Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 23. marts 1999, for genoptaget.

Erklæring af formanden
Formanden
Mine damer og herrer, den 24. marts opstod der en forfærdelig brand i Mont Blanc-tunnellen, som forårsagede mindst 40 menneskers død, og nogle af disse er endnu ikke blevet identificeret. Denne tragedies omfang skabte bestyrtelse ikke blot i Frankrig og Italien, men i hele Den Europæiske Union. Selvom der er gået nogle dage, tror jeg, at jeg tolker Deres følelser, når jeg giver udtryk for vores sorg over disse dødsfald og vores medfølelse med ofrenes pårørende. Vi har tillid til, at de igangværende undersøgelser kan sikre, at tragedier som denne ikke sker igen.

Arbejdsplan
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen.
Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 95, er omdelt, og følgende ændringer er foreslået eller foretaget:
Mandag og tirsdag: ingen ændringer.
Onsdag:

Formanden
Som følge af et forslag fra fru Bonino, som skal tilbage til Bruxelles for at forberede de humanitære aktioner i forbindelse med Kosovo, foreslår jeg, at betænkning af Böge og Roth-Berendt om opfølgningen på bovin spongiform encefalopati (BSE) opføres før betænkning af Herman om institutionernes funktionsmåde.
Hvis forhandlingen ikke kan afsluttes før spørgetiden, vil den fortsætte umiddelbart efter spørgetiden, altså inden afbrydelsen af aftenens møde.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter vi forslaget som godkendt. Er der nogen indsigelser?
Forslaget vedtoges
De Europæiske Socialdemokraters Gruppe anmoder om, at betænkning af Myller for Miljøudvalget om tiltrædelsesstrategier på miljøområdet, der er opført på dagsordenen for fredag, bliver rykket frem til onsdag til forhandlingen under ét om de syv betænkninger fra Udenrigsudvalget om tiltrædelsesansøgninger.
Fru Green, De har ordet til at redegøre for anmodningen.

Green
Hr. formand, det virker helt logisk at behandle denne betænkning om udvidelsen af Den Europæiske Union sammen med betænkningerne om anmodninger om tiltrædelse på onsdag. Vi vil gerne have den rykket frem og behandlet samtidig.

Formanden
Mange tak, fru Green.
Er der nogen, der ønsker at komme med indlæg for eller imod dette forslag? Det er ikke tilfældet.
Jeg sætter De Europæiske Socialdemokraters Gruppes forslag til afstemning.
Forslaget vedtoges
Torsdag:

Formanden
Det Europæiske Folkepartis Gruppe anmoder om, at forhandlingen under ét om finansielle tjenesteydelser - betænkning af Crowley om institutter for kollektiv investering i værdipapirer og af Fayot om handlingsrammen for finansielle tjenesteydelser - bliver rykket frem fra fredag til torsdag formiddag. Jeg gør opmærksom på, at første punkt på dagsordenen på torsdag er forhandling under ét om to årlige betænkninger fra Udvalget for Andragender, en forhandling, hvor hr. Söderman, den europæiske ombudsmand, deltager. De nævnte betænkninger af Crowley og Fayot kan under alle omstændigheder blot behandles efter den nævnte forhandling under ét.
Fru Oomen-Ruijten, De har ordet til at redegøre for anmodningen på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe.

Oomen-Ruijten
Hr. formand, jeg har netop talt med ordføreren, og jeg har forstået, at hvis afstemningen om betænkningerne af Crowley og Fayot kan finde sted i maj, vil vi også være meget tilfredse. Vi behøver altså ikke ændre noget på dagsordenen, hvis vi kan aftale det med hinanden.

Formanden
Tjenestegrenene meddeler mig, at det ikke vil skabe problemer. Så er der ingen ændringer til dagsordenen for torsdag. Det Europæiske Folkepartis Gruppe trækker sin anmodning tilbage.
Fredag: ingen ændringer.
Den således ændrede dagsorden godkendtes

Formanden
Hr. Ephremidis har ordet.

Ephremidis
Hr. formand, eftersom De nu har afsluttet ændringerne til dagsordenen, gør det indtryk på mig, og jeg tror også, at det overrasker den offentlige mening, der følger Parlamentets forhandlinger, nemlig at selvom punkterne på dagsordenen skam er vigtige og interessante, står vi dog immervæk over for en krig i Jugoslavien! En krig, der truer med at sprede sig til hele Balkan, og jeg ved ikke hvor. Jeg er altså af den mening, at måske burde De tage initiativ til, måske burde Parlamentet tage initiativ til, at vi - under tilstedeværelse af Rådet, under tilstedeværelse af Kommissionen - forhandler dette spørgsmål, der handler om nutiden og fremtiden for folkene på Balkan, i Europa. Krig! Jeg ved ikke, om vi ikke har fået efterretning om, at en masse mennesker bliver slagtet, og om at der sker katastrofer. Jeg er ikke interesseret i, hvem der bærer ansvaret. Det skal vi nok finde ud af, det vil vi debattere i god tro. Men hvad gør vi for at standse denne trussel mod befolkningen på Balkan, mod befolkningen i Europa?
Hr. formand, jeg har en bange anelse, for mennesker i min alder har oplevet sådanne begivenheder, men jeg har også en anden bange anelse, der skyldes beliggenheden af det land, som jeg repræsenterer.

Formanden
Hr. Ephremidis, vi holder meget af Deres taler, men det, som De beder om, figurerer allerede på dagsordenen. Onsdag aften er der forhandling om situationen i Kosovo efter Rådets og Kommissionens redegørelser. Den er naturligvis forberedt med de relevante beslutningsforslag, der fremsættes i aften. Parlamentet har således taget denne situation i betragtning.

Offentlige frihedsrettigheder
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
betænkning (A4-0133/99) af Bontempi for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om Rådets og Kommissionens handlingsplan for, hvorledes Amsterdam-traktatens bestemmelser om indførelse af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed bedst kan gennemføres (13844/98 - C4-0692/98-98/0923(CNS)); -forslag til henstilling (A4-0064/99) af Nassauer for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om Europol: Styrkelse af den parlamentariske kontrol og udvidelse af beføjelserne; -betænkning (A4-0091/99) af Wiebenga for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om de strafferetlige procedurer i EU (Corpus Juris); -betænkning (A4-0141/99) af Schmid for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om udkast til en fælles aktion vedtaget af Rådet på grundlag artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union om bekæmpelse af børnepornografi på Internettet (10850/5/98 - C4-0674/98-98/0917(CNS)); -betænkning (A4-0185/99) af d'Ancona for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om Rådets rapport til Det Europæiske Råd om aktiviteter vedrørende narkotika og narkotikarelaterede spørgsmål under det britiske formandskab, herunder nøgleelementerne i EU's narkotikastrategi efter 1999 (7930/2/98 - C4-0409/98).Jeg giver ordet til ordførerne i den rækkefølge, de er blevet nævnt. Derfor får hr. Bontempi først ordet.

Bontempi
Hr. formand, mødet i dag er ikke alene vigtigt for vores udvalg, der har arbejdet med dette emne i flere måneder, men det er mit håb, at det også og ikke mindst er vigtigt for de europæiske borgere. Jeg tror, at den grundlæggende forberedelse - ved hjælp af de betænkninger, som jeg håber, at Parlamentet vedtager - af Det Europæiske Råds ekstraordinære møde i Tampere, hvor retningslinjerne for Unionens kommende sikkerheds- og retspolitik skal fastlægges, er et meget vigtigt bidrag.
Alle er enige om, at den største nyskabelse i Amsterdam-traktaten - der træder i kraft om få dage, nemlig den 1. maj - netop er »området med frihed, sikkerhed og retfærdighed«, som er et helt nyt koncept, der giver et meget vigtigt kvalitetsløft til udviklingen i Union efter indførelsen af den fælles valuta og efter forsøget på at iværksætte en beskæftigelsespolitik. Ved at knytte Unionen til opfyldelsen af nogle grundlæggende krav, såsom frihed, sikkerhed og retfærdighed, har man nemlig dels anerkendt den tætte forbindelse mellem disse tre krav, hvoraf det ene ikke kan opfyldes, uden at de andre to krav er opfyldt - friheden giver nemlig kun mening, hvis der samtidig er sikkerhed, som bygger på et retssystem, alle kan forlade sig på - og dels har man betragtet Unionen som den rette ramme til at sikre beskyttelsen og udviklingen af disse værdier, uafhængigt af den enkeltes traditioner eller retskultur.
Det andet stærke punkt i denne nye og nyskabende del af traktaten er, at det fundamentale, udtrykkelige og anerkendte grundlag består i at beskytte, fremme og respektere menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder. Netop ved udtrykkeligt at nævne disse principper og herudover at sørge for en procedure, hvor man kalder de stater til orden, som ikke overholder dem, har de 15 medlemsstater endelig lagt grundstenen til en sand europæisk offentlig orden, hvis referencetekst bliver Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, og som området med frihed, sikkerhed og retfærdighed bliver det tydeligste udtryk for.
Vi står således i sandhed over for et vigtigt vendepunkt i Unionens historie, og vi er bange for, at de risici, som samme traktat indeholder i sine mange bestemmelser og med den som altid meget komplicerede opbygning, medfører, at alle institutionerne for at opnå de planlagte resultater på dette område virkeligt er nødt til at gå ind i et sandt krigsforløb, eller sågar i en sand kamp. Og det siger jeg, fordi bevarelsen af en adskillelse mellem første og tredje søjle samt den konstante enstemmighed i Rådet i næsten alle tilfælde og de svage parlamentariske kontrolmuligheder, både på nationalt og europæisk plan, gør dette forløb meget vanskeligt.
Den pågældende betænkning er allerede blevet drøftet på en konference med de nationale parlamenter, med regeringernes repræsentanter og med repræsentanterne for befolkningen i Europa, og jeg tror, at der var ret stor enighed om den. Betænkningen er resultatet af et væsentligt samarbejde mellem de politiske grupper. Jeg vil især gerne minde om de ændringsforslag, vi skal stemme om i morgen, der næsten alle er vigtige og forbedrende, og som vores kollega Palacio har fremsat på PPE-gruppens vegne. Jeg tror, at det var rigtigt at udføre dette fælles arbejde, for den indsats, der venter os, er stor, og vi skal slå visse principper fast, nemlig solidaritetsprincippet - medlemsstaterne skal samarbejde på dette område, for det er kun ved at samarbejde og overvinde den nationale egoisme og passivitet, at vi vil kunne nå vores mål - gennemsigtighedsprincippet, der skal gælde for alle handlinger, inklusive Rådets, og princippet om at sikre en reel deltagelse i beslutningsprocessen ved at komme med nogle store nyskabelser i forhold til den tradition, hvor man indtil for nylig ignorerede Parlamentets rolle. Det er en demokratisk rolle, der er kendetegnende for den demokratiske procedure, men som også skaber effektivitet.
Jeg vil gerne slutte af med at sige, at denne betænkning er et budskab om sikkerhed og effektivitet. Med hensyn til disse følsomme emner, der drejer sig om borgerskab og lovlighed, må Rådet forstå, at uden et indgående samarbejde med især Europa-Parlamentet, men også med de nationale parlamenter og befolkningen, er det svært at føre det bjerg af potentielle rettigheder, som vi allerede har lagt bag os, ud i livet på en for borgerne brugbar og forståelig måde.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, den 1. juli påbegynder Europol nu endelig sit arbejde. Til den tid er der gået ca. fire år, siden der med Maastricht-traktaten blev skabt det retlige grundlag for en europæisk politimyndighed. Det er fire års stenet vej for Europol. I løbet af denne periode er oprettelsen af Europol blevet bremset og hindret, ikke mindst i den såkaldte nationale suverænitets navn. Jeg frygter kun, at disse fire års national suverænitet overhovedet ikke har været til nogen nytte. Men den kendsgerning, at Europol ikke har kunnet arbejde, har utvivlsomt givet den organiserede kriminalitet i Europa et yderligere forspring. Derfor ønsker vi, at Europol den 1. juli ikke kun påbegynder sit arbejde, men også fra dette tidspunkt kan arbejde effektivt. Europa-Parlamentet står bag dette arbejde, som skal begynde den 1. juli.
Allerede i sin første betænkning anbefalede Europa-Parlamentet forsigtigt en udvidelse af Europols beføjelser. Vi foreslog at overveje at overdrage operative beføjelser til Europol. Dermed menes ikke et europæisk FBI, som ville kunne tiltage sig kompetence vedrørende straffeforfølgning. Dermed menes heller ikke, at europolitifolk i uniform og med skudklare pistoler skal anholde forbrydere. Det er altsammen ikke Europols opgave. Men der menes, at Europol skulle have mulighed for at være ansvarlig for koordineringen af grænseoverskridende efterforskninger og for så vidt også give instrukser til nationale politimyndigheder. Det er den forsigtige vej, som Europa-Parlamentet er slået ind på.
Vi kræver ikke dette, fordi vi hæmningsløst kræver, at Europa skal have politimæssige rettigheder, men disse krav orienterer sig efter de politimæssige nødvendigheder. Når den organiserede kriminalitet planlægger, organiserer og handler centralt, er det hensigtsmæssigt at bekæmpe denne organiserede kriminalitet ved hjælp af en centralt planlæggende og agerende påtalemyndighed. Derfor har vi brug for Europol. Enhver politimyndighed, som har ret til at gribe ind i borgernes rettigheder, behøver parlamentarisk kontrol.
På nuværende tidspunkt er Europol organiseret rent mellemstatsligt. Følgelig har Europa-Parlamentet ingen egne kontrolrettigheder. Vi orienteres kun lejlighedsvis ifølge traktaten på en meget tilbageholdende måde. Men vi kan ikke kontrollere. Følgelig er kontrollen med Europol entydigt de nationale parlamenters opgave, og jeg kan kun opfordre kollegerne i de nationale parlamenter til for så vidt også at leve op til deres opgave. Det stemmer også overens med den nuværende tilstand. På området databehandling har Europol kun meget begrænsede handlingsbeføjelser. Men nu kræver næsten alle, at Europols beføjelser skal udvides. Amsterdam-traktaten, som træder i kraft om få dage, peger i denne retning. Den nuværende rådsformand overraskede os her for få uger siden med kravet om, at Europol behøver operative handlingsbeføjelser. Hvis dette er rigtigt, skal vi imidlertid på ny overveje den parlamentariske kontrol.
Den forestilling, at 15 nationale parlamenter kontrollerer Europols aktiviteter i Haag, er fuldkommen virkelighedsfjern. Vi kræver heller ikke, at et eller andet parlament konstant skal se Europol over skulderen under dets arbejde i Haag - også det ville være absurd. Men parlamentarisk kontrol betyder, at der for denne politienhed skal findes en politisk ansvarlig, som skal have pligt til at aflægge regnskab over for et parlament. Det er parlamentarisk kontrol. Hvis altså Europol får nye beføjelser - hvilket vi går ind for - har vi brug for en kommissær, som er ansvarlig for Europol. I dette tilfælde skal kontrollen med dette foretagende overdrages Europa-Parlamentet. På den betingelse og ikke under alle omstændigheder kræver vi nye rettigheder til Europol, det vil sige kun, hvis denne løsning med parlamentarisk kontrol er mulig. Det er det, vi bekræfter med denne betænkning.
Bifald

Schmid
Hr. formand, kære kolleger, Internettet har efterhånden gjort det muligt for mange mennesker at få adgang til en enorm mængde lagrede informationer. Samfundsmæssigt drejer det sig her næsten om en revolution, om en demokratisering af adgangen til viden. Internettet er derfor et gode. Man skal ikke bebrejde Internettet, at det ligesom andre kommunikationsmidler også misbruges til strafbare handlinger. Det kunne jo ikke falde nogen ind at sige, at telefonen er noget dårligt, fordi kriminelle også telefonerer.
En af disse kriminelle aktiviteter, som man finder på Internettet, er handel med og bytte af børnepornografisk materiale. Det betænkelige ved børnepornografien er ikke, at det drejer sig om pornografi, altså om billeder af nøgne mennesker, som foretager seksuelle handlinger. Når det finder sted blandt voksne, er det ikke strafbart. Jeg finder det uappetitligt. Men der findes mennesker, som synes om det. Ved børnepornografi har man gjort det strafbart, fordi det drejer sig om billeder af seksuelt misbrug af reelt eksisterende børn. Det er det betænkelige ved det. Derfor skal strafforfølgelse fortsat være mulig af hensyn til disse børn.
Nu har der eksisteret bytte og handel med børnepornografisk materiale i fortiden, også før Internettet eksisterede. Det er ikke noget nyt. Men leveringskilden var vanskelig at finde for den enkelte, fordi der ikke måtte reklameres offentligt for det, da det jo drejede sig om strafbare ting. Det nye, som er kommet til, er nu muligheden for at udbyde og bytte disse ting globalt på Internettet og oven i købet under betingelser, som i betydelig grad vanskeliggør strafforfølgelsen.
Derfor er det rigtigt, at medlemsstaterne inden for rammerne af artikel K.3 i Maastricht-traktaten har stillet et forslag til en fælles aktion for bedre at kunne bekæmpe børnepornografi på Internettet. Dette forslag er imidlertid fuldt af formuleringer, som fastlægger bestillinger af undersøgelser eller henviser til muligheder. Noget virkelig konkret og bindende er der næppe blevet besluttet. Det minder mig om en sætning, som man tilskriver den østrigske kejser Franz Josef, som engang - på østrigsk - skal have sagt: »Mine herrer, noget skal der ske, men der må ikke ændres noget!« Af hensyn til tolkene på korrekt tysk: »Meine Herren, es muß etwas geschehen, aber es darf sich nichts ändern!« Dette kunne godt beskrive det forslag, som nu er fremsat af Rådet. Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender har derfor med ændringsforslagene forsøgt at gøre de ikkebindende ting, som findes i denne tekst, bindende, for at sagen overhovedet har mening.
En anden ting er, at vi i det hele taget to steder forsøger at gøre det muligt at strafforfølge sådanne handlinger på Internettet. Når man beskæftiger sig med strafforfølgelsen af denne børnepornografi, lander man nemlig ved to problemer. Det ene er, at der ikke findes nogen fælles aldersgrænse til beskyttelse af børn mod seksuel udnyttelse. Det gør det fantastisk vanskeligt, når efterforskningen bliver grænseoverskridende.
For det andet indføres dette materiale ofte på Internettet ved at benytte anonym elektronisk post. Det betyder, at et billede, som findes i en nyhedsgruppe ikke kan føres tilbage til en forårsager. Derfor kræver vi, at anonym e-mail afskaffes eller i hvert fald i vid udstrækning begrænses.

d'Ancona
Hr. formand, jeg har et par bemærkninger i forbindelse med min betænkning om Rådets rapport om Den Europæiske Unions narkotikastrategi efter 1999. Lad mig begynde med noget positivt. For første gang kunne Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder vedtage en betænkning om narkotika enstemmigt, det var egentligt enstemmigt, men der var én, der hverken stemte for eller imod. Det siger noget om den kendsgerning, at vi ved at lytte ordentligt til hinanden i årenes løb i hvert fald har gjort en slags begyndelse til afideologiseringen af narkotikadebatten. Det synes jeg er positivt. Nu var det i dette tilfælde også noget nemmere, fordi jeg som ordfører ikke behøvede at udtale mig om emnet vedrørende en fuldstændig ny narkotikapolitik, men kunne begrænse mig til en holdning til den strategi, som det britiske formandskab fremlagde. Mit udvalg viste sig at være temmelig enigt i denne holdning.
Vi syntes først og fremmest, at vi på grundlag af artikel K.6 i EU-traktaten og i lyset af proceduren for fælles beslutningstagning skulle have været hørt forinden. Vi syntes ligeledes, at man i den forbindelse skulle have gjort brug af Parlamentets udtalelser. Vi har i årenes løb vedtaget en betænkning om narkotika så ofte, at Rådet skulle have set på disse betænkninger. Det mærkede vi egentlig intet til. Vi syntes også, at man skulle have gjort brug af resultaterne af en evaluerende undersøgelse, for vi har nu dette fortræffelige Overvågningscenter for Narkotika. Hvordan kan man nu lave udkast til en ny strategi, når man intet ved om virkningerne af den gamle strategi, som fungerede mellem 1995 og 1999? Det var vi således meget kritiske over for.
Endnu mere mærkeligt er det, at Kommissionen en af dagene fremkommer med sin narkotikahandlingsplan 2000-2005, selvom vi som Parlament ikke nøjagtigt ved, hvilken forbindelse der nu er mellem Rådets plan og Kommissionens plan. Hvad jeg har hørt om Kommissionens plan, det vil jeg gerne sige, er, at den i hvert fald er mere ambitiøs end Rådets plan. Jeg håber således, at jeg kan bekræfte dette, når den foreligger, men ud fra et blik her og der har jeg mærket dette.
På grundlag af denne kritik har vi naturligvis udarbejdet en række anbefalinger. Vi synes, at der skal komme en bedre samordning med hensyn til narkotikapolitikken, og vi har i udvalget accepteret et ændringsforslag, der går ud på, at vi egentlig vil have, at der i nær fremtid kun bliver én kommissær, der bliver ansvarlig for samordningen af narkotikapolitikken i Kommissionen. Jeg mener, at også den nuværende kommissær sommetider nok har haft det vanskeligt, fordi det var fordelt over så mange. Det ville både for os og for Kommissionen have været bedre, hvis én kommissær, såsom fru Gradin, havde været koordinerende kommissær for narkotikapolitikken.
En anden anbefaling, som jeg her vil nævne, er, at vi faktisk synes, at dette europæiske overvågningscenter skal benyttes bedre. Jeg synes, at det er latterligt, at Rådet ikke fremlægger undersøgelsesresultater. Det ville også være godt, nu hvor Rådet og Kommissionen - måske begge to - udarbejder en ny og samordnet strategi, hvis vi på forhånd indbyggede kriterier. Kriterier, således at man bagefter kan se, om denne strategi har fungeret ordentligt, og hvor den ikke har fungeret eller har fungeret dårligt.
Vi har også opfordret til en bedre og klogere inddragelse af UNDCP, når det drejer sig om erstatning for planter, ikke ved at ødelægge narkotikaafgrøder i tredjeverdenslande, men gennem en samlet udviklingspolitik, som kan tilbyde de fattige der et virkeligt alternativ. Det er der gode eksempler på.
Endelig vil jeg sige, hr. formand, at vi har gjort vores bedste, jeg som ordfører, men frem for alt udvalget som helhed, for at opnå en ligevægt mellem forebyggelse og information, formindskelse af sundhedsrisiciene og mulighederne for en koordineret retspolitik. Ved at godkende ændringsforslag vil jeg gerne bevare denne ligevægt. Jeg siger således ikke, om jeg værdsætter nogle ændringsforslag. Jeg synes, at den ligevægt, som vi har fundet, også skal beholdes her på plenarmødet. En ligevægt, som i praksis også vil blive opnået, hvis medlemsstaterne når frem til den bedst mulige udveksling af erfaringer i praksis.

Voggenhuber
Hr. formand, mine damer og herrer, ordføreren, kollega Bontempi, har i dag talt om svage punkter i forbindelse med gennemførelsen af Amsterdam-traktaten. Kort sagt angår de implementeringen af Schengen-aftalen. Udvalget om Institutionelle Spørgsmål, som jeg taler for her, har heri set meget mere end svage punkter, nemlig kritiske udviklinger med hensyn til borgernes rettigheder, retsstatsprincippet og Parlamentets rolle på området den indre sikkerhed. Jeg mener, det er vigtigt, at plenarmødet i dag gør opmærksom på dette.
Denne kritik begynder allerede ved Parlamentets høringsprocedure. Det er desværre ikke noget nyt. Kommissionen viser ringe vilje til seriøst at inddrage Parlamentet i et så væsentligt sagsområde. Med skrivelsen af 9.12.1998 blev vi anmodet om en udtalelse, men Rådet (justitsministre) vedtog aktionsplanen allerede den 3. december. Her bliver høringsproceduren til en farce, her bliver inddragelsen af Parlamentet til rent og skært alibi.
Den anden kritik angår selve Amsterdam-traktaten, som intet siger eller kun siger lidt om den institutionelle ramme, inden for hvilken denne frie bevægelighed af personer skal gennemføres. Ud over implementeringen af Schengen-aftalen er der kun en protokol. Uafklaret er det afgørende spørgsmål om, hvorvidt der efter artikel 4 eller efter artikel 6 i retsgrundlaget for Schengen skal ske overførsel til den første eller tredje søjle. Dette har helt afgørende konsekvenser for EF-Domstolens kompetence, for Parlamentets medbestemmelse efter fem års forløb, og det er forbundet med tungtvejende konsekvenser for budgettet. På nuværende tidspunkt er ikke engang hele det retlig grundlag for Schengen afklaret endnu. Således som forberedelserne fremtræder i dag, ser der ikke ud til at være nogen vilje hos Rådet til at vælge den demokratiske og retsstatslige metode med fuld inddragelse af Domstolen og med fuld inddragelse af Europa-Parlamentet. Dette er efter min mening ikke svage punkter, men det er virkelig farlige udviklinger for retsstatsprincippet og demokratiet.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, min kollega Luigi Florio er ordfører for udtalelsen fra Retsudvalget, men jeg tager ordet i hans fravær.
Jeg vil være noget mere positiv end min kollega Voggenhuber, og jeg skal også tage noget af det, som hr. Bontempi har sagt, op, og jeg takker ham i øvrigt for hans samarbejdsvilje på vegne af Retsudvalget - senere får jeg lejlighed til at gøre det på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe.
Hr. Bontempi har givet udtryk for, at det drejer sig om en yderst kompliceret arkitektur. Vi står faktisk over for denne arkitektur, som indarbejdelsen af afsnit IV udgør: visum, asyl, fri bevægelighed for personer, plus en stor del, der forbliver i den tredje søjle, plus indarbejdelsen af Schengen-reglerne via protokollen, plus de særlige protokoller. Arkitekturen kan ikke blive mere kompliceret.
Det er den store udfordring, som vi skal klare, hvis vi ønsker, at Den Europæiske Union - som hr. Bontempi også har givet udtryk for - skal ændre sig kvalitativt og blive en Europæisk Union - som han sagde - med garanti og effektivitet, med unionsborgerskab og lovlighed. Og vi tager udfordringen op.
Fra Retsudvalgets side har vi lagt vægt på disse punkter, og betænkningen af Bontempi behandler dem. Punkter, der drejer sig om retten til en upartisk retssag med alle garantier, om garanti for adgang til domstolene, hvilket indebærer støtte i de tilfælde, hvor en person ikke har midler til at føre sag, om in dubio pro reo som grundprincip i europæisk ret.
Retsudvalget har ligeledes lagt vægt på noget, som er blevet fremlagt her i andre betænkninger: behovet for en domstolskontrol. En domstolskontrol, som kan integreres i den meget komplicerede sammenhæng, og som vi skal kræve, og samtidig skal vi insistere på Parlamentets demokratiske kontrol.
Uden demokratisk kontrol og uden domstolskontrol er det umuligt at opnå, at Europa ophører med blot at være et marked og er rustet til den udfordring, som vi nu står over for.

Elliott
Hr. formand, der er tale om en forhandling under ét om fem betænkninger, og jeg vil gerne lykønske alle ordførerne. De har alle gjort et stort stykke arbejde med betænkningerne, der er vigtige bidrag til dette emne.
Først vil jeg gerne rette blikket mod retlige og indre anliggender, der dækkes af betænkningerne af Bontempi og Wiebenga. De er i høj grad medvirkende til at understrege behovet for større harmonisering og mere samarbejde på dette område inden for Den Europæiske Union. Det er et meget forsømt område, hvis man sammenligner med Unionens store fremskridt med harmonisering inden for den økonomiske og finansielle politik, landbrug, transport, miljø osv. De retlige og indre anliggender sakker langt agterud. Vi ønsker ikke, at alle lande skal have samme retslige og juridiske system - det finder vi absurd. Selv inden for visse områder i de eksisterende medlemsstater har der længe været forskelle i administrering og håndhævelse af lovgivningen.
Der er behov for langt mere samarbejde. Vi har en situation med en opblomstring af den organiserede kriminalitet på internationalt plan. De kriminelle bekymrer sig ikke om subsidiaritet og grænsekontroller eller om at overholde de finere detaljer i den nationale eller europæiske lovgivning. De beskæftiger sig med det, der giver den største profit og opfylder deres målsætning. Vi kan kun finde en effektiv løsning på disse problemer gennem et passende internationalt samarbejde.
Det er også vigtigt med et samarbejde for at beskytte de personlige rettigheder. Der er en enorm forskel på strafferet og borgerlig ret i de enkelte lande. Mange aktiviteter er kriminelle i nogle lande, men ikke i andre. Der er store forskelle i domfældningspolitikken. Det får stadig større betydning, jo flere borgere og indbyggere i Den Europæiske Union der arbejder, bor og udfører aktiviteter i andre medlemsstater.
Det er uacceptabelt, at nogle personer ikke har de samme lovfæstede rettigheder, hvis de anklages for at have begået en strafbar handling i et andet land end deres hjemland. Der har endvidere været problemer med, at folk har været tilbageholdt i lang tid uden en retfærdig rettergang på grund af bureaukratiske forsinkelser som følge af oversættelsesproblemer og manglende retshjælp. Disse problemer skal løses, og betænkningerne indeholder nogle meget vigtige og nyttige løsningsforslag.
Betænkningen af Nassauer om Europol har den rette balance. Der skal være et effektivt samarbejde mellem nationale politimyndigheder, og Europol-konventionen indeholder bestemmelser om en ordentlig og effektiv informationsudveksling, der sætter de nationale politimyndigheder i stand til at arbejde mere effektivt gennem en effektiv udveksling af informationer, idéer og metoder. Uden et sådant samarbejde vil politimyndighederne arbejde med den ene hånd bundet på ryggen sammenlignet med de kriminelle organisationer.
Lige siden Europol blev oprettet, har Parlamentet understreget, at enhver international politiorganisation - som måske med tiden vil få operative beføjelser, uanset hvor begrænsede de måtte blive - kun kan eksistere, hvis der findes et ordentligt system med demokratisk kontrol og oplysningspligt - ligesom vi vil forvente en ordentlig demokratisk oplysningspligt hos vores egne nationale politimyndigheder. Vi må overholde princippet om, at politiarbejde kun kan finde sted i samklang med den befolkning, politiet betjener. Politistyrker, der betragter sig selv som en ydre styrke, der skal håndhæve regler og varetage opgaver, som ikke er generelt acceptable i samfundet, vil opleve fiasko. Der er brug for et godt og effektivt politiarbejde, der har befolkningens opbakning.
Endelig behandler betænkningen af d'Ancona om det meget komplekse og omstridte narkotikaspørgsmål nogle meget vanskelige emner. Dels fordømmes brugen af narkotika, men samtidig erkendes det, at en rent strafferetlig holdning til spørgsmålet aldrig vil få succes, og at der også skal lægges behørig vægt på uddannelse, sundhed osv. Det er en god afbalanceret fremgangsmåde.

Cederschiöld
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at kommentere betænkningen af Wiebenga om strafferetlige procedurer i EU, Corpus Juris. Det er en glimrende betænkning om et meget følsomt og forsømt område. Den skal ses som et skridt i retning af en forbedret samordning på det strafferetlige område i EU, hvilket er ønskeligt. Samtidig skal man i samordningsarbejdet respektere visse forskelligheder i medlemslandenes nationale lovgivning. I betænkningen lægges der vægt på respekt for de nationale lovgivninger, hvilket betyder, at Corpus Juris-projektet kan arbejde ud fra realistiske forudsætninger.
Denne forhandling handler også om betænkningen af Bontempi om et handlingsprogram for indførelse af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, og jeg har kun godt at sige om denne betænkning. Den indeholder alle vores centrale udgangspunkter i retlige spørgsmål.
Jeg vil derfor gå videre til den mere kontroversielle betænkning af d'Ancona om EU's strategi i kampen mod narkotika. Det glæder mig, at det er lykkedes os at få socialdemokraterne med til at forhandle om narkotikaspørgsmål på et plenarmøde, så medborgerne informeres. Betænkningen gennemsyres af, at det er en kamp mod narkotika - alle former for narkotika. Denne opfattelse skal være grundlæggende for den strategi, som Kommissionen er i færd med at udarbejde. Den meget langvarige, langtrukne og intensive narkotikadebat, der har fundet sted i denne periode, har vist præcist, hvor grænsen går for et samarbejde på dette område. Der er gjort fremskridt i udvalgsarbejdet, idet der ikke længere tales om ordinering af heroin som et middel til narkotikabekæmpelse. Men ordinering af metadon er heller ikke et godt middel til at hjælpe narkotikamisbrugere ud af deres afhængighed. Vi er nu vidne til en lovende udvikling på lægemiddelområdet hen imod mindre vanedannende midler, hvilket ifølge et flertal skulle kunne løse de sidste politiske knuder i narkotikaspørgsmålene. Målet er i sidste ende at afskaffe alle vanedannende narkotiske stoffer og lægemidler.
PPE-gruppens synspunkt har vundet gehør. Ordføreren d'Ancona har været meget samarbejdsvillig og villig til at lytte til PPE-gruppens synspunkter. Jeg vil derfor specielt rose d'Ancona, fordi han er blevet klar over, hvilke politiske veje der er farbare på narkotikaområdet. Nærværende betænkning er betydeligt mere afbalanceret end tidligere forslag. Der har været afholdt vigtige forhandlinger i Parlamentet. I starten stod vi langt fra hinanden, men nu er vi nået frem til en fælles europæisk holdning. Vi i Norden har vundet gehør for visse af de grundlæggende principper, der er fælles for narkotikabekæmpelsen i vores lande. Betænkningen formidler et klart budskab om foranstaltninger til begrænsning af udbud og efterspørgsel. Mit langsigtede mål er et samfund helt uden narkotika, og jeg tror på, at den europæiske kamp mod narkotika fremover skal bygge på de tre grundsten, som vi i Sverige længe har haft som en forudsætning for narkotikabekæmpelse, nemlig forebyggelse, repression og rehabilitering.

Frischenschlager
Hr. formand, først skal vi takke alle ordførerne for deres arbejde, fordi vi med disse betænkninger bevæger os ind på et centralt område, hvad de europæiske værdier angår, nemlig retsstatsprincippet. Jeg anser det for meget vigtigt, at vi husker, at den samfundsmæssige mobilitet og den europæiske befolknings integration skal ledsages af en retlig harmonisering. Jeg anser det derfor overhovedet ikke for en ulempe, men tværtimod for noget meget vigtigt, at vi harmoniserer vores civilret og især også vores strafferet som svar på den omstændighed, at vi lever stadigt tættere sammen i Europa.
Det forekommer mig også at være vigtigt, at vi lægger stor vægt på, at retskulturen i praksis ikke går tabt. Dette gælder først og fremmest med henblik på vores fremtidige medlemmer af Den Europæiske Union i Øst- og Centraleuropa. Vi ser nu ved tiltrædelsesforhandlingerne og -forberedelserne, at det i disse lande er meget vanskeligt af finde, støtte eller fremme en retskultur, som muliggør en fælles sameksistens inden for en fælles økonomisk og retlig ramme og i et område med frihed og demokrati.
Til de grundlæggende rettigheder vil jeg sige følgende: Kollega Nassauer henviste til Europol. Det er meget vigtigt, at vi har effektive politimæssige instrumenter. Men de skal være ledsaget af kontrolinstrumenter af retslig og parlamentarisk art baseret på de grundlæggende rettigheder. For mig er det ikke tilstrækkeligt, at det kun drejer sig om de nationale parlamenter. EF-Domstolen og i fremtiden også Europa-Parlamentet bør her have en helt afgørende kontrolfunktion.
Det sidste punkt er asylretten. At Europa er åbent, er meget vigtigt, og vi skal sørge for, at asylretten ikke bliver smadret. Med hensyn til fordelingen af byrderne skal vi sørge for, at det går retfærdigt til inden for Det Europæiske Fællesskab. Asylretten skal vi holde hellig som en europæisk værdi. Her må vi ikke tolerere forringelser.

Andrews
Hr. formand, dagens forhandling finder sted på det rigtige tidspunkt, da det klart fremgår af den nyligt udsendte 50. Eurobarometer-rapport, at borgerne kun bekymrer sig en smule mere om arbejdsløshedsbekæmpelse end om en øget indsats mod narkotika og kriminalitet. Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg ikke støtter den beslutning, der kræver udnævnelse af en europæisk anklagemyndighed.
EU's borgere skal imidlertid kunne færdes sikkert i lokalsamfundene. Det skal være muligt at drive virksomhed uden frygt for økonomisk bedrageri. Børn skal kunne gå i skole uden frygt for at blive lokket ind i narkotikamisbrug. Børn skal trygt kunne bruge informationsmotorvejen, og de skal sikres mod misbrug af afvigere, der bruger Internettet til pornografi. Pædofili på Internettet skal retsforfølges.
I overensstemmelse med Amsterdam-traktaten skal Den Europæiske Union blive et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvor der opretholdes et højt tryghedsniveau for borgerne. I oktober 1999 vil regeringerne holde et særligt møde om oprettelse af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Mødet skal munde ud i en strategi, hvor man erkender og reagerer på de europæiske borgeres krav om en indsats mod narkotika og kriminalitet. Den organiserede kriminalitet er meget professionel. Den råder over enorme ressourcer og har adgang til den nyeste teknologi, som den kan bruge til undergravelse af demokratiet samt i forbindelse med bedrageri og hvidvaskning af penge. Det er vigtigt, at politisamarbejdet under Europol udvides til nye områder som f.eks. forfalskning af eurosedler og -mønter.
Jeg mener, at dømte narkobaroner som minimum bør idømmes en fængselsstraf på 40 år, da der ikke findes dødsstraf i Den Europæiske Union. EU må være lige så professionel som forbryderne og samle kræfterne i bekæmpelsen af kriminalitet overalt i Den Europæiske Union. Alvorlig kriminalitet bør så vidt muligt straffes med lange fængselsophold. I min egen valgkreds i Dublin oplevede jeg så sent som i sidste weekend en familie, der havde mistet to unge kvinder inden for det seneste år som følge af narkotikamisbrug. Narkotikabekæmpelse skal være en prioritering i Den Europæiske Union. Det kan ikke være meningen, at folk taler om liberale forslag her i Parlamentet, når unge mennesker dør af narkotikamisbrug, mens de, der importerer og sælger narkotika, slipper godt fra det. Vi må samarbejde mest muligt med Europol i bestræbelserne på at forhindre narkotikamisbruget.

Ceyhun
Hr. formand, som ordføreren, hr. Nassauer, allerede har beskrevet det, er den parlamentariske kontrol med Europols politimæssige aktiviteter en af de vigtigste opgaver for Parlamentet, netop for os som indenrigspolitikere. Derfor er det for os, Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet, meget vigtigt, at Europol som en mellemstatslig institution ikke må få yderligere beføjelser, som er utænkelige for vores nationale politimyndigheder, og som krænker unionsborgernes rettigheder.
Som eksempel kan jeg nævne protokollen om Europol-embedsmænds forrettigheder og immunitet. Naturligvis går vi ind for Europol som en europæisk myndighed, som er nødvendig for den indre sikkerhed i Den Europæiske Union, og som spiller en afgørende rolle for de nationale politimyndigheders samarbejde. Men vi går ind for en europæisk myndighed, som kan kontrolleres demokratisk. Politimæssige aktiviteter skal først og fremmest kontrolleres dér, hvor de griber ind i borgernes rettigheder - frem for alt de grundlæggende rettigheder. Derfor er vi ikke tilfredse med den nuværende angivelige kontrol af Europol, som udføres af de nationale parlamenter. Ordføreren, hr. Nassauer, har fremsat nogle gode forslag, som vi hilser velkomne. Men for os er de ikke tilstrækkelige. For os er det meget vigtigt, at den parlamentariske kontrol med Europols politimæssige aktiviteter varetages af Europa-Parlamentet. Vi savner desværre stadigvæk de forslag, som muliggør en ægte kontrol.

Pradier
Hr formand, fru kommissær, alle de fremlagte betænkninger har naturligvis vores tilslutning på de fleste punkter, hvad enten det drejer sig om betænkningerne af hr. Wiebenga, hr. Nassauer eller hr. Schmid. Jeg vil gerne opholde mig lidt mere ved betænkningen af hr. Bontempi, fordi den forekommer mig at være af stor vigtighed og dækker næsten alle de områder, hvor vi stadigvæk må arbejde på opbygningen af Europa.
For så vidt angår etableringen af et retsligt og politimæssigt fællesskabssamarbejde er alle de omtalte punkter, det vil sige nedsættelse af behandlingstiden for asylansøgninger, fastsættelse af betingelser og procedurer for visumudstedelse, bestræbelser på at udarbejde et fælles visum, etablering af en status for lovlige indvandrere og effektiv bekæmpelse af ulovlig indvandring, væsentlige elementer. Lovlige indvandreres fri bevægelighed mellem medlemsstaterne er ligeledes et punkt, der ligger os særligt på hjerte. Dette kunne endelig sikre ro om beslutninger og især fred for dem, som er mest direkte berørt.
For så vidt angår politisamarbejdet, forekommer udviklingen af Europol og anvendelse af databaser os af største vigtighed, og det er nødvendigt til sin tid at indarbejde Schengen-informationssystemet i Europol's aktiviteter.
På ét punkt er mange medlemsstater stadig tøvende, nemlig når det drejer sig om at give tilladelse til, at en medlemsstats retslige myndigheder intervenerer på en anden medlemsstats område. Det er imidlertid nødvendigt, og man må påbegynde en generel tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om de fleste forseelser og forbrydelser.
Vedrørende indførelse i dag af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed synes vi dog, at frihed er det vigtigste element, og det er nødvendigt at lade resultaterne af Schengen-aftalen indgå i vores eget arbejde. Vi skal holde fast ved to mål. Det første er at klare de dramatiske begivenheder, der finder sted i dag i Europa, nemlig massetilstrømningen af flygtninge, ved i fællesskab i stor skala at tilbyde midlertidig beskyttelse af forfulgte folkeslag. Asylretten skal under alle omstændigheder være og blive ved med at være baseret på grundlæggende tekster som Genève-konventionen og tillægsprotokollerne hertil. Endelig skal man for at opnå sikkerhed bekæmpe organiseret kriminalitet og udrydde de livsbetingelser, som har været årsag til, at der er opstået vold i byerne og hooliganisme.
Et par bemærkninger om betænkningen af fru Ancona om brug af ulovlige stoffer. Man kan undre sig over, at den ikke drager den hidtidige politik på dette område det mindste i tvivl. Det ville være synd at sige, at denne politik indtil videre har givet overbevisende resultater. De fælles fremskridt er ikke blevet taget i betragtning, og vurderingerne af igangværende forsøg er ikke blevet overvejet. Enigheden har været baseret på en vis tilbageholdenhed og konservatisme og har gjort det muligt at indgå en aftale ud fra den mindste fællesnævner. Realismen har imidlertid været fremherskende og har ført til en indfaldsvinkel, der dækker mange områder.

Seillier
Hr. formand, betænkningen af vores kollega hr. Schmid indeholder nogle meget gode bemærkninger og forslag, især forslaget om at forbyde afsendelse af anonym e-mail.
Men det forekommer mig, at denne betænkning lider af en grundlæggende skavank, som er en uacceptabel sondring mellem en form for pornografi, der kan accepteres, og så børnepornografi, som alene er forkasteligt.
For det første indrømmes det i betænkningen, at det at fastsætte en lavalder for barnet er et meget følsomt problem, der ikke findes nogen løsning på, og dernæst er det, kære venner, pornografi i almindelighed, der skal betragtes som et overgreb mod værdighed og respekt for mennesket, som er et af fundamenterne for vores demokratier på linje med den racisme og de andre onder, vi med rette fordømmer.
Hvordan skulle uligevægtige personer, hvis uligevægt er så udpræget, at den tvinger dem til at skride til handling, fordi de konstant ser pornografiske videobånd, hvor voksne medvirker, kunne blive standset af adfærden over for de unge? Men dette er en form for manglende realitetssans, det for mig er meget, meget vanskeligt at forstå logikken i.
Hvad angår betænkningen af vores kollega fru Ancona, vil jeg heller ikke her behandle dette aspekt set ud fra de talrige økonomiske problemstillinger, sondring mellem en straf, der skal være skånselsløs over for narkotikaforhandlerne, og på den anden side selvfølgelig holdningen over for unge, for hvem dette spørgsmål naturligvis er meget følsomt.
Jeg vil således anvende en indfaldsvinkel, der forekommer mig nødvendig, og som ikke anvendes tilstrækkeligt. Det hedder sig, at man skal se tingene ud fra udbuddet. Det er klart. Men hvorfor tager de unge stoffer? Hvilket nederlag, hvilken selvransagelse skal de voksne i medlemsstaterne foretage, hvad enten det er forældrene, lærerne eller de socialt ansvarlige, det vil sige alle de voksne, som har med unge mennesker at gøre, og altså os alle sammen? Hvordan kan det være, at vi ikke er i stand til at give de unge en mening med tilværelsen, livslyst og den moralske styrke til at klare vanskelighederne i enhver menneskelig tilværelse?
Livet på jorden har altid været svært. Det er en grundlæggende udfordring, som burde tvinge os til at samarbejde, og jeg tillader mig til slut at henlede opmærksomheden på et bestemt punkt, nemlig at vi altid taler om sprogundervisning. Men vi har en mere og mere utilitaristisk opfattelse af sprogundervisningen, mens den storartede litteratur i vores forskellige europæiske lande, hvis den på ny blev stillet til rådighed for vores unge, måske kunne vise dem vejen og således forhindre dem i at begynde at tage stoffer.

Hager
Hr. formand, i længere tid, end jeg har været medlem af Parlamentet, er Europol blevet stillet i udsigt som et slagkraftigt instrument til bekæmpelse af den organiserede kriminalitet. Men så langt er det stadigvæk ikke kommet. Forberedelsesarbejdet er endnu i dag ikke kommet så langt, at det muliggør en ordnet fuldgyldig virksomhed i Haag. Vi er naturligvis alle interesseret i et funktionsdygtigt Europol som adækvat våben mod den organiserede kriminalitet.
Det er almindeligt anerkendt, at der er behov for et effektivt instrument i kampen mod den først og fremmest også kvalitativt stigende kriminalitet. Men i stedet for energisk at kræve, at forberedelserne afsluttes, diskuterer vi i dag en udvikling, som går for vidt og efter vores mening også går i en forkert retning. Sikkerhedsaspektet gør det nemlig ikke påkrævet at indrømme Europol-tjenestemændene instruksbeføjelse i forhold til nationale polititjenestemænd og at oprette et europæisk centralorgan. Af disse grunde afviser vi betænkningen.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, jeg tager ordet på vegne af Det Europæiske Folkepartis Gruppe. Jeg mener, at det er tidspunktet for grundige overvejelser.
Den europæiske bevidsthed gennemgår en meget tydelig, vigtig og - skulle jeg mene - uden tvivl alvorlig krise. Vores medlemsstaters holdninger er modnet lidt efter lidt, og i dag har de sprængt rammerne for det projekt, der begrænsede den europæiske konstruktion til et marked. I dag tror jeg ikke, at der er nogen, der er i tvivl om, at de europæiske borgere ønsker og mener, at Europa er et civilisationsprojekt og ikke kun et marked.
Jeg ønsker det ikke, men det er nødvendigt i dag at referere til den opståede situation i Kosovo og til kravet om, at Europa retter blikket mod udlandet. Men for at Europa kan rette blikket udad, er det vigtigt, at vi er helt sikre på, hvad Europa er indadtil. Indadtil kan Europa ikke kun være et marked.
På dette punkt, hr. formand, er vores medlemsstaters demokrati meget krævende, og vi, som repræsenterer borgerne her, må være klar over, at i denne sag, i denne betænkning af Bontempi og i de fire betænkninger, som også behandles i dag, skal vi fortolke Amsterdam-traktaten til den yderste grænse. Amsterdam-traktaten er naturligvis vores juridiske ramme, men vi skal fortolke den inden for dens muligheders grænser, og når det ikke er nok, skal vi klart og tydeligt forpligte os til at ændre traktaten for at opfylde det, som i dag er et klart krav fra borgerne.
Derfor, hr. formand, er topmødet i Tampere meget vigtigt, for det vil samle alle disse spørgsmål i medlemsstaternes drøftelser på højeste plan. Betænkningen af hr. Bontempi er vigtig, fordi den definerer det, som vi alle tilstræber virkelig skal være det område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som traktaten nu foreskriver. Topmødet i Tampere vil omsætte alt dette til praksis, og derfor indeholder betænkningen af hr. Bontempi grundlæggende problemstillinger.
Det mener jeg, og jeg takker naturligvis hr. Bontempi for hans ord om mig. Det skal siges, at samarbejdet har været enestående, og at jeg føler mig lige så ansvarlig som han for det resultat, som vi - forhåbentlig i morgen - opnår med hele Parlamentets støtte.
Vi taler om, at det er nødvendigt tydeligt at fastlægge, hvilke grundlæggende rettigheder vi ønsker, og hvilket juridisk niveau vi vil lægge: at der ikke er forskelsbehandling, at der udvikles et unionsborgerskab, at fri bevægelighed for personer, visum og indvandring - og jeg skal ikke dvæle ved spørgsmål, der i dag er så aktuelle - er problemer, der skal løses straks, hvis vi ønsker at nå det mål, som Amsterdam-traktaten foreskriver.
Vi skal desuden forbedre borgernes adgang til domstolene. De skal have en følelse af, at de er juridisk dækket ind i hele Europa, og ikke, som der var en, der en dag sagde til mig i Spanien, at det, hvad angår domstolene, er ligegyldigt, om man fører sag mod en franskmand eller mod en borger fra et hvilket som helst andet sted i verden.
Endelig skal vi ændre arbejdsmetoderne og samarbejdet mellem institutionerne.
Det er indholdet af Bontempi-betænkningen i store træk.
Til sidst, hr. formand, vil jeg give udtryk for min anerkendelse over for ordførerne for de øvrige betænkninger, der tager udgangspunkt i de tre vektorer frihed, sikkerhed og retfærdighed og understreger vigtigheden af dem.

Nordmann
Hr. formand, denne forhandling under ét om flere betænkninger er lidt mærkelig.
Selve opdelingen af betænkningerne giver indtryk af en opdeling af de væsentlige emner, skønt vi uden tvivl er ved kernen, det væsentlige i opbygningen af Europa og det europæiske projekt med at opbygge et borgernes fællesskab.
Det indtryk, jeg får af betænkningen af hr. Bontempi, er et europæisk statsborgerskab, som etableres gradvist på en måde i stilstand, ikke kun positivt ved bekræftelse af et vist antal frihedsrettigheder, men også - som det allerede er sket med den øgede fri bevægelighed for personer - ved oprettelse af en ny kategori, nemlig en fællesskabsmedborger, som ikke er helt fremmed i nogen medlemsstat.
Indtrykket af opdeling øges, når man ser, at visse begreber ikke er taget med, særlig begrebet verdslighed, der dog er kernen i det europæiske statsborgerskab, der er fastlagt i Amsterdam-traktaten ved hjælp af grundlæggende rettigheder, som går ud over opdelingen i kategorier, forpligtelser, dogmer, etniske grupper og religioner. Vi er i Europa ved at indføre et område med frihed og et statsborgerskab, som går længere og er mere grundlæggende. Det er lige det, grundlæggerne af den republikanske verdslighed havde til hensigt, nemlig at rykke borgerne ud af individualismen ved hjælp af universelle rettigheder.
Hr. formand, jeg vil slutte med at sige, at det er en skam, at denne grundlæggende dimension, som verdsligheden er, ikke uddybes i en så væsentlig debat som denne.

van Dam
Hr. formand, disse betænkninger sigter mod at udforme den måde, hvorpå politi og retsvæsen samarbejder i Den Europæiske Union. Hr. Nassauer henviser med rette til mangelen på kontrol med Europol. Efter min opfattelse findes løsningen herpå navnlig hos de nationale parlamenter og Rådet. Udvidelse af Europol med bl.a. politimæssige beføjelser forekommer mig overhovedet ikke nogen god idé i betragtning af den nuværende kontrolproblematik.
For så vidt angår hr. Wiebengas tydelige betænkning, er der faktisk gennem skabelsen af et åbent område uden indre grænser opstået nødvendigheden af delvis harmonisering af strafferetten. Med rette står der i selve betænkningen, at der ikke skal indføres en europæisk straffelovgivning. Mindre logisk er det, at ordføreren opfordrer til en europæisk anklagemyndighed. En så vidtgående løsning er virkelig ikke nødvendig.
Med hensyn til Schmid-betænkningen kan jeg være kortfattet. Jeg støtter den helhjertet. Jeg har imidlertid mange indvendinger imod hr. Bontempis betænkning. I en ordstrøm behandler han alle mulige vidt forskellige emner. På en demagogisk måde siger han, at der hos borgerne er modvilje mod mangelen på europæisk lovgivning på alle mulige områder og den såkaldte adskillelse af nationale retssystemer. At han betragter dette som årsagen til organiseret kriminalitet og samfundsmæssige problemer, er virkelig stødende. Der er ikke noget uopsætteligt krav fra offentligheden om sådan noget som europæisk unionsborgerskab. Det er der derimod med hensyn til frihed, sikkerhed og retfærdighed. Hvordan det tilvejebringes, betyder ikke så meget for de fleste borgere. At dette kun skulle kunne lade sig gøre gennem europæisk politik, er tåbeligt.
Et andet eksempel er en unionspagt om menneskerettigheder. Meningen hermed forstår jeg overhovedet ikke, medmindre man vil have en europæisk grundlov som begyndelsen til en europæisk stat. Man kan nævne meget mere, men jeg nøjes med at sige, at jeg ikke vil støtte denne unuancerede og til tider demagogiske og i hvert fald forvirrede betænkning.

Lukas
Hr. formand, den bemærkning fra den østrigske kejser, som hr. Schmid citerede, er en meget rammende karakteristik af Rådets udkast til bekæmpelse af børnepornografi. De fremsatte ændringsforslag er derfor en betydelig forbedring. Den stigende og fuldkommen uhindrede menneskeforagtende udbredelse af pædofile billeder og aktiviteter via Internettet omskaber til dels den moderne informationsteknologi fra en velsignelse for menneskeheden til en forbandelse for menneskeheden. Den professionelle kriminalitet kan også på området seksuelt misbrug af børn og misbrug af Internettet kun bekæmpes effektivt, hvis EU optæder samlet, og hvis frem for alt medlemsstaterne i øget grad samarbejder indbyrdes og med tredjelandene.
Men med henblik herpå er det nødvendigt at harmonisere bestemte begreber i strafferetten såsom aldersgrænsen. Ellers kan der opstå helt absurde situationer. For tiden lever der f.eks. på fri fod i Tyskland en tysk statsborger, som i Belgien er idømt fem års fængsel for seksuel mishandling af børn, og han bliver ikke udleveret, fordi den handling, han har begået i Belgien, ikke er strafbar i Tyskland, da aldersgrænsen er forskellig i de to lande.

Andersson
Hr. formand, jeg vil koncentrere mig om betænkningen af d'Ancona. Jeg vil starte med at takke ordføreren. Der har jo været mange forhandlinger om narkotikapolitikken i Parlamentet, og nogle af disse har været meget intense og følelsesladede. Jeg må sige, at denne betænkning af d'Ancona er langt bedre end de betænkninger, som vi tidligere har diskuteret. Jeg synes, at det tegner til, at vi fremover vil kunne føre en saglig debat om narkotikapolitikken. Det betyder ikke, at vi fremover vil være enige om alle detaljer. Det tror jeg ikke, da vi jo kommer fra forskellige lande med forskellige traditioner. Jeg synes f.eks., at vi nogle gange lægger for stor vægt på den såkaldte harm reduction , mens jeg ville ønske, at der blev lagt mere vægt på tidlige og forebyggende indsatser. Jeg kan imidlertid tilslutte mig næsten alle ordførerens synspunkter, f.eks. at en kommissær skal have ansvaret for at forsøge at finde alternativer til fængselsstraf, da fængsling jo ikke løser narkotikaproblemerne, samt at der skal foretages en vurdering af de eksisterende behandlingsmetoder. Vi ved nemlig, at der findes både gode og dårlige behandlingsmetoder, men der er mangler i vurderingen af dem.
Afslutningsvis synes jeg, at vi skal være stolte over en sag, som Parlamentet og Kommissionen har kunnet samarbejde om i denne periode, nemlig kampen mod syntetisk narkotika. Hvis der er noget, som vi har kunnet samarbejde om i denne periode, er det starten på den meget vigtige kamp mod syntetisk narkotika. Det vil jeg gerne takke både mine kolleger i Parlamentet og Kommissionen for.

Pirker
Hr. formand, vi fører i dag egentlig en sikkerhedsdebat i to blokke. I den første blok vil jeg gerne tage narkotikaproblemet frem. Årsagen hertil er enkel: På nuværende tidspunkt er der mere end 5 millioner unge mennesker i Den Europæiske Union, som indtager syntetiske stoffer. Vi må som helhed i alle betænkninger konstatere, at narkotikamisbruget og også handlen med narkotika desværre er kraftigt stigende. Vi har brug for effektive antinarkotikastrategier i Den Europæiske Union. Når vi så også gør os disse bestræbelser, har vi imidlertid det problem, at på grund af det store antal ting, vi foretager os som led i vores strategier, er vi ikke altid klart synlige i befolkningen. Antinarkotikastrategierne forløber over tre søjler. Vi har adskillige handlingsplaner og et stort antal betænkninger om narkotikaproblematikken. Vi har et presserende behov for at udtale os i enighed og dermed gøre vores strategier synlige.
Jeg vil gerne tage nogle punkter frem, som jeg tror er væsentlige. Som det første bør vi så vidt muligt vænne os til som et signal til omverdenen ikke at tale om narkotikastrategier, men om antinarkotikastrategier. Dette gælder også for alle betænkninger, som beskæftiger sig med dette problem. For det andet bør vi konstant forsvare de ting, vi her har sat os for, nemlig at der heller ikke i fremtiden bør ske en liberalisering og en legalisering af fremstilling, salg og brug af narkotika. Det må ikke være sådan i fremtiden i Den Europæiske Union, at der ligger hash i tobakskioskerne, eller at der kan fås heroin på recept. Det må aldrig blive til virkelighed hos os.
For det tredje skal vi føre vores narkotikadebat uden ideologiske overtoner. Vi har brug for pragmatiske, effektive løsningsmodeller, som rækker fra prævention over repression til hjælp til misbrugerne. Her mener jeg, vi angående prævention først og fremmest bør iværksætte aktioner i skolerne, for der når vi alle unge i Den Europæiske Union. Jeg forslår, som jeg flere gange tidligere har gjort, at vi fremmer aktioner på frivillig basis. Vi skylder kommissæren tak, fordi hun også har lovet at støtte dette. Således bør skolerne i Europa på frivillig basis erklæres for narkotikafrie zoner. Samarbejdet med den kemiske industri, f.eks. ved bekæmpelsen af de materialer, der anvendes til fremstillingen, bør forbedres og udbygges. Hvad repressionen angår, skal det dreje sig om at udbygge Europol, støtte politiet, fremme det retslige samarbejde og som helhed iværksætte hjælp til misbrugere.
Endelig skal Europa i alle strategier være synligt som et samfund præget af sikkerhed. Her nærer jeg ingen frygt, når jeg ser på betænkningerne, f.eks. betænkningerne af Nassauer og Wiebenga. Her kræves der håndfaste aktioner, og jeg ønsker mig yderligere håndfaste aktioner på det ekstraordinære topmøde i Tampere.

Blak
Hr. formand, det kan siges meget enkelt. Idéen om indførelse af en fælles europæisk anklagemyndighed bør skrottes. Vi skal ikke have en fælles europæisk strafferet eller anklagemyndighed. Man kan bekæmpe kriminalitet lige så effektivt med de eksisterende instrumenter, deriblandt Europol og konventionen om udlevering og gensidig retshjælp. Vi kan sagtens styrke samarbejdet mellem medlemslandene om efterforskning og retsforfølgelse, uden at vi nødvendigvis skal have fuldstændig ens regler og en europæisk anklagemyndighed. Man bør ikke harmonisere for harmoniseringens skyld, og i virkeligheden er der ikke så store forskelle mellem medlemsstaternes strafferet, at de ikke kan overvindes med de eksisterende mellemstatslige instrumenter. Vi kan sagtens sikre en effektiv efterforskning, uden at vi skal overlade det til overstatslige instanser. Europol er et godt eksempel på, at det kan lade sig gøre, og Europol skal forblive mellemstatsligt. Det skal ikke udvikle sig til en europæisk politimyndighed med operative beføjelser. I Nassauer-betænkningen foreslås det, at Europol lægges ind under Kommissionen med udvidede kontrolbeføjelser for Europa-Parlamentet. Det er en rigtig dårlig idé. Den parlamentariske kontrol med Europol ligger formelt set fint hos de nationale parlamenter, selvom man kan tvivle på, at de selv er klar over det, og derfor er det måske en god idé, at der også rapporteres til Europa-Parlamentet, der tager sine kontrolopgaver alvorligt. Kontrollen med personoplysninger ligger fint hos de nationale registertilsyn. Europol er et mellemstatsligt samarbejde, og Amsterdam-traktaten udelukker heldigvis alle forsøg på at gøre politisamarbejdet overstatsligt.

Thors
Hr. formand, vi er helt enige om, at det er vigtigt med en parlamentarisk overvågning af det, der sker under den tredje søjle. Jeg mener bare, at vi har mange erfaringer med, hvor vanskeligt det er at gennemføre, specielt med den aktuelle ledelsesform med »bløde« rettigheder. Jeg bliver ofte meget ophidset over, at vi ofte først bliver klar over den reelle betydning af henstillinger, der er behandlet i en arbejdsgruppe under Rådet, når de senere føres ud i livet. Jeg tror, at vi vil få den samme slags spørgsmål i forbindelse med telefonovervågning. Her er Rådets holdning meget vigtig. Vores rettigheder skal respekteres, og vi skal have den nødvendige tid til at gøre vores arbejde.
En sådan henstilling, som nu skal gennemføres, er spørgsmålet om den omvendte bevisbyrde ved beslaglæggelse af ejendom, der er erhvervet ved kriminel virksomhed. Jeg er bange for, at vi får ganske »bløde« regler på dette område, som vil kunne anvendes på en måde, der krænker borgernes rettigheder. Selv mit hjemland Finland går nu ind for at leve op til denne henstilling.
Ordføreren Bontempi vil også have os til at undersøge spørgsmål om en europæisk pagt for menneskerettigheder og have EU til at udarbejde en sådan. Det tyske formandskab har også talt herom. Hertil vil jeg sige: Vi kan godt undersøge det, men vi skal lige klappe hesten først. Jeg tror ikke, at der er behov for nye instrumenter, men der er behov for en mere effektiv gennemførelse af de eksisterende instrumenter. Jeg så gerne, at den europæiske socialpagt bliver en del af det regelsæt, som vi følger, og at vi også får mere effektive mekanismer til opfølgning af dette punkt.
Ligesom alle andre håber jeg også, at det ekstra topmøde i Tampere i Finland bliver en succes, og at vi når frem til konkrete resultater. Vi behøver ikke lange handlingsprogrammer, men derimod konkrete og afbalancerede foranstaltninger, som også er til gavn for de almindelige, gode medborgere.

Matikainen-Kallström
Hr. formand, Amsterdam-traktatens ikrafttræden i næste måned giver Unionen et langt større spillerum end nu til aktivt at styrke det indre markeds handlekraft. Det er en god ting, men problemet er, at Unionens medlemslande hidtil ikke har haft en tilstrækkelig klar vision om, hvorledes samarbejdet i tredje søjle kunne udvikles mest effektivt. F.eks. er der utilladelig stor spredning mellem de forskellige medlemslandes standarder for overvågning af Unionens ydre grænser.
På det indre marked florerer problemer som øget handel med narkotika, mangfoldiggørelse af udbuddet af narkotika, menneskesmugling, og den medvirkende årsag til alle problemerne, de brister, som opstår under overvågning af Unionens ydre grænser, betinger, at Europols rolle i fremtiden må vokse sig endnu bredere, end hvad der er fastsat i Amsterdam-traktaten. Europol må ikke blot blive et bureaukratisk departement.
Hvis ikke vi forsøger at intensivere EU's politi- og toldsamarbejde, kan vi ikke se frem til en rosenrød fremtid på det indre marked, i særdeleshed når Unionens kommende udvidelse mod øst forårsager i hvert fald øget pres og ikke tidligere sete udfordringer såvel for overvågningen af Unionens ydre grænser som for bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet. Europol skal have vidtrækkende beføjelser i koordineringen af undersøgelsessager, hvorved den vil have mulighed for at koble alle de europæiske lande, også de østeuropæiske lande, som har søgt om EU-medlemskab, med i det fælles arbejde, så snart aftalen er trådt i kraft.

Gradin
Hr. formand, aftenens forhandling viser, hvor meget der mangler at blive gjort på området for retslige og indre anliggender. Den nye traktat træder snart i kraft. Dermed får vi et ambitiøst formuleret mål at arbejde hen imod, nemlig at bevare og udvikle Europa som et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Kombinationen af begreberne frihed, sikkerhed og retfærdighed giver en enkel og klar idé om typen af det fremtidige arbejde. Det er menneskenes daglige leveforhold, som samarbejdet skal handle om. Samtidig er det problematisk, at disse spørgsmål spænder over så mange forskellige virksomhedsområder. Derfor skal vores målsætninger også skræddersys til de enkelte samarbejdsområder. Det er et delikat arbejde, som forhåbentlig bliver et hovedtema på efterårets topmøde i Tampere.
Betænkningen af Bontempi er et vigtigt bidrag på dette område. Den bekræfter, at vi skal vænne os til at tænke på Europa som et fælles retsområde. Det glæder mig meget, at ordføreren Bontempi netop lægger vægt på de individuelle rettigheder i sin betænkning.
Den nye traktat giver fordele på en række forskellige områder. Schengen bliver f.eks. en del af unionssamarbejdet. Borgernes frie bevægelighed bliver forhåbentlig endelig gennemført fuldt ud. Frihed i Europa skal ikke udelukkende være forbeholdt de europæiske borgere. Det skal gælde for alle , som er lovligt bosiddende hos os. Det er et vigtigt politisk budskab med potentielt vidtrækkende konsekvenser for hele det fremtidige samarbejde. Jeg håber, at Parlamentet deler denne opfattelse.
Desuden er frihed mere end fri bevægelighed. Frihed indebærer også retten til at leve i et samfund, der griber effektivt ind mod dem, der stiller sig over lovene. Europa-tanken forudsætter derfor, at alle medlemsstater har tillid til hinandens evne til at gribe effektivt ind over for f.eks. grov organiseret kriminalitet. Det er i høj grad, hvad Europol handler om. Dets mandat er bredt formuleret. Vi har fået det værktøj, som vi længe har ventet på i kampen mod den organiserede kriminalitet. Ordfører Nassauer peger i sin betænkning på nødvendigheden af, at Europol hurtigt kan få udvidede operative beføjelser. Jeg er enig i, at Europol på længere sigt skal have beføjelser, der gør samarbejdet mellem medlemsstaternes politi- og toldmyndigheder så effektivt som muligt. Amsterdam-traktaten åbner for sådanne muligheder.
Inden da gælder det for Europol om fuldt ud at udnytte det mandat, som organisationen allerede har. Europols troværdighed bygger i høj grad på, at medlemsstaternes kriminalpoliti og toldvæsen kan se en merværdi i samarbejdet. Nytten af Europol er direkte proportional med antallet af gennemførte efterforskninger, hvor Europols støtte kan siges at have gavnet arbejdet. Et andet spørgsmål handler om den fremtidige overvågning af organisationen. På dette område er der forskellige erfaringer fra forskellige medlemsstater. Det skal helt sikkert være et centralt punkt, når der næste gang skal udarbejdes en ny traktat.
Når vi taler om bekæmpelse af kriminalitet, handler det også om retligt samarbejde. Når politiets og toldvæsenets arbejde er klaret, skal anklagere, advokater og dommere tage over. Der er store forskelle i medlemsstaternes regler på det strafferetlige område. Det, der er kriminelt i ét medlemsland, er ikke nødvendigvis kriminelt i et andet. Der findes f.eks. forskellige definitioner på organiseret kriminalitet eller forskellige aldersgrænser for det, der betragtes som seksuel udnyttelse af børn. Hertil kommer, at samarbejdet mellem domstolene er underudviklet. Der findes en række eksempler, ikke mindst på bedrageriområdet, hvor det er blevet udnyttet af den internationalt organiserede kriminalitet. Jeg er derfor enig med Wiebenga om, at vi skal prøve at finde en løsning på dette problem. Vi skal ganske enkelt lukke de smuthuller, der findes. Jeg mener, at vi først og fremmest skal prøve at nå til enighed om, hvilke kategorier af forbrydelser der skal betragtes som særligt alvorlige i alle medlemsstater. Korruption, menneskehandel, narkotikasmugling, voldtægt, seksuel udnyttelse af børn og terrorisme er nogle eksempler på forbrydelser, som bør give en ensartet og mærkbar straf. Amsterdam-traktaten giver os mulighed for i det mindste at vedtage mindsteregler.
Det er lige så vigtigt, at procedurereglerne fungerer i et internationaliseret retsmiljø. Det drejer sig om at få retsvæsenet i de enkelte lande til at indgå i et mere effektivt samarbejde på trods af de eksisterende forskelle. Derigennem bliver det lettere for borgerne at få virkelig adgang til retssystemet, uanset i hvilket medlemsland de befinder sig.
Betænkningen af Wiebenga om strafferetlige procedurer, Corpus Juris, præsenterer en model for et mere effektivt samarbejde mellem EU's nationale retssystemer. I centrum står beskyttelsen af Fællesskabernes finansielle interesser. I betænkningen foreslås bl.a. en vidtrækkende strafferetlig harmonisering inden for dette område. Det foreslås også, at der oprettes en europæisk anklagemyndighed, som skal arbejde med kriminel virksomhed mod finansielle interesser. Corpus Juris-modellen er ambitiøs - mange vil sige urealistisk. Personligt synes jeg, at det er for tidligt at affærdige Corpus Juris. Lad os i stedet afvente den igangværende opfølgende undersøgelse. Jeg er enig med ordføreren i, at der under alle omstændigheder er grund til at styrke samarbejdet mellem anklagere og undersøgelsesdommere i Den Europæiske Union.
I de seneste måneder er vi blevet oprørt over en række afsløringer af børnepornografi på Internettet. Både drenge og piger udnyttes på de mest afskyvækkende måder. Af hensyn til børnene må vi gøre alt for at bekæmpe denne form for kriminalitet. Det handler imidlertid også om at rense Internettet. Dette enestående kommunikations- og informationsnet må så vidt muligt holdes fri for børnepornografi. Betænkningen af Schmid beskriver de vanskeligheder, vi står over for. Det er ikke nok med øgede ressourcer og et forstærket politisamarbejde. Der skal være et udvidet samarbejde mellem myndighederne og internetindustrien. Det gælder om hurtigt at sprede erfaringer og teknisk viden, der gør det muligt at bortfiltrere hjemmesider med børneporno.
Den fælles aktion fra efteråret 1998 handler netop om at forbedre dette samarbejde. Den lægger stor vægt på betydningen af et samarbejde mellem internetindustrien og de offentlige myndigheder. Medlemslandene påtager sig endvidere at se nærmere på, hvilke særlige krav der kan stilles til udbyderne af internettjenester. Vi bør også sørge for, at fællesskabsprogrammer som Stop og handlingsplanen for misbrug af Internettet udnyttes fuldt ud for at støtte samarbejdet under den fælles indsats.
Jeg giver ordføreren Schmid ret i, at man kan gå længere. Jeg tænker i første omgang på at gøre al håndtering af børnepornografi til en kriminel handling i alle medlemslande samt på at indføre en fælles aldersgrænse for en definition af »børn« i Unionen. Jeg ved godt, at det er lettere sagt end gjort. Samtidig ved jeg også, at retsbevidstheden i Europa kræver en effektiv indsats mod alt, hvad der hedder seksuel udnyttelse af børn. Der burde derfor være særdeles gode forudsætninger for at flytte grænserne for det mulige.
Til sidst vil jeg gerne sige et par ord om betænkningen af d'Ancona og kampen mod narkotika. Unionens nuværende handlingsplan mod narkotika udløber i år. Det Europæiske Råd har derfor bedt Kommissionen om at udarbejde en ny handlingsplan. Kommissionen har arbejdet med opgaven i vinterens løb, og handlingsplanen er nu ved at være færdig. Jeg håber, at forslaget kan fremlægges trods de aktuelle omstændigheder.
Ordføreren d'Ancona understreger betydningen af forebyggende indsatser. Det bliver også et hovedtema i Kommissionens forslag. Det er helt i tråd med de retningslinjer, der blev vedtaget forrige sommer på FN's særlige møde om narkotika. Vi må også lægge stor vægt på det, som vi kalder en integreret og global strategi. Isolerede indsatser rækker ikke, uanset hvor velgennemførte de end måtte være. Alt, hvad vi gør på dette område, skal hænge sammen og udgøre en enhed. Det forebyggende arbejde skal f.eks. udgøre grundlaget for indsatserne over for narkotikakriminalitet og -misbrug. Et restriktivt grundsyn skal altid kobles sammen med et stærkt socialt engagement. I de nationale foranstaltninger skal der selvfølgelig tages hensyn til de virkninger, der kan ramme det internationale samfund i øvrigt.
Narkotikaspørgsmålene er fortsat prioriterede. Mennesker forventer også klare og tydelige signaler fra Unionen om, hvordan vi skal håndtere de udfordringer, der venter os. Det er derfor vigtigt, at der er et helhjertet engagement hos alle institutioner i Den Europæiske Union. Jeg ved, at også ordføreren d'Ancona glæder sig over det interinstitutionelle samarbejde, der i de seneste år er etableret mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet i kampen mod narkotika. I sin betænkning peger han også på nødvendigheden af et velfungerende samarbejde og en koordineret indsats. Jeg er helt enig og håber inderligt, at det samarbejde, som det er lykkedes os at opbygge, vil udvikles yderligere i de kommende år.

Formanden
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Migration, asyl og integration af flygtninge
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om:
betænkning (A4-0143/99) af Reding for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender om strategidokumentet om Den Europæiske Unions migrations- og asylpolitik (9809/2/98 - C4-0051/99-99/0905(CNS)); -betænkning (A4-0138/99) af Pirker for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender omI.udkast til Rådets retsakt om udarbejdelse af en protokol til konventionen om oprettelse af Eurodac til sammenligning af asylansøgeres fingeraftrykII.udkast til protokol til konventionen om oprettelse af Eurodac til sammenligning af asylansøgeres fingeraftryk, udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union (12298/98 - C4-0673/98-98/0916(CNS)); -betænkning (A4-0115/99) af Zimmermann for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender omI.forslag til Rådets afgørelse om Fællesskabets handlingsprogram til fremme af integrationen af flygtninge (KOM(98)0731 - C4-0049/99-98/0356(CNS))II.forslag til Rådets afgørelse om en fælles aktion vedtaget af Rådet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union vedrørende foranstaltninger vedrørende praktisk støtte i forbindelse med modtagelse af flygtninge, fordrevne personer og asylansøgere og deres frivillige tilbagevenden (KOM(98)0733 - C4-0050/99-98/0357(CNS)); -betænkning (A4-0118/99) af Terrón i Cusí for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender omRådets udkast til fælles aktion på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union omoprettelse af et system til hurtig varsling med henblik på videresendelse af oplysninger om ulovlig indvandring og organiseret menneskesmugling (5001/99 - C4-0046/99-99/0909(CNS)).

Reding
Hr. formand, for alle dem, der ikke havde forstået det før, har begivenhederne i de sidste uger afgjort åbnet deres øjne.
De dramatiske begivenheder med hundredtusinder af mennesker, som er blevet tvunget til at flygte fra Kosovo, har tydeligt vist, at migrationspolitik generelt og asylpolitik i særdeleshed ikke mere kan føres individuelt i hvert enkelt land. Det er kun i fællesskab og samlet, at europæerne kan løse dette alvorlige problem. Men det er ikke nok at fremsætte lærde og højtidelige erklæringer. Det er også nødvendigt, at de følges op af kendsgerninger og konkrete politiske handlinger. Og det er netop der, skoen trykker.
I perspektiv af Maastricht-traktaten, der kun er ændret lidt ved Amsterdam-traktaten, har regeringerne det politiske initiativ, for så vidt angår migrations- og asylpolitik. Men den mellemstatslige politik fungerer ikke. Der er blevet underskrevet godt en snes konventioner eller fælles aktioner. De venter på at blive ratificeret, hidtil forgæves. De gælder således ikke og er nyttesløse.
Det er imidlertid endnu mere alvorligt, at der stadig ikke er enighed i Rådet om den tekst, der kunne have hjulpet os meget i Kosovo-krisen, nemlig Kommissionens »forslag til fælles aktioner vedrørende midlertidig beskyttelse af fordrevne personer i tilfælde af en konflikt«. Det er ikke på den måde, at politik kan fungere effektivt i Europa.
Hvad angår migrations- og asylpolitik, er det den manglende evne i Europa til at tage fællesskabsbeslutninger med kvalificeret flertal, der er en hindring.
Det er dog positivt, at det østrigske formandskab i Rådet har genoptaget debatten ved at fremlægge et strategidokument om Unionens politik på området migration og asyl. Det er i perspektiv af denne fremtidige politik, der forhåbentlig bliver vedtaget på det ekstraordinære rådsmøde i Tampere, at Parlamentet fremlægger sine synspunkter på dette område.
Først og fremmest ønsker vi ikke, at man blander migration og asyl. Retten til at søge asyl er en grundlæggende rettighed, der bygger på Genève-konventionen. Den kan ikke fraviges. Man bør derimod nå frem til en vis harmonisering af modtagelsesfaciliteterne, rationalisering af procedurerne for behandling af asylansøgninger og hurtighed i sagsbehandlingen, solidaritet mellem medlemsstaterne vedrørende fordelingen af flygtninge og de byrder, som opstår ved massiv tilstrømning af fordrevne. Men lige meget hvad man gør, er retten til at søge om politisk asyl en grundlæggende menneskerettighed, der ikke i noget tilfælde må fraviges. Hvad angår arbejdsmigration, skal man bestræbe sig meget på, at lovlige indvandrere integreres fuldstændigt i det samfund, de giver et positivt bidrag til.
Helt anderledes forholder det sig med ulovlig indvandring, som skal bekæmpes effektivt, særlig den dermed forbundne kriminalitet. Organiseret ulovlig indvandring samt menneskehandel er nye virkefelter for den udbredte organiserede kriminalitet. Det er kun ved i fællesskab at anvende midlerne til at bekæmpe denne kriminalitet effektivt, at de europæiske lande kan dæmme op for denne kriminalitet, der er den mest umenneskelige.
Mine damer og herrer, kære kolleger, migrations- og asylpolitikken er et fremtidsspørgsmål. Enten lykkes det for os i fællesskab at tage denne problematik i vores hånd og foreslå effektive løsninger, eller også risikerer vi, at det mislykkes. Europa-Parlamentet ønsker ikke en sådan fiasko. Den foreslår derfor en effektiv og gennemførlig handlingsplan og forventer af regeringerne, at de handler og fører den ud i livet.

Pirker
Hr. formand, fru kommissær, det drejer sig i min betænkning om diskussionen om Eurodac-systemet. Eurodac er et system, som skulle gøre det muligt for os at tage fingeraftryk af asylansøgere og sammenligne dem. Det har et tredobbelt mål: Det første mål er, at vi bliver i stand til effektivt at gennemføre bekæmpelse af misbrug. Vi konstaterer nemlig, at der kommer stadigt flere asylansøgere, som indgiver mere end en asylansøgning. Det, der her finder sted, er socialt bedrageri. Endelig konstaterer vi, at stadigt flere kriminelle indgiver asylansøgninger for at undgå fremmedretlige konsekvenser. Vi kan også konstatere, at stadigt flere ulovlige indvandrere indgiver asylansøgning efter deres ulovlige indrejse, når de bliver pågrebet.
Det andet mål ud over bekæmpelsen af misbrug er at opnå en indirekte byrdefordeling. Det svarer igen til resultaterne fra Dublin-mødet og til gennemførelsen af Dublin-konventionen, at mennesker, som er på flugt, indgiver asylansøgning dér, hvor de første gang har sikker jord under fødderne, og disse lande er så forpligtet til at afvikle asylproceduren.
Det tredje og helt væsentlige mål er, at der skal ydes de virkelige flygtninge optimal og hurtig hjælp. Det sker ved, at der er færre asylansøgninger, at procedurerne kan afvikles hurtigere, og at de penge, som står til rådighed, anvendes effektivt til dem, som rent faktisk er asylsøgende.
Hvad har ført til denne betænkning? Det første, som forelå, var Eurodac-konventionen. Men som vi ved, blev dokumentet ganske vist færdigt, og der findes en overenskomst i Rådet, men der er ingen underskrift på dokumentet og derefter naturligvis ingen ratifikation. Selvom der ikke findes denne ratifikation, har man brudt sit hoved med at udvide systemet, nemlig til også at tage fingeraftryk af ulovlige indvandrere, som pågribes ved grænsen eller inde i landet, for at sammenligne disse fingeraftryk og konstatere, om der allerede et eller andet sted er indgivet en asylansøgning. Dette sker også for at kunne gennemføre Dublin-konventionen mere effektivt.
Denne protokol og denne overenskomst har ført til, at Parlamentet er blevet opfordret til at afgive en udtalelse. Denne udtalelse skulle afgives i løbet af relativt kort tid. Dette sker, selvom der ikke har foreligget nogen ratifikation, og selvom det er fastslået i Rådet, at der efter Amsterdam-traktaten og dens iværksættelse i forvejen kan forventes en ny forordning fra Kommissionen og Rådet. Parlamentet har diskuteret i udvalget og mente enstemmigt, at det trods alt skulle afgive en udtalelse, simpelthen for at Kommissionen straks kan indarbejde Parlamentets forestilllinger i sit forslag i henhold til Amsterdam.
Denne betænkning, som jeg som følge heraf har forelagt, blev diskuteret to gange, og da der blev stemt om den den 16. marts, havde situationen ændret sig i form af en kovending, som blev foretaget af PSE, De Grønne og andre. Pludselig ville man nemlig ikke mere have nogen betænkning og afviste derfor forlægget. Som ordfører tager jeg det resultat, der forelå i udvalget, til efterretning, også selvom jeg ikke deler holdningen til det, for min holdning er - som det også tidligere var den enstemmige holdning i hele udvalget - at aktionen Eurodac var nødvendig som bekæmpelse.
Tillad mig nu - ikke som ordfører, men som parlamentsmedlem og medlem af Det Europæiske Folkepartis Gruppe - kort at komme med nogle bemærkninger til dette. Det, som skete her ved debattens slutning, var et jammerligt skuespil, fordi Den Socialdemokratiske Gruppe og andre blev bløde i knæene over for deres venstreorienterede vælgere og ikke var parate til at afgive et signal om, at misbrug inden for asylområdet absolut skal bekæmpes, og at man skulle udnytte Parlamentets beføjelse til på forhånd at fremsætte forslag til Kommissionen, som forstærker vores position netop på områderne indgivelse af asylansøgning, forskriftsmæssig afvikling og bekæmpelse af misbrug.
Til sidst en appel til alle fornuftige kræfter her i Parlamentet om ved afstemningen i morgen at støtte Rådets forslag og at udsende et kraftigt signal til fordel for en byrdefordeling af indirekte karakter og for bekæmpelse af misbrug.

Zimmermann
Hr. formand, kære kolleger, Kommissionens to forslag er fremsat på et tidspunkt, hvor asylpolitikkens betydning for Den Europæiske Union på forfærdende måde er blevet tydelig. Det angår alle de stadier, som en flygtning gennemløber i Unionen: optagelse, ophold og tilbagevenden til oprindelseslandet. Desværre vil den fælles aktion ikke blive vedtaget af Rådet før Amsterdam-traktatens ikrafttræden. Det betyder, at Kommissionen i henhold til den nye traktat skal fremsætte et forslag til en forordning eller et direktiv, da den fælles aktion jo derefter ikke mere eksisterer. Indtil nu har den også været særdeles godt forberedt.
Imidlertid har jeg udarbejdet og indgivet en større ændring af handlingsprogrammet til fremme af integrationen af flygtninge. Mine ændringer angår målgrupperne, målene og Fællesskabets aktioner. De er også blevet accepteret med stor tilslutning af eksperter. Det må være klart, hvad vi forstår ved integration. Har kun anerkendte flygtninge ret til integrationsforanstaltninger, eller gælder det også for dem, som kun bliver hos os i kort tid? Endelig kan integrationsforanstaltninger også være hensigtsmæssige med henblik på et positivt forløb af den frivillige tilbagevenden til oprindelseslandet. Her ligger også sammenhængen mellem handlingsprogrammet og den fælles aktion.
Vores vigtigste mål er, at flygtningene i optagelseslandet kan føre et liv, de selv bestemmer over, og kan deltage aktivt i samfundslivet. Vi foretrækker derfor aktioner, som muliggør en selvstændig indkomst, og aktioner, som i samme grad involverer befolkning og flygtninge. Jeg håber derfor, at dette forslag med mine ændringsforslag, som kommer til afstemning i morgen, vil få en positiv modtagelse.
Lad mig nu endvidere sige noget principielt. Kosovo-krisen viser, at den fælles asyl- og migrationspolitik er påtrængende nødvendig. Alt for mange spørgsmål er uafklarede og hindrer en hurtig reaktion som svar på flygtningenes elendighed. Vi mangler for det første en definition af begrebet flygtning. Diskussionen drejer sig her ikke om Kosovo-flygtningene. De forfølges på grund af deres tilhørsforhold til en etnisk gruppe og er derfor under alle omstændigheder konventionsflygtninge.
For det andet er der den midlertidige beskyttelse. Hvis Rådet ikke havde forsømt at vedtage Kommissionens forslag, ville vi nu kunne håndtere Kosovo-flygtningene på en anden måde. Tragedien i Kosovo viser også, at asylpolitik alene under overskriften »bekæmpelse af ulovlighed« overhovedet ikke svarer til virkeligheden. Vi må igen i langt højere grad koncentrere os om den internationale solidaritet og flygtningenes behov. Det drejer sig i dag først og fremmest om at forhindre, at Balkan, som allerede én gang i dette århundrede har været udgangspunktet for en krig, på grund af denne tragedie udvikler sig til en krudttønde. Hvis flygtningene anbringes i regionen, vil det ikke blot forårsage mange omkostninger, men frem for alt - og det finder jeg vigtigt - nødvendiggøre mange koordinationer og også kræve megen energi for virkelig at kunne hjælpe disse mennesker i regionen. Det kan efter mine begreber også kun lade sig gøre, hvis vi yder dette i fællesskab på europæisk plan.
En sådan aktion kan også kun lykkes i aftale og samarbejde med de berørte personer. Kosovo-krisen viser, at Genève-konventionen på ingen måde er forældet. Den regulerer præcist de punkter, som medlemsstaterne endnu i dag ikke kan enes om. De rige europæiske landes sjakren om optagelsen af ikke engang - og det mener jeg virkelig er tankevækkende - ikke engang en tiendedel af de mennesker, som flakker rundt på Balkan, det er beskæmmende!

Terrón i Cusí
Hr. formand, jeg taler som ordfører og som ordfører for en udtalelse, men om to forskellige betænkninger.
Først vil jeg tale om Rådets udkast til fælles aktion om oprettelse af et system til hurtig varsling med henblik på videresendelse af oplysninger om ulovlig indvandring og organiseret menneskesmugling.
Efter vores mening drejer det sig i bund og grund om at udvide beslutningen fra 1992 om oprettelsen af oplysnings-, analyse-og udvekslingscenteret i forbindelse med grænsepassage og indvandring til at omfatte ansøgerlandene og at rette deres arbejde imod hurtigst muligt at afsløre mulige tilfælde af - må det formodes - massiv indvandring.
Parlamentet var allerede kritisk i 1992 i forbindelse med oprettelsen af dette oplysningscenter. CIREFI skulle allerede spille en rolle i forbindelse med ulovlig indvandring og menneskesmugling.
Med dette forslag skal ansøgerlandene, hvis de kan, samarbejde, men dette skaber også, som det var tilfældet med oprettelsen af centeret i sin tid, efter min mening meget tvivl. For det første er det vanskeligt at forstå - og vanskeligere i takt med, at ratifikationen af Amsterdam-traktaten nærmer sig - hvorfor Kommissionen ikke deltager i dette arbejde. Det er vanskeligt at forstå, og dette nye udkast rejser også tvivl i denne forbindelse. Men det er ikke kun det, der får mig til at tvivle på dets effektivitet og på behovet for det.
For det første, hr. formand, hvilken type oplysninger ønsker vi? Og hvordan? Er det, fordi vi ikke ved, hvad der foregår omkring os? Det undrer mig. Jeg mener, hr. formand, at der ikke har været noget, der var mere forudsigeligt end den humanitære krise, som vi ser på fjernsynsskærmen, intet mere forudsigeligt end den krise, der opleves i Europa, i Kosovo, der er intet mere forudsigeligt - og jeg siger Dem, det er ikke nødvendigt med mange varslinger - end, at Gibraltarstrædet og Middelhavet i de kommende måneder igen vil sluge en del mennesker, som benytter sig af det gode vejr til at forsøge at krydse det i pramme, i små både i meget dårlig stand.
Under alle omstændigheder ved vi, at spørgsmålet om ulovlig indvandring er bekymrende, og Parlamentet forsøger at vise ansvarlighed. Vi undrer os over - det har jeg sagt før - det manglende samarbejde med Kommissionen, og jeg tror, at Kommissionen regner med Eurostat og regner med Schengen-informationssystemet eller det europæiske informationssystem i nærmeste fremtid, og jeg mener, at disse aktiviteter kunne indpasses perfekt der, og så ville vi ikke gentage missioner, funktioner og strukturer.
På grund af alle disse tvivlsspørgsmål - om, hvad dette udkast til fælles aktion skal bruges til og om selve centeret - overvejede jeg alvorligt simpelthen at forkaste dette forslag. Men vi er - som sagt - bevidste om det dramatiske problem, som menneskesmugling skaber i Europa. Vi anmoder derfor om, at Rådet inden for højst et år forelægger et nyt forslag til forordning inden for rammerne af Amsterdam-traktaten, og vi anmoder også om, at Middelshavsområdet sammen med landene i Central- og Østeuropa inddrages som geografisk aktionsområde i dette nye forslag til forordning.
Og nu vil jeg, hr. formand, referere til min udtalelse og til den betænkning, som fru Reding også har forelagt om strategien i forbindelse med migrations- og asylpolitikken.
For det første vil jeg oprigtigt takke ordføreren for hendes arbejde og for hendes evne til på så kort tid at udarbejde en så vanskelig betænkning. Jeg tror, at medlemmerne af Parlamentet er hende meget taknemmelige for, at vi kan udtale os i rette tid, og før vores arbejdet med dette emne ophører.
Rådets dokument er for mig velkomment, især fordi det fremmer en nødvendig debat i de europæiske institutioner og mellem institutionerne og borgerne i Unionen.
På vegne af Udenrigsudvalget vil jeg sige, at migrationspolitikken og den behandling, som bliver de lovlige indvandrere i EU til del, bliver et grundlæggende tema i Unionens relationer til tredjelande. Et eksempel på det er de diskussioner, som vi har med Middelhavslandene om associeringsaftalerne. Derfor mener jeg, at det er godt med en styring af migrationsstrømmene, som ikke kun er baseret på den interne politik, men tager højde for Unionens aktioner på andre områder, f.eks. den fælles udenrigspolitik og udviklingspolitikkerne.
Kun en dialog med tredjelandene kombineret med udviklingsforanstaltninger, som indvandrerne, der sender en stor del af deres indtægter til deres familier, og det er for disse familier og for disse lande allerede en vigtig støtte, ikke er fremmede over for - jeg gentager - kun dialog er vigtig, snarere end tvang og snarere end repressive foranstaltninger eller foranstaltninger, der har til formål at påtvinge andre lande vores kriterier. Denne dialog er vigtig, og i dette dokument behandles denne nødvendighed.
Der er nogle ting, som jeg ikke har brudt mig så meget om, og nu taler jeg mere på vegne af min gruppe end på vegne af Udenrigsudvalget. Selvom vi glæder os over dette dokument, ville vi meget hellere, som jeg sagde i forbindelse med det foregående emne, have modtaget en kraftig tilskyndelse fra Rådet, have modtaget en godkendelse af de dokumenter, der allerede foreligger, og som Kommissionen har fremlagt i de seneste måneder for ikke at sige år.
Jeg taler - og det er allerede blevet sagt - om aftalen om beskyttelse af fordrevne personer. Behovet for den er påtrængende. Jeg taler også om aftalen om indrejse for borgere fra tredjelande. Vi ville hellere have fået et sammenhængende tegn på støtte og vedtagelse af disse foranstaltninger end en overvejelse, selvom denne er velkommen.
Vi har brug for en asylpolitik - det ses tydeligt - og vi har brug for en migrationspolitik. Jeg vil bruge det sekund, jeg har tilbage, til at bede Det Europæiske Folkepartis Gruppe om, at det, i sammenhæng med resultatet af Parlamentets afstemning i forbindelse med aftalen om indrejse for borgere fra tredjelande, i forbindelse med denne forhandling, som Rådet har foranlediget, også stemmer for det ændringsforslag, der anmoder om, at rettighederne for de borgere fra tredjelande, som lovligt bor i Unionen, reguleres. Det synes jeg er vigtigt.

Zimmermann
Hr. formand, som ordfører for Udvalget om Retlige Anliggender og Borgernes Rettigheder er det pålagt mig at behandle det retlige spørgsmål, som tillægsprotokollen til Eurodac-konventionen rejser. Den første vanskelighed var her, at det ikke er kendt, hvordan Rådet forholder sig til Europa-Parlamentets udtalelse om denne konvention. I denne har Europa-Parlamentet jo krævet vidtgående foranstaltninger med hensyn til databeskyttelse, som er mindst lige så vigtige for tillægsprotokollen.
Det andet problem ser jeg stadigvæk i spørgsmålet om, hvorvidt et menneskes ulovlige indrejse eller dets ulovlige ophold alene er tilstrækkeligt grundlag til at foretage så vidtgående indgreb i dets personlige rettigheder. I dette spørgsmål har jeg en hel anden opfattelse end hr. Pirker, som talte tidligere. Dette menneskes fingeraftryk bliver jo dog ikke kun registreret og sammenlignet, men også gemt i årevis. Er det også i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet? Dette kan Retsudvalget imidlertid ikke afgøre, for det er efter min mening et moralsk spørgsmål. Som helhed må det fastslås, at Rådet har gjort sig store anstrengelser for at lave et udkast til en tekst, som sikrer, at de lagrede fingeraftryk endvidere skal anvendes til gennemførelsen af Dublin-konventionen, selvom den efter mine begreber stadigvæk ikke er vidtgående nok.
En udvidelse af Eurodac-databasen, således som det kræves af ordføreren, skal kraftigt imødegås. Derfor har vi i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender stemt imod den og anbefalet, at denne betænkning ikke vedtages. Vi er ikke »blevet bløde i knæene«, som ordføreren siger. Men vi har bekendtgjort vores opfattelse, nemlig at vi ikke er overbevist om, at vi uden videre har lov til at behandle mennesker på denne måde. Jeg har den opfattelse, at et Europa, hvor alle data om et hvilket som helst vilkårligt menneske til enhver tid kan hentes frem, ikke er vores Europa. Det svarer ikke til min vision om Europa.

d'Ancona
Hr. formand, jeg vil gerne i anledning af betænkningerne om asylpolitikken, som i aften står på dagsordenen for dette plenarmøde, fremsætte tre bemærkninger. For det første har Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender i de forløbne år gang på gang beskæftiget sig med nødvendigheden af en harmoniseret politik med hensyn til asyl og migration. Beslutningsforslag af Wiebenga, mig selv og Lindeperg gik forud for de betænkninger, som nu står på dagsordenen, nemlig betænkninger af Anna Terrón, fru Zimmermann, hr. Pirker og fru Reding. Fru Reding har udarbejdet en virkelig god betænkning, hvis jeg må have lov at sige det.
Europa-Parlamentet har i det forløbne år ligeledes valgt at skabe en fond for flygtningene. Rådets afmagt, og det er min anden bemærkning, står i skarp kontrast hertil. Afmagt med hensyn til at blive enig om midlertidig modtagelse og deling af byrderne. Afmagt med hensyn til at nå frem til en definition af, hvad en flygtning nu egentlig er. Afmagt med hensyn til at skabe en fælles fond for modtagelse, integration eller tilbagevenden for dem, der ikke får asyl. Det er uforståeligt, at der selv under de nuværende frygtelige omstændigheder mangler vilje til samarbejde.
Nu kommer min tredje bemærkning, eller egentlig er det et spørgsmål. Hvordan er det muligt, at Rådet beskæftiger sig med en slags ledsagende, negativ politik, som foregiver, at der eksisterer harmonisering? Asylsøgere må således ikke anmode om asyl i mere end én medlemsstat, således besluttede man i Dublin. Derfor skal der komme et system, Eurodac, hvorved dette kan kontrolleres ved hjælp af fingeraftryk af asylsøgere. Vi har som Parlament med temmelig stort besvær afgivet en udtalelse. For det gik egentlig for vidt for os. Men at Rådet nu vil udvide dette system til også at omfatte illegale asylansøgere, går virkelig for vidt for os. Vi vil ikke have razziaer og heller ikke noget, der indebærer en risiko for asylsøgernes fysiske integritet.
Jeg tilslutter mig endvidere det, som fru Zimmermann sagde herom. Vi vil kun have én ting: en til stadighed hurtig, effektiv og menneskelig måde at gribe den europæiske asylpolitik an på. Det er beklageligt, at vi i den forbindelse mangler Kommissionens udspil på dette område. For jeg synes, og det vil jeg også lige sige, at kommissæren har udført et udmærket stykke arbejde på dette område. Vi mangler disse udspil, fordi Rådet giver sig selv god tid til at sammensætte en ny Kommission, og jeg må sige, at vi nu på dette punkt egentlig kun har brug for én ting, nemlig at der endelig træffes en beslutning i Rådet om at gribe sagen ordentligt an.

De Esteban Martín
Hr. formand, i denne forhandling under ét er Fællesskabets handlingsprogram til fremme af integrationen af flygtninge, som fru Zimmermann er ordfører for, særlig vigtigt.
Allerede i 1997 havde Europa-Parlamentet stor succes med at skabe nogle nye budgetposter, som gav Den Europæiske Union mulighed for at gennemføre konkrete foranstaltninger på dette område.
Det er vigtigt at fremhæve, at handlingsprogrammet vil bidrage til at samordne Fællesskabets initiativer med dem, der er iværksat af medlemsstaterne. Jeg mener, at denne samordning er grundlæggende for, at dette handlingsprogram får et godt resultat, og derfor skal der lægges vægt på behovet for, at dette samarbejde mellem de ansvarlige myndigheder er gennemskueligt og effektivt. Kommissionens optræden i forbindelse med de pilotprojekter, der er blevet gennemført i de to foregående år, synes ikke at have været særligt tilfredsstillende, eftersom medlemsstaterne ikke er blevet behørigt informeret om aktionernes udvikling, og deres reelle deltagelse ikke er blevet lettet. Derfor bør vi afhjælpe disse fejl, fru kommissær, og forsøge at opgøre resultaterne af de aktioner, der er gennnemført tidligere. Derfor ville det være nyttigt at gennemføre en evaluering af de resultater, som er opnået med de foregående projekter med det formål at undgå de fejl, der har kunnet begås.
På den anden side og med tanke på de mål i programmet, der vedrører fremme af det transnationale samarbejde, oplysningskampagner osv., er det vigtigt for at optimere de fremtidige aktioner at tage andre initiativer fra Den Europæiske Union i betragtning, f.eks. de initiativer, der hører ind under Den Europæiske Socialfond, handlingsprogrammet mod racisme eller andre programmer som Ungdom for Europa, som også kunne få følger på flygtningeområdet. På denne måde kan vi undgå, at der opstår overlapninger, som ville medføre en spredning af den samlede indsats.
Med hensyn til den fælles aktion for frivillig tilbagevenden mener jeg, at det er vigtigt at tænke på behovet for, at der ikke udelukkende gives støtte til dette formål, men også til at forbedre modtagelsescentrene i medlemsstaterne og ikke kun til forbedring af installationerne, men også til uddannelse af de mennesker, der arbejder i disse centre, således at de kan modtage flygtningene ordentligt og yde dem den nødvendige støtte til deres fremtidige integration.
Med andre ord vil jeg blot, uden at lave en tilbundsgående vurdering af retsgrundlaget for vedtagelsen af handlingsprogrammet, som er artikel 235, sige, at det måske havde været bedre at vente til Amsterdam-traktatens ikrafttræden og vedtage disse foranstaltninger inden for rammerne af Fællesskabets indsats for at fremme den sociale integration i henhold til den nye artikel 137 i Amsterdam-traktaten.
Alligevel, hr. formand, fru kommissær, ser vi meget positivt på vedtagelsen af disse forslag, som vi håber kan gennemføres så hurtigt som muligt.

Wiebenga
Hr. formand, krigen i Kosovo overskygger denne debat. I to år har Europa-Parlamentet og Kommissionen presset Ministerrådet, for at det skulle vedtage en ordning om modtagelsen af fordrevne og fordelingen af de finansielle byrder ved omfattende menneskelige katastrofer såsom nu i Kosovo. Erfaringen med den halve million bosniske fordrevne skulle have været en lærestreg for Den Europæiske Union. Det pågældende lovforslag, en form for en fælles indgriben, blev allerede sidste år vedtaget af Europa-Parlamentet, men Ministerrådet har intet gjort ved det. Der er ikke nogen modtagelsesordning, der er kun en minimal lille flygtningefond på omkring EUR 15 millioner. Men på den anden side er der ingen finansielle ordninger for nødhjælp. Det er beklageligt, at alt dette forløber sådan.
Hr. formand, den beslutning, som Rådet af justitsministre traf i den forløbne uge om modtagelsen af fordrevne fra Kosovo, går ud på modtagelse af fordrevne, altså modtagelse i Balkan-området. Det er i sig selv en god beslutning. Jeg henviser til f.eks. punkt 26 i fru Redings gode betænkning. Vi må stræbe efter at lade disse mennesker vende tilbage til Kosovo, til deres egne huse, hurtigst muligt, for etnisk udrensning må ikke accepteres som en fuldbyrdet kendsgerning.
Strategidokumentet fra det østrigske formandskab er et godt udgangspunkt for en ny europæisk migrations- og asylpolitik. Men det skal være det sidste dokument. Nu skal der endelig komme lovmæssige foranstaltninger. Det sagde fru d'Ancona også. Det sidste dokument, og det var ikke fra Rådet, men fra Kommissionen - det var dokumentet fra 1994 af kommissær Flynn - er næppe gennemført. I debatterne derom, jeg nævner et eksempel, var der f.eks. tale om migrationsovervågningscenteret. Det var et overvågningscenter, en enhed under Den Europæiske Union, der skulle have til opgave at kortlægge situationen i oprindelseslandene. Det er der ikke kommet noget ud af. Og nu taler vi, jeg sigter her til fru Terrón i Cusis betænkning, om et advarselssystem for illegal immigration, som henhører under Ministerrådet. Det er ikke ønskeligt, for et migrationsovervågningscenter, som der tidligere er talt om, skulle falde ind under Kommissionen og desuden have bredere arbejdsopgaver.
Hr. formand, med henblik på fremtiden skal der hurtigt komme en europæisk asylpolitik. Topmødet i Tampere er allerede for sent for kosovoalbanerne. Men lad regeringscheferne gribe chancen for at komme ud af det årelange dødvande i forbindelse med udviklingen af en sådan politik vedrørende en ensartet europæisk asylpolitik. Ligesom de gjorde sidste år i forbindelse med den monetære politik, og således som de for nylig gjorde i Berlin med den finansielle politik.

Pailler
Hr. formand, hvordan kan man undgå at være chokeret og berørt af flygtningestrømmen fra Kosovo, der flygter fra de serbiske militsers overgreb? Samtidig må man undre sig over medlemsstaternes tøven og dobbelttydighed i forbindelse med modtagelse af disse flygtninge og deres forfærdende manglende evne til at forudse denne forudsigelige forvisning. Det er en tøven angående omfang og fordeling af de nødvendige bevillinger til en sådan modtagelse, hvorimod de høje omkostninger til våben aldrig er blevet bestridt, og en tvetydighed angående disse flygtninges status, da visse medlemsstater jo kun vil give dem asyl med begrænsede rettigheder i stedet for at anvende Genève-konventionen restriktivt.
Denne tvetydighed går igen i formandskabets strategidokument om indvandring og asyl. Det østrigske formandskabs oprindelige dokument forårsagede et sådant ramaskrig, at det tyske formandskab omarbejdede det. Det har ganske vist nedtonet de mest provokerende aspekter, men det har beholdt den grundlæggende fremgangsmåde, som lægger vægt på indskrænkende foranstaltninger og på måder at undgå flygtningestrømme mod Den Europæiske Union. Desværre ligger dette dokument tæt op ad den politik, der for tiden føres i adskillige medlemsstater, og som bliver mere og mere restriktiv og indskrænkende over for indvandrere.
Indvandrerpolitikken ses først og fremmest ud fra en sikkerhedsvinkel med etablering af et reelt retsligt og politimæssigt værn for at forhindre, at indvandrere får adgang til Unionens område. Alt for ofte forbindes indvandring fejlagtigt med stigende arbejdsløshed. Denne opfattelse har desværre vundet genklang i Parlamentet, som under den nylige debat om et udkast til konvention fra Kommissionen retfærdiggjorde fællesskabspræferencen, som er forfærdelig og national, for så vidt angår beskæftigelse. Min gruppe fordømmer på det kraftigste sådanne holdninger, ligesom den er imod indvandringskvoter. Formålet med disse kvoter, som er inspireret af nykolonialisme, er udelukkende at udvælge indvandrere i forhold til behovet for intellektuelle og arbejdskraft i den europæiske økonomi. Jeg bliver aldrig træt af at gentage her og andre steder, at der ikke er sammenhæng mellem indvandring og udviklingen i arbejdsløsheden, sådan som OECD's undersøgelser har vist. Det må være nok med denne syndebuksstrategi, denne besættelse af sikkerhed.
Processen med at lovliggøre ulovlige indvandrere, der er påbegyndt i nogle medlemsstater, går i modsat retning af denne strategi, men den må ikke standse undervejs. Derfor foreslår min gruppe i et ændringsforslag, at medlemsstaterne går i gang med at lovliggøre ulovlige indvandrere under hensyn til menneskerettighederne og internationale konventioner. Jeg opfordrer regeringerne til at ratificere og iværksætte alle de internationale konventioner, særlig De Forenede Nationers internationale konvention om beskyttelse af gæstearbejderes rettigheder og Europarådets konvention fra 1992 om stemmeret. Bestemmelserne i disse konventioner burde indgå i den fremtidige fællesskabspolitik for indvandring og asyl, der er fastlagt i Amsterdam-traktaten, i stedet for dette arsenal af administrativ kontrol, som mangedobler sagerne.
I den sidste tid er asylretten blevet gjort mere og mere restriktiv. Således nåede afvisningsprocenten for asylansøgninger i Frankrig for 1997 op på 83 % for både algeriere, som er ofre for terrorisme, og kurdere, som er ofre for en undertrykkelse, som er mindst lige så hård som i Kosovo. Formandskabets strategidokument retter ikke op på denne tendens.
Sammen med andre europæiske parlamentarikere har jeg derfor underskrevet appellen fra FN's Flygtningehøjkommissariat, som finder det utåleligt at se Europa forblive blandt fortjenesterne i erhvervs- og finanssektoren og lukke sig for den nød, der hersker uden for dets grænser.
Hr. formand, til slut vil jeg tage analysen fra formanden for Det Europæiske Indvandrerforum op, som ligeledes er en appel til alle folkevalgte og alle regeringer. Heri hedder det, at asylansøgere, flygtninge og indvandrere er en del af det nuværende og fremtidige europæiske samfund. At behandle dem som mulige agressorer, der skal afskrækkes fra at nærme sig det rige Europa, betyder, at kun de velhavende får adgang til denne meget lukkede klub. Hvad angår de fattige, oprindelige indbyggere eller de fremmede, som allerede befinder sig der, kan de ikke gøre andet end at klamre sig fast. Det bliver også deres tur. De vil snart blive betragtet som indtrængende, der ikke skal nyde godt af rettigheder, men kun almisser. Vores kamp er således hele det demokratiske samfunds kamp. Vi kæmper ikke kun for os selv og alle dem, der har været så uheldige at blive født med dårlige papirer, men for at styrke vores samfunds demokratiske fundamenter.

Andrews
Hr. formand, denne betænkning får endnu større betydning efter de tragiske begivenheder i Jugoslavien og Kosovo i hjertet af Europa.
Jeg ønsker specielt at tale om forslagene om fingeraftryk fra ulovlige indvandrere. Dette er bare begyndelsen. Det er en Orwellsk teori, og hvis den nogensinde føres ud i livet, er det noget, som selv George Orwell ikke kunne have forestillet sig. I det moderne Europa tatoverer vi ikke de folk, der får os til at føle os ilde til mode, men i stedet tager vi deres fingeraftryk. Efter indvandrerne kommer turen til sigøjnerne og derefter de borgere, hvis udseende vi ikke bryder os om. Indvandrere og andre, som vi ikke bryder os om, brændemærkes i samfundet på samme måde som kriminelle brændemærkes i dag. Jeg er stærkt imod dette forslag.
Jeg indrømmer, at der ikke findes nogen let løsning. Hvis der gjorde, ville man have fundet den på nuværende tidspunkt. Storpolitiske emner blandes sammen med menneskerettighedsspørgsmål. Der er et overvældende og umiddelbart behov for at beskytte og pleje krigens ofre, standse folkedrabet og finde en løsning, der er acceptabel for alle parter, og som bl.a. respekterer og viser forståelse for nabolandenes behov. Der gives fortsat topprioritet til beskyttelse og pleje af flygtninge. Familier er blevet adskilt og sendt til forskellige lande. Flygtninge er døde i lejre i det moderne Europa uden sanitet eller ordentlige faciliteter.
UNHCR har mildt sagt reageret meget langsomt. Vi skal handle, sådan som indenrigsministrene gjorde i sidste uge, da de antydede, at hvis Kosovos befolkning opholder sig længe i lande uden for regionen, styrkes fordrivelsen fra deres hjem. Vi skal sikre os, at vi ikke sender de forkerte signaler til det serbiske regime, og at det bliver muligt for Kosovos befolkning at vende sikkert hjem.
Sidste år glædede vi os over iværksættelsen af en principiel debat om en samordnet europæisk strategi for migrations- og asylpolitik. Strategidokumentet, der har været til behandling i Rådet, har gjort det muligt at foretage en seriøs analyse af de mange aspekter af migration og asyl, så der kan findes konstruktive løsninger.
I lyset af den aktuelle krise glæder vi os også over, at sidste års strategidokument undersøgte muligheden for at gøre et enkelt medlem af Kommissionen ansvarlig for samtlige spørgsmål vedrørende migrationspolitikken. Det kan være et betydeligt fremskridt i forhold til den nuværende situation, hvor flere medlemmer af den fratrædende Kommission har beføjelse på forskellige områder såsom migrationens juridiske aspekter, de aspekter, som vedrører de eksterne forbindelser, såvel som den humanitære bistand og den frie bevægelighed for personer.
En række punkter i dagens betænkninger overlapper hinanden, f.eks. ydelser og modtagelsesfaciliteter for asylansøgere og flygtninge.
Til sidst ønsker jeg at hylde kommissæren. Det kan være min sidste mulighed for at gøre det offentligt. Hun har været et stort aktiv for EU og en stor støtte i de spørgsmål, der ofte er behandlet i Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder og Indre Anliggender. Jeg vil gerne hylde fru Gradin og ønske hende al mulig held og lykke fremover, uanset om hun vender tilbage eller ej.

Ceyhun
Hr. formand, betænkningerne af Zimmermann og Reding støttes af min gruppe. Netop i de sidste dage er det endnu en gang blevet tydeligt, hvor påtrængende nødvendigt det er at have en europæisk flygtninge- og indvandringspolitik.
Ugerningerne, fordrivelsen og folkemordet i Kosovo og den til dels pinlige måde, hvorpå en del medlemsstater af Unionen omgås de fordrevne, som har brug for vores hjælp, tydeliggør endnu en gang, at vi har behov for en harmonisering af flygtninge- og asylpolitikken, som imidlertid skal være human inden for Genève-konventionens rammer. Den harmoniserede minimumsstandard for bestemte ydelser og optagelsesbetingelser skal gælde for alle unionslande. Det må ikke være sådan, at en del lande, såsom mit hjemland Tyskland, belastes langt stærkere end andre. Det gælder også på området arbejdsmigration.
Betænkningen af Reding indeholder særdeles gode krav med hensyn til en differentieret behandling af tre grupper, nemlig flygtninge, arbejdsmigranter og ofre for kriminelle menneskesmuglere. Derfor skal jeg på min gruppes vegne takke Dem, fru Reding, fordi De har forelagt en så differentieret betænkning.
Et par ord til hr. Pirker: Det passer overhovedet ikke, når hr. Pirker siger, at vi ikke ønskede en betænkning om Eurodac. Vi ønskede en betænkning, men ikke betænkningen af Pirker. Vi ville gerne i fællesskab have behandlet og vedtaget en kritisk betænkning. Det er også pålægget fra vores vælgere, som jo netop forventer dette af os. Når det drejer sig om borgernes rettigheder, når det drejer sig om at undgå simple værtshusargumenter, bærer vi et meget stort ansvar, også her i Parlamentet. Derfor afviste vi hans betænkning, fordi den ikke var egnet til Parlamentet.

Pradier
Hr. formand, betænkningen af fru Reding er både en modig og klog betænkning. Det glæder mig i dag at kunne ønske forfatteren tillykke hermed. Det må siges, at denne betænkning ligger i forlængelse af fremlæggelsen af det strategidokument, vi har fremsendt til det østrigske formandskab. Dokumentet gav anledning til nogen uro i begyndelsen, men det gav også anledning til at starte en debat, som har vist sig at være ret frugtbar.
Den forelagte betænkning behandler og uddyber fire større problemer. Det første er asylretten, dens særegenskaber og alle de hertil knyttede rettigheder. Det andet vedrører indvandring med henblik på arbejde og arbejdskraftens bevægelighed. Det tredje problem gør opmærksom på den kriminelle organiserede ulovlige indvandring, og endelig er der det fjerde problem, som vedrører lovligt bosiddende indvandreres status.
Hidtil har disse begreber været lidt udflydende, en sammenblanding, som med hjælp fra ideologi, ja selv stærke følelser og demagogi har ført til meget alvorlige vanskeligheder. Som bevis herpå kan man tage bemærkningerne for lidt siden fra vores kollega Pirker, der beskyldte venstrefløjen for at falde på knæ for sine egne vælgere. Jeg er nødt til at sige til ham, at indvandrere som vælgere ikke nødvendigvis er det bedste, vi kan finde.
For det andet skal det om asylretten understreges, at alle har ret til at ansøge om asyl, og at Genève-konventionen i denne forbindelse - selve konventionen og tillægsprotokollerne - som stadig er den grundlæggende tekst, er en model, der ikke må røres ved. I denne forbindelse er det nødvendigt at henlede opmærksomheden på forslagene til en anden fremgangsmåde, og jeg tror, at betænkningen er fuldstændig klar i sin afvisning heraf.
De mindstestandarder for den modtagelse og service, asylansøgerne har ret til, er et andet aspekt i betænkningen ligesom overholdelse af konventioner, hurtigere procedurer for behandling af asylansøgninger og særlig opretholdelse af ansøgernes rettigheder, indtil der er truffet en retslig appelafgørelse om returnering til grænsen. Endvidere er det rigtigt, at der mellem den retslige og lovgivningsmæssige dimension og den menneskelige dimension ligger et stort forsoningsarbejde, man skal have respekt for.
Efter ratificeringen af Amsterdam-traktaten vil Kommissionen være i stand til at tage lovinitiativer. Hvis Kommissionen fortsætter ad den vej, den har fulgt hidtil - det er måske det rette øjeblik til at lykønske den hermed, da det ikke sker så ofte for tiden, så lad os gøre det i dag - skal den vide, at den i det nuværende Parlament eller dets efterfølger har en sikker og trofast allieret.

Lindeperg
Hr. formand, Parlamentet var i sin tid positivt indstillet over for Eurodac-konventionen. Vi fik dengang at vide, at den var beregnet til at fremme anvendelsen af Dublin-konventionen ved at give sikkerhed både til asylansøgerne, som kunne være sikre på at kunne indgive en ansøgning i en medlemsstat, og ligeledes til staterne selv, da Eurodac ville gøre det muligt at undgå gentagelse af ansøgninger.
De argumenter, Rådet i dag har fremført, og som ordføreren gentog for lidt siden og underbyggede, for at udvide Eurodac til visse kategorier af ulovlige indvandrere ved hjælp af en protokol, har derimod langt fra overbevist os, og vi mener, at der er en stor risiko for en skæv udvikling. Derfor har vores gruppe denne holdning og ønsker, at protokollen forkastes, en holdning, som hele udvalget for øvrigt deler.
Hvad angår de tre andre betænkninger, har jeg ikke tid til at komme ind på de udmærkede betænkninger af fru Terrón og Zimmermann, men jeg vil opholde mig ved betænkningen af fru Reding. Jeg vil lykønske hende med, at det for et så følsomt og kontroversielt emne i det store og hele er lykkedes at finde kompromisser, der kan få et stort flertal, og samtidig bevare de fundamentale punkter og principper, min gruppe og jeg selv var meget optaget af, og som fru Reding lige har gentaget meget klart.
Det østrigske formandskabs strategidokument bekymrede os faktisk på flere punkter, og det forekom os strengt nødvendigt, at betænkningen gav klart udtryk for disse bekymringer. Det gælder først og fremmest den nødvendige skelnen mellem problemstillingen asyl og indvandring. Følgevirkningerne er betydelige, særlig hvad angår adgang til det europæiske område og følgelig adgang til at søge om asyl for de talrige fordrevne asylansøgere, der af let forståelige grunde ikke har tilstrækkelige papirer. Det er vigtigt ikke at sammenligne disse personer med ulovlige indvandrere, hvilket ville træde »non refoulement-princippet« under fode.
Betænkningen er glædeligvis ligeledes meget bestemt angående den hele og fulde anvendelse af Genève-konventionen og forkastelse af ethvert forsøg på genforhandling. Manglerne i konventionen bør føre til, at den suppleres, særlig ved at etablere andre former for beskyttelse end flygtningestatus, men under ingen omstændigheder at den erstattes med en anden, og vi er stærkt imod en politik, der er baseret på et samfundsbestemt tilbud efter medlemsstaternes behag.
Det er også meget vigtigt at minde om vores anmodning om en ikkerestriktiv fortolknng af Genève-konventionen, særlig med hensyn til forfølgelse, der foretages af tredjegrupper. Parlamentet har flere gange gentaget sit synspunkt i denne forbindelse, uden at man har bemærket den mindste bøjen af fra Rådets side eller i medlemsstaternes praksis.
Endelig var det nødvendigt, og de tragiske begivenheder, vi er vidne til for tiden, taler sit tydelige sprog, at give udtryk for vores misbilligelse over for blokeringen i Rådet af Kommissionens fælles aktion om midlertidig beskyttelse af fordrevne personer. Mange af vores kolleger har hentydet hertil. Kommissær Gradin ville med rette uddrage en lære af tragedien i Bosnien. Uheldigvis har Rådets trækken i langdrag ikke gjort det muligt, at det system, hun har foreslået, blev funktionsdygtigt i forbindelse med de tragiske begivenheder i Kosovo, og det tjener ikke Europa til ære. Hvis de fordrevne fra Kosovo tydeligvis hører under Genève-konventionen, er det ikke mindre indlysende, at en sådan massiv flygtningestrøm umuliggør en individuel sagsbehandling på kort sigt og på den sædvanlige måde, mens midlertidig beskyttelse er et passende instrument, uden at det på langt sigt udelukkes at anvende Genève-konventionen.
Jeg glæder mig altså over betænkningen af fru Reding, men jeg vil alligevel understrege, at uanset dens fortræffelighed er der alligevel grund til at nære tvivl om, hvor effektiv den er, for Rådet har indtil videre ikke ofret megen opmærksomhed på de gentagne og samstemmende anbefalinger fra vores institution.

Nassauer
Hr. formand, mine damer og herrer, det viser sig i stadigt højere grad, at det østrigske strategidokument om asyl og indvandring i Europa er blevet grundlaget for en yderst frugtbar og først og fremmest særdeles nødvendig diskussion. Den er nødvendig, fordi asyl og indvandring med Amsterdam-traktatens ikrafttræden er blevet et fællesskabsanliggende. Selvom dette område de næste fem år stadig er afhængigt af enstemmige beslutninger i Rådet, er det dog fjernet fra medlemsstaternes kompetence og overført til Fællesskabet. Det betyder, at vi må kæmpe os frem til fælles overbevisninger på området asyl og indvandring, og det er Parlamentets opgave.
Jeg vil koncentrere mig om ét punkt. Jeg mener, at vi i Europa, her i Europa-Parlamentet meget klart skal besvare et spørgsmål, som er grundlæggende for alt følgende, nemlig om vi generelt ønsker at optage indvandrere i Europa eller ej. Her taler jeg ikke om politiske flygtninge. At disse optages, er jo fuldstændigt klart, og intet menneske, som skal tages alvorligt, bestrider dette. Jeg taler heller ikke om borgerkrigsflygtninge, om andre kvoteflygtninge eller om familiesammenføring. Jeg taler kun om det principielle spørgsmål, om vi vil optage indvandrere i Europa, hvilket fra nogle sider kræves. Her siger jeg, mine damer og herrer: Europa er ikke en indvandringsregion som USA i forrige århundrede og muligvis også stadigvæk eller som Australien, New Zealand, Canada eller i det hele taget lande, som desperat har søgt efter mennesker til at fylde deres områder. Den situation er vi ikke i. Vi har tværtimod 20 millioner arbejdsløse. Heraf kan man kun slutte, at vi skal begrænse indvandringen. Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at jeg ikke taler om asyl og alt andet, men kun om indvandringen. Det gælder først og fremmest også for ulovlig indvandring. Jeg anser det for ansvarsløst, at De afviser Eurodac-konventionen, når De betænker, at 80 % at de ulovlige indvandrere er ofre for menneskesmuglerorganisationer, som på bestialsk måde udnytter disse menneskers nød og elendighed. For at stoppe disse organisationer er det bl.a. nødvendigt, at Eurodac-konventionen underskrives. De, der nægter dette og stemmer imod, hjælper uden at ville det direkte smuglerorganisationerne. Det skal De tænke på.
Angående asyl har vi i princippet ingen problemer med hinanden. Alle går her ind for, at politisk forfulgte får asyl. Vi må afklare spørgsmålet om proceduren. Skal enhver, som søger om asyl i Europa, have en individuel procedure, eller må vi leve med at overveje institutionelle garantier? Jeg mener, at en hurtig afvikling af proceduren først og fremmest også er i asylansøgernes interesse. Derfor må vi åbne for denne anden mulighed.

Thors
Hr. formand, fru kommissær, det var med glæde, at jeg hørte ordføreren Reding fremlægge sin betænkning. Jeg må sige, at jeg ikke ville have udtrykt mig anderledes, specielt når jeg i hænderne holder to sider med konklusionerne på indenrigs- og justitsministrenes møde i Luxembourg i forrige uge. Man kan spørge sig selv, om dette er resultatet af et møde mellem 15 ministre, når man siger, at man takker Albanien, og at man er parat til at beskytte flygtninge i Kosovo-regionen. Er det den grad af solidaritet, som vi kan fremvise i Europa?
Vi formår at handle, når 2.000 kurdere står ved vores strande, men ikke når mennesker i hundedtusindvis lider. Vi har et kollektivt ansvar for de titusindvis af mennesker, der er forsvundne, og for dem, som måske kommer til at dø af sult.
Kære venner! Det er nu op til alle de lande, der har talt om betydningen af en europæisk identitet og betydningen af solidaritet, at gøre noget ved situationen. Jeg skammer mig også i dag over at være finne - det må jeg også sige. Vi har en statsminister, som måske slet ikke så tv i påsken, og som ikke kendte til den uro og de lidelser, som findes i Kosovo. Jeg undskylder, at jeg er finne, men jeg er trods alt glad for, at vores regering nu endelig har gjort noget. Der er en fælles interesse for at gøre en indsats. Solidariteten står sin prøve.
Vi må stå fast i Europa-Parlamentet. Vi må specielt stå fast i forslaget om en europæisk flygtningefond og i spørgsmålet om øgede fællesskabsressourcer til modtagelse af de nødlidende.

Sjöstedt
Hr. formand, EU's politik på flygtningeområdet har hidtil næsten udelukkende bestået af restriktive foranstaltninger. Det er også i det lys, man skal se på Dublin-konventionen og på Eurodac. Desuden har Schengen-aftalen i praksis haft meget stor betydning for, at det bliver vanskeligere for asylsøgere overhovedet at tage til EU for at prøve grundene til asyl. EU's politik har været præget af repressive og politimæssige foranstaltninger. Det er på sin vis forklaringen - eller en del af forklaringen - på den stadigt større strøm af illegale indvandrere og flygtninge.
I stedet er der først og fremmest brug for et fælles ansvar i hele Europa, ikke bare i EU, over for dem, der har brug for beskyttelse. Der er også brug for regler baseret på FN's konventioner til beskyttelse af flygtningenes retssikkerhed samt for at garantere dem en værdig modtagelse. Der er desuden brug for regler, der garanterer dem, der opholder sig legalt i EU, retten til f.eks. at kunne bevæge sig frit i Unionen.
Eurodac er en central del af Dublin-konventionens system for anvendelse af princippet om første asylland. Dette princip har flere mangler - og Eurodac har flere mangler. I dag anvendes princippet om første asylland, til trods for at medlemslandene behandler asylansøgninger meget forskelligt. Det er urimeligt og resulterer i stor vilkårlighed. For det andet er der en åbenlys risiko for, at Eurodac-registeret udvides og misbruges. For det tredje er det at tage fingeraftryk en krænkelse af den personlige integritet, som kun bør foretages, når det virkeligt er nødvendigt. Derfor bør vi afvise forslaget om Eurodac, sådan som det ser ud i dag.
Jeg vil også sige et par ord om betænkningen af Reding om strategidokumentet om Den Europæiske Unions migrations- og asylpolitik. I fjor kom det østrigske formandskab med et usædvanligt kynisk forslag om EU's fremtidige asylpolitik. Det var nærmest et frontalangreb på baggrunden for en human flygtningepolitik. Derfor er det godt, at Reding på flere vigtige punkter modsætter sig dette forslag. Det gælder ikke mindst forsvaret af Genève-konventionen og UNHCR's rolle.

Voggenhuber
Hr. formand, mine damer og herrer, ved de stadigt mere restriktive foranstaltninger, som vi har diskuteret i årevis og desværre også besluttet, påstås det igen og igen fra den højre side i Parlamentet, at det ikke drejer sin om en begrænsning af flygtningepolitikken, men at det drejer sig om at bekæmpe misbrug. I dette klima har man skabt en ordning i forhold til tredjelande, som ganske vist klart overtræder Genève-konventionen, men hvor man ikke foretager sig noget mod misbruget. I dette klima har man fjernet forfølgelse i form af ikkestatslig magtanvendelse fra kriterierne for anerkendelse af flygtningestatus. I dette klima er også i sidste ende opstået det østrigske formandskabs strategidokument, som udgør et klart anslag mod Genève-konventionen.
Men selvom det var sådan, at det for disse kolleger kun drejede sig om misbrug og ikke, som hr. Nassauer sagde, om de virkelige flygtninge, er det i dag sandhedens time, hr. Pirker, hr. Nassauer. I dag flygter 200.000 mennesker ud af Kosovo, og under brud på Genève-konventionen nægtes de flygtningestatus. Hvorfor rejser De Dem ikke op og kræver overholdelse af Genève-konventionen, som entydigt fastsætter beskyttelse af mennesker, som forfølges af etniske grunde? Rejs Dem nu op, og kræv Genève-konventionen overholdt og anerkendelse af flygtningestatus for disse mennesker!

Van Lancker
Hr. formand, også jeg vil gerne over for fru Viviane Reding udtrykke min glæde over en særdeles menneskelig og meget afbalanceret betænkning, men hun vil ikke tage mig det ilde op, hvis også jeg må konstatere i dag, at det er overordentlig kynisk, at Europa-Parlamentet i dag drøfter et strategidokument fra formandskabet om asyl- og migrationspolitik på et tidspunkt, hvor hundrede tusinder af mennesker fordrives fra Kosovo og deporteres, sidder fast i mudderet i flygtningelejre eller endog lukkes inde eller drives tilbage til Kosovo. Det er kynisk at tale om nogen strategi, som på topmødet i Tampere i efteråret skal føre til Unionens fælles politik, mens Ministerrådet i Luxembourg ikke engang kunne blive enigt om en solidarisk modtagelse af flygtninge i forbindelse med en af de største humanitære katastrofer, Europa nogensinde har oplevet.
Det er beskæmmende for mig, at Den Europæiske Union, som jo er rig og velstående, blot køber sig til en god samvittighed med nogle millioner euro i bistand til området. Jeg må ærligt sige, fru kommissær, at jeg heller ikke har forstået den holdning, som kommissær Bonino forsvarede på Kommissionens vegne i den forstand, at hun modsætter sig modtagelse i Den Europæiske Union. Naturligvis er det godt at modtage mennesker tæt på deres eget område. Hvis det i det mindste kan ske under gode omstændigheder. Men fjernsynsbillederne og beretningen fra humanitære organisationer har dog tydeligt vist os, at dette ikke kan lade sig gøre, at nabolandene desuden er for fattige og for ustabile til at kunne modtage denne gruppe behørigt.
Nogle af Unionens medlemsstaters politiske uvilje er derfor en skændsel. Alligevel står der i dette strategidokument meget tydeligt, at Kommissionens forslag om modtagelse af fordrevne, som allerede har foreligget i to år, således som hr. Wiebenga med rette sagde, hurtigst muligt skal vedtages. Jeg tror derfor, at vi i anledning af denne debat på ny må rette en kraftig appel til Rådet om uopsætteligt at indgå en aftale om denne solidariske modtagelse og om en statut, som garanterer flygtninge rettigheder og beskyttelse. Hvis det ikke lykkes De 15, fru kommissær, er jeg overbevist om, at de medlemsstater, som godt vil samarbejde, skal indgå en aftale om modtagelsen af flygtninge. En slags, hvad jeg vil kalde, humanitær Schengen-aftale. Jeg går slet ikke ind for Schengen, men i dette tilfælde forekommer det mig absolut på sin plads.
Jeg vil gerne til sidst lige nævne et andet punkt, som er vanvittig vigtigt både i fru Redings betænkning og i krisen i Kosovo. Det er nemlig familiesammenføringen. Hver dag er vi gennem fjernsynet vidne til dramaer omkring familier, der er revet fra hinanden, børn, mænd og kvinder, som ikke mere kan finde hinanden. Verdenserklæringen om menneskerettighederne giver alle ret til at leve som en familie. Denne ret må også gælde for flygtninge og fordrevne. Unionen skal også garantere denne ret for flygtningene fra Kosovo, men også for enhver anden asylsøger eller flygtning. Jeg tror, at vi uopsætteligt må forbedre Dublin-konventionen på dette punkt. Den dybe kløft, kære kolleger, som der ligger mellem strategidokumentets få gode forslag og den europæiske laden stå til på dette område - for jeg kan ikke finde andre ord for det - viser, at der egentlig skal ske et mirakel for at opnå konkrete resultater i Tampere. Jeg ønsker Kommissionen megen standhaftighed, og jeg håber, at Parlamentet fortsat vil være involveret i forberedelserne af politikken. For Rådet, kære kolleger, giver snarere indtryk af, at det skal beskytte Europa mod flygtningene, end at det vil beskytte flygtningene.

Hernández Mollar
Hr. formand, fru Viviane Reding har udarbejdet en fremragende betænkning, og hun har været - og det skal anerkendes - utrolig lydhør over for os, der har deltaget i debatten, og modtagelig over for alle vores bidrag.
Der er to punkter, der for mig er grundlæggende, når vi taler om emigration: solidaritet og problemets humanitære dimension. Solidaritet fordi mennesket uafhængigt af nationalitet, køn eller religion har ret til et værdigt liv og til midler nok til at opretholde livet. Vi kan ikke forstå emigration, hvis vi udelukkende holder fast ved vores grænser, vores velfærd eller vores geostrategiske interesser.
Den humanitære dimension kræver også en indsats fra medlemsstaternes side for at forene dette aspekt med den lovgivning, der nødvendigvis skal regulere udlændinges indrejse og udrejse eller ophold i vores område for personer, der er kommet for at søge arbejde eller beskyttelse eller asyl på grund af forfølgelser, som de kan udsættes for i deres hjemland. Det er nødvendigt én gang for alle at finde frem til en fælles politik, der regulerer de administrative og retlige procedurer, der gør os i stand til at forfølge og dømme personer, der udnytter andre mennesker, og som sammen sikrer, at emigranternes ophold, hvad enten det er lovligt eller ulovligt, finder sted under iagttagelse af de mest grundlæggende rettigheder, også når det er nødvendigt at udvise disse mennesker eller sende dem tilbage til deres hjemland.
Jeg vil også, hr. formand, gøre opmærksom på, at dette ikke udelukkende er Den Europæiske Unions ansvar. Ansvaret ligger også hos de lande, der skaber emigrationen, som skal gøre en indsats for at udnytte deres menneskelige og materielle ressourcer, både deres egne og dem, som Den Europæiske Union tilfører for at støtte dem, og de skal desuden udbygge demokratiet og sikre, at borgernes rettigheder respekteres.

Ford
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at lykønske de fire ordførere, der deltager i denne forhandling under ét om migration, asyl og flygtninge: fru Zimmermann, fru Terrón i Cusi, fru Reding og hr. Pirker. Jeg kan umuligt på tre minutter nå gennem en fyldestgørende behandling af disse fire omfattende betænkninger, der bl.a. handler om systemer til hurtig varsling af ulovlig indvandring, om integration af flygtninge, om migrationspolitik samt om sammenligning af asylansøgeres fingeraftryk. I stedet vil jeg komme ind på en række principper, som jeg mener bør udgøre grundlaget for den politik, som vi fører på alle disse områder.
Først vil jeg sige, at Den Europæiske Union skal kunne træffe valg vedrørende den immigrationspolitik, den ønsker at føre. Med et Europa uden grænser kan disse valg kun træffes i fællesskab. Vores aktuelle politik begrænser immigration til enkelte tilfælde af familiesammenføring plus nogle tyskere og grækere fra det tidligere Sovjetunionen, der vender tilbage til deres egne lande. Jeg kan støtte en sådan politik, hvis den fremover vedtages på en ikkeracistisk måde efter en åben og demokratisk debat.
Dernæst skal vi gøre det klart, at asylansøgere og flygtninge ikke er immigranter. Der er undertiden nogen forvirring om dette punkt. Vores ansvar med hensyn til ansøgninger om asyl eller flygtningestatus er mere vidtrækkende end ved immigration. Det er umenneskeligt at sende folk tilbage til tortur, fysisk misbrug og død. Selvfølgelig findes der mennesker, der vil forsøge at misbruge systemet - ligesom nogle medlemmer af Europa-Parlamentet! - jeg kan ikke se, at flygtninge og asylansøgere er anderledes. Jeg har derfor ikke noget problem med at støtte foranstaltninger til at forhindre, at ansøgninger forelægges flere gange.
Jeg har et andet problem: Jeg ønsker ikke at gentage mine kollegers kommentarer - specielt ikke fra Socialdemokraterne - om det, der sker i Kosovo, men jeg vil gentage et synspunkt, jeg fremsatte under en tidligere forhandling. For nogle år siden afviste EU's medlemsstater asylansøgninger fra de modige individer fra Serbien, der nægtede at aftjene værnepligt og deltage i en etnisk udrensning. Denne forbrydelse kan meget vel have medvirket til de større forbrydelser, der udføres mod kosovoalbanerne i dette øjeblik. Afslagsfrekvensen er ikke et mål for nød, men et mål for manglende vilje og mod hos medlemsstater, der nægter at anerkende, at niveauet af gyldige ansøgninger meget vel kan ligge meget over det antal, der aktuelt får permanent eller midlertidig opholdstilladelse.
For det tredje er der i Unionen fire millioner sorte europæere og 12-14 millioner borgere fra tredjelande. Vi har en pligt til at sørge for, at alle borgere har samme rettigheder og samme pligter i Den Europæiske Union, men den samme pligt gælder for alle indbyggerne. Kun når det accepteres, kan vi opbygge det Europa, jeg gerne ser.

Palacio Vallelersundi
Hr. formand, det er ikke let at afslutte denne forhandling, for i virkeligheden er de vigtigste punkter allerede blevet nævnt og gentaget. Jeg for min del, hr. formand, sagde i den foregående forhandling, at vi befinder os i en tid, hvor den europæiske offentlighed er fuldt ud bevidst om, at den ikke ønsker, at Europa blot er et marked, men ønsker, at Europa har et civilisationsprojekt. Og der, hvor man tydeligst ser, hvad vi ønsker, at Europa skal være, er i den måde, hvorpå vi præsenterer os, hvordan vi planlægger vores interne struktur i forhold til dem, der banker på vores døre, hvad enten det er emigranter eller mennesker, der søger asyl eller beskyttelse, eller det er fordrevne mennesker. Derfor er de betænkninger, vi behandler i dag, af så stor vigtighed.
Hr. formand, jeg vil tale om et aspekt, der allerede er blevet nævnt, men som måske ikke har fået den opmærksomhed, som det efter min mening fortjener: den retlige ramme. Parlamentet har nogle gange en tendens til at stole på viljen. Jeg mener, at den retlige ramme er vores sikkerhed, vores ansvar, og den beskytter de svageste. Netop de mennesker, der i dette tilfælde kan komme og søge asyl. Og det er Parlamentets ansvar at styrke den mest muligt.
Jeg har tidligere sagt - og jeg gentager: Lad os strække Amsterdam-traktaten til den videste og dristigste fortolkning, men holde os inden for rammerne af Amsterdam-traktaten, og hvis det ikke er nok, må vi planlægge en regeringskonference, hvor den revideres. Det, som jeg ikke mener vil være hensigtsmæssigt for denne struktur på Unionen, som vi alle ønsker, er, hvis vi lidt efter lidt med konkrete foranstaltninger overtræder traktaten.
To konkrete ting vedrørende betænkningerne. Hvad angår betænkningen om Eurodac, afventer vi nu Kommissionens fremsættelse af en forordning vedrørende de nye retsgrundlag, og jeg mener, at dette er et dokument, der på nuværende tidspunkt har et ufuldstændigt politisk sigte, det må vi erkende. Det indeholder ikke alt, hvad Parlamentet mener og ønsker. Og sandsynligvis heller ikke alt, hvad Kommissionen ønsker. Det skal være slået fast, så det ikke virker, som om dette er vores holdning til Eurodac.
Og med hensyn til den vigtige, meget interessante og meget gennemarbejdede betænkning af fru Reding, hr. formand, vil jeg på de 30 sekunder, jeg har tilbage, blot igen nævne spørgsmålet om respekten for den retlige ramme, som jeg tidligere har omtalt. Fru Reding er nået frem til et interessant kompromis, der betyder, at denne vilje til at udnytte elastikken i traktaten til det yderste ikke medfører, at den brister.

Papayannakis
Hr. formand, jeg finder denne diskussion urealistisk og egentlig temmelig hyklerisk. Realistisk er problemet med hundrede tusinder af flygtninge fra Kosovo. Realistisk, hr. formand, er det skandaløse ministerrådsmøde, der for nylig besluttede ikke at ville påtage sig omkostningerne ved en lindring for flygtningene, og som faktisk lagde byrden over på nabolandene, som ikke kan løfte denne byrde hverken økonomisk, politisk eller socialt. Disse lande udvikler sig ustabilt, og Rådet, og jeg kan forestille mig også Kommissionen, har heller ikke lovhjemmel til at hjælpe der.
De har hyklerisk fortalt os, at de ønsker flygtningene derhen for ikke at sende et forkert politisk budskab til Milosevic. Sikken noget! Det er altså ikke tilstrækkeligt med de budskaber, som missilerne og bomberne sender? Er flygtningene også budskaber? En skændsel! Eller måske forudser vores ledere en meget snarlig løsning på krisen? Hvis jeg skal bedømme ud fra troværdigheden af deres hidtidige perspektiver, så åbner der sig kun mørke perspektiver for såvel flygtningene som for nabolandene!
Hr. formand, denne diskussion kunne blive lidt mindre urealistisk, hvis både vi og De fandt en måde til - på et hvilken som helst lovbasis - at tvinge Rådet til straks at revidere dets uacceptable indstilling, som i en situation som den nuværende passer til Pontius Pilatus. De øvrige ting, såsom at lade regeringerne og samfundene imellem klare situationen og alle de rigtige ting, der er blevet sagt her i salen, kan vi få i fremtiden. Nutiden er her, og den truer os på mange måder.

Gradin
Hr. formand, et af sidste års vigtigste initiativer var det østrigske forslag om indvandrings-og asylpolitik. Vi fik gang i en tiltrængt debat om de overordnede migrationspolitiske spørgsmål, både i Rådet og her i Parlamentet. I sin betænkning tillægger Reding også initiativet stor betydning. Jeg deler ordførerens opfattelse af, at vi skal adskille de indvandrings- og asylpolitiske spørgsmål. Det var for øvrigt et af de synspunkter, jeg fremlagde, da det østrigske formandskab præsenterede sit første udkast. Jeg giver også ordføreren ret i, at indvandringen ikke skal betragtes som et problem. Det er også et aktiv og et naturligt indslag i det internationale samfunds eksistens. Vi skal lære at indse, acceptere og håndtere dette.
I dag varierer indvandringsreglerne fra en medlemsstat til en anden. Kommissionen har derfor fremsat forslag om mere ensartede regler. Vi har bl.a. rejst spørgsmål om indvandrernes grundlæggende rettigheder, ikke mindst når det glæder deres adgang til arbejdsmarkedet i Unionen. Jeg håber naturligvis på stærk støtte fra såvel Rådet som Europa-Parlamentet. For mig er spørgsmålene om indvandrernes stilling i samfundet helt grundlæggende. Som parlamentsmedlem Ford sagde, handler det om livsbetingelserne for ca. 10 millioner mennesker, som i mange år har opholdt sig lovligt i vores medlemslande. Der er behov for klare politiske signaler.
Kampen mod den illegale indvandring skal intensiveres. Så længe indvandringen er reguleret, vil mennesker forsøge at undgå kontrollerne. Det har skabt et marked for storstilet menneskesmugling. Det er også baggrunden for forslaget om et system til hurtig udveksling af oplysninger om illegal indvandring, som Terrón i Cusí behandler i sin betænkning. Jeg ser forslaget som en vigtig del af vores bestræbelser på effektivt at angribe den kyniske sexhandel med kvinder, der foregår rundt omkring i Europa. Det er meget vigtigt, at et sådant system også omfatter samtlige Central- og Østeuropæiske lande. Vi har i de seneste år set, hvordan stadigt flere kvinder fra netop disse lande optræder på gader og i bordeller rundt omkring i vores hovedstæder. Lige siden jeg kom til Bruxelles, har jeg arbejdet for at få disse spørgsmål på EU's dagsorden. Det er foruroligende, at der findes begrænsede oplysninger om menneskesmugling, ikke mindst om det, der foregår i oprindelseslandene. En sådan systematisk udveksling af oplysninger, som omtales i resolutionen, vil være et vigtigt skridt fremad. Der er f.eks. behov for hurtigere informationer om nye kriminelle smuglerorganisationer i oprindelseslandene. Vi skal også have større viden om, hvordan smuglingen foregår, samt om de anvendte metoder og fremgangsmåder.
Det fremgår af betænkningen, at Terrón i Cusí ville foretrække, at det var Kommissionen, der havde ansvaret for forvaltningen af et sådant informationssystem. Jeg takker for tilliden. Efter Amsterdam-traktatens ikrafttrædelse kommer Kommissionen til at spille en større rolle på det migrationspolitiske område i de nærmeste år. Men på kort sigt er det imidlertid vigtigt at få gang i arbejdet hurtigst muligt.
Flygtningepolitikken i Unionen har et godt fælles grundlag i Genève-konventionen fra 1951. Samtidig er konventionen snart et halvt århundrede gammel. Verden har forandret sig, og det har flygtningesituationen også. Mange af de udsatte grupper opfylder ikke de kriterier, der blev opstillet under den kolde krig. Vi oplever også langt hyppigere flygtningekriser, der blusser hastigt op i stor skala. Derfor er der også brug for andre ledsageforanstaltninger. Behovet for beskyttelse skal altid gå forud for formelle regler. Den flygtningekatastrofe, som vi nu oplever i Kosovo, er blot det seneste tragiske eksempel.
Jeg har utallige gange i de seneste 40½ år forgæves krævet, at Europa udstyres med nye asylinstrumenter, der kan supplere Genève-konventionen i situationer som denne. Jeg har desuden taget flere initiativer for at få sådanne instrumenter på plads. Et initiativ handler om midlertidig beskyttelse, et andet om solidarisk byrdefordeling, et tredje om at effektivisere asylprocessen. Jeg glæder mig over Europa-Parlamentets støtte til initiativerne. I Rådet har der derimod været problemer, når tanken har mødt virkeligheden. Vi er ikke nået særligt langt, hvad angår midlertidig beskyttelse eller byrdefordeling.
Jeg er overbevist om, at Europa alligevel kommer til at tage sit ansvar for krisen i Kosovo. Sidste uges ekstraordinære møde i Rådet gav også klar besked herom. Der gøres allerede en massiv indsats for at hjælpe hele regionen med at tage vare på de hundredtusindvis af flygtninge, som nu befinder sig i Albanien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien og Montenegro. Mere hjælp er desuden undervejs, både fra medlemsstaterne og fra Kommissionen. Medlemsstaterne har også på forskellig vis erklæret sig villige til at modtage flygtninge på eget territorium, hvis der ikke findes andre alternativer. Samtidig er det beklageligt, at vi ikke har lært af vores dyrekøbte erfaringer fra Bosnien-krigen. Krigen i Kosovo viser endnu en gang, at Europa har brug for en koordineret flygtningepolitik.
Et andet vigtigt aspekt handler om, hvordan flygtninge skal integreres i vores samfund. I betænkningen af Zimmermann lægges der stor vægt på en integreret opfattelse. Jeg er helt enig. Kommissionen har fremlagt to forskellige forslag: et om foranstaltninger til fremme af modtagelse af asylansøgere og tilbagevending og et om integration. Det sætter ordføreren spørgsmålstegn ved. Jeg er grundlæggende enig med ordføreren, men da Amsterdam-traktaten ikke er trådt i kraft, var der ikke andre muligheder.
Jeg kan også nævne, at det tyske formandskab i sine konklusioner på sidste uges ministermøde valgte at lade Kommissionen omarbejde den del, der handler om asylmodtagelse og tilbagevending. Det er tanken, at man skal kunne anvende disse EUR 15 millioner til flygtningekrisen i Kosovo. Jeg har allerede tilpasset det oprindelige forslag, og jeg har mine kollegers støtte inden morgendagens møde i Kommissionen. Jeg forudsætter ligeledes, at jeg får støtte fra såvel Rådet som Europa-Parlamentet. Sammen bør vi også snarest muligt tage en diskussion om, hvorvidt denne bevilling reelt står i forhold til de behov, der findes.
Jeg bemærker i øvrigt, at ordfører Zimmermann mener, at udvalgsproceduren bør udformes så enkelt som muligt. Det er jeg helt enig i.
Til slut vil jeg sige nogle ord om betænkningen af Pirker og det europæiske system til sammenligning af asylansøgeres fingeraftryk, Eurodac. Det er vigtigt at få dette system på plads. Det er en forudsætning for, at princippet om første asylland og Dublin-konventionens regler skal kunne anvendes som planlagt. Som De ved, har Rådet nu frosset Eurodac-teksten og bedt Kommissionen om at omarbejde forslaget, så det stemmer overens med vilkårene i den nye traktat. Tanken er altså at afvente Amsterdam-traktatens ikrafttræden for på den vis at kunne styrke både den demokratiske og den retslige kontrol.
Alle de spørgsmål, som vi arbejder med inden for de retlige og indre anliggender, berører vores medborgere i deres dagligliv. Det er på sin vis paradoksalt, at det samarbejdsområde i Unionen, som måske engagerer mennesker mest, også er det område, de kender mindst til. Mere åbenhed og større indblik i vores arbejde kunne være et middel til at ændre på dette forhold. Man kunne også træffe konkrete beslutninger i centrale spørgsmål på det migrationspolitiske område. Det, som vi gør på disse områder, skal kunne mærkes og berøre vores medborgere. Der er derfor brug for stor politisk vilje for at få truffet de nødvendige beslutninger også i de kommende år. Derfor beklager jeg, at kravet om enstemmighed fastholdes i endnu fem år. Samarbejdet i disse spørgsmål er imidlertid fortsat følsomt, specielt når vi diskuterer de indvandringspolitiske spørgsmål. Det må derfor være en meget vigtig opgave i de kommende år at skabe en sådan tillid til EU's indsatser på dette område, at det bliver muligt at indføre afgørelser ved kvalificeret flertal.
Desuden må vi give Amsterdam-traktatens begreber frihed, sikkerhed og retfærdighed et klart og tydeligt indhold. Efterårets topmøde i Tampere bliver derfor en milepæl. Også Europa-Parlamentet har en vigtig opgave at løse. Der er brug for klare politiske signaler om, hvilken retning den europæiske indvandrings- og asylpolitik skal tage. Jeg synes også, at aftenens to forhandlinger på en betydningsfuld måde har vist, hvor vigtigt det er.

Formanden
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.

Elektronisk dataudveksling mellem administrationer (IDA)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling af følgende henstillinger:
A4-0131/99 fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Rådets fælles holdning (13490/2/98 - C4-0017/99-97/0340(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om opstilling af en række retningslinjer, herunder fastlæggelse af projekter af fælles interesse, for transeuropæiske net til elektronisk dataudveksling mellem administrationerne (IDA) (Ordfører: Imelda Mary Read); og
A4-0130/99 fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Rådets fælles holdning (13491/2/98 - C4-0012/99-97/0341(SYN)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om fastlæggelse af en række aktioner og foranstaltninger med henblik på at sikre interoperabilitet mellem og adgang til transeuropæiske net til elektronisk dataudveksling mellem administrationerne (IDA) (Ordfører: Imelda Mary Read).
Read
Hr. formand, dette stykke arbejde har en meget lang titel for et projekt, der handler om fordelene ved elektronisk overførsel af data mellem administrationerne i Den Europæiske Union. Det er en succeshistorie, der viser borgerne i Den Europæiske Union, hvordan beslutninger, der træffes på deres vegne, samt gennemførelsen heraf kan gøres langt mere gennemskuelige og let identificérbare. To eller tre projekter nævnes altid, og de er værd at nævne igen. Det ene handler om det arbejde, der udføres af Medicines Evaluation Agency i London. Et andet er projektet, der hjælper indbyggerne i Den Europæiske Union med at finde oplysninger om ledige stillinger i hele Den Europæiske Union. Det tredje er en ordning om kontraindikationer af giftige stoffer og narkotika, der specielt kan være farlige for unge mennesker.
Projekterne har haft nogle børnesygdomme. På nuværende tidspunkt vil jeg gerne rose Kommissionens tjenestemænd for det arbejde, de har udført. Jeg har haft mange diskussioner med dem, og vi har sammen gjort en stor indsats for at forsøge at løse mange af disse problemer. Det materiale, jeg fremlægger i aften, handler om at finde en løsning på nogle af børnesygdommene og undgå en unødvendig gentagelse af arbejde samt kompatibilitetsproblemer.
Der er også nogle spørgsmål vedrørende implementering. Jeg vil gerne understrege vigtigheden af, at de enkelte ordninger ikke blot benytter sig af elektronisk dataudveksling, men at metoderne for de enkelte projekter også efterfølgende kan overføres til andre projekter.
Jeg håber, at det relativt beskedne antal ændringsforslag fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik vil blive vedtaget. Jeg vil ikke tøve med at anbefale begge betænkninger. Jeg vil også gerne gøre opmærksom på IDA-holdets opdateringer af betænkningerne, hvilket giver et meget værdifuldt referencegrundlag for eksempler på, hvordan EU-institutionernes arbejde er til gavn for borgerne i Den Europæiske Union.

Formanden
Vi står med et usædvanligt problem i aften, idet vi er langt forud for tidsplanen. Fru Peijs er ikke kommet endnu. Kommissær Monti, der egentlig skulle svare, befinder sig vistnok stadigvæk i et fly et eller andet sted i luftrummet over os. Fru Gradin er imidlertid mand nok til at træde i hans sted.

Gradin
Hr. formand, jeg vil forsøge at agere kommissær Monti i et par minutter.
I december 1997 fremlagde Kommissionen sine forslag til anden fase af IDA-programmet. Disse to forslag har som mål at etablere interoperable telematiske netværk til interinstitutionel kommunikation samt implementering af Fællesskabets politik og aktiviteter.
I denne anden fase af IDA-programmet foreslår Kommissionen et fokusskifte fra opbygning af infrastruktur til koordinering og støtte, specielt med henblik på større rentabilitet. IDA-projekterne vil nu f.eks. nyde godt af generiske telematiktjenester fra markedet. Europa-Parlamentet og Rådet tilsluttede sig fuldt ud disse tanker under førstebehandlingen.
Kommissionen har allerede udtrykt sin tilfredshed med, at Rådet har indarbejdet størstedelen af Parlamentets ændringsforslag ved førstebehandlingen. Kommissionen har endvidere accepteret de fælles holdninger og anbefalet en hurtig vedtagelse af dem.
Her under andenbehandlingen fremsætter Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik to ændringsforslag til beslutningen om retningslinjerne og et ændringsforslag til beslutningen om interoperabilitetsforanstaltninger. De bygger på de ændringsforslag, som Rådet forkastede ved førstebehandlingen. Kommissionen mener imidlertid, at Europa-Parlamentets nuværende formulering ikke blot vil forfine IDA-programmets politiske prioriteter og gøre programmet mere gennemskueligt, men at det formentlig også vil fjerne Rådets indsigelser fra førstebehandlingen. Jeg er derfor glad for at kunne sige, at Kommissionen accepterer Europa-Parlamentets tre ændringsforslag ved andenbehandlingen.
Jeg vil endnu en gang takke Parlamentet og specielt ordføreren, fru Read, for den konstruktive holdning til Kommissionens forslag. Jeg er sikker på, at man med Parlamentets støtte snart vil opnå politisk enighed med Rådet, og at vi straks kan genoptage denne vigtige opgave.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.
Mødet udsat kl. 20.30 og genoptaget kl. 21.15

Bestemmelse af momsbetalingspligten
Formanden
Først skal jeg meddele Dem, at hr. Monti sandsynligvis allerede er landet og skal komme hvert øjeblik. Vi er jo yderligere begyndt et kvarter senere, for at han kan nå at deltage i forhandlingen.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0174/99) af Harrison for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Rådets direktiv om ændring af direktiv 77/388/EØF for så vidt angår bestemmelse af betalingspligten for merværdiafgiften (KOM(98)0660 - C4-0705/98-98/0312(CNS)).

Harrison
Fru formand, Kommissionens forslag om ændring af direktivet fra 1997 om bestemmelse af betalingspligten for merværdiafgiften har til formål at forenkle det nuværende meget komplicerede system. Det fremsættes under SLIM-forslagene, der har til formål at lette adgangen til det indre marked, specielt for SMV'er. Det underliggende princip for Kommissionens forslag er ønsket om, i tilfælde hvor virksomheder opererer i flere EU-medlemsstater, at lade betalingspligten påhvile den person, der udfører den afgiftspligtige transaktion, uanset om denne er etableret i det land, hvor transaktionen finder sted, eller ej.
Det skal endvidere bemærkes, at der er tale om et foreløbigt forslag. Kommissionen agter stadig at indføre en endelig ordning om indsamling af merværdiafgift og afgiftspligt på baggrund af princippet om, at beskatning kun skal finde sted i ét land. Til dette forslag er der også knyttet en særskilt, men meget velkommen tanke om at løse problemet med afgiftsunddragelse i forbindelse med fortløbende levering af produkter som gas eller elektricitet. Her foreslås det, at afgiften skal opkræves én gang om året ved fortløbende levering, som ikke medfører på forhånd fastsatte og på hinanden følgende afregninger. Det er altsammen meget udmærket, men det er her, problemerne starter.
Denne forsinkelse i en endelig momsordning er beklagelig nok i sig selv. Det er imidlertid endnu mere frustrerende for SMV'erne, som vi gerne ser som aktive deltagere på det indre marked, at der indføres et midlertidigt system, der er lige så forvirrende som forgængeren. Derfor har jeg - forgæves - bedt Kommissionen om at sætte tal på problemets omfang og opstille en strategi og en tidsplan for denne midlertidige ordning, inden det endelige system indføres. Hvorfor er Kommissionen så uvillig til at gøre det?
Dernæst er jeg som ordfører ængstelig over at høre detaljer om Kommissionens samråd med de små virksomheder om forslaget. Hvorfor holdt Kommissionen f.eks. kun samråd med SMV'er fra syv medlemsstater? Kommissionen var heller ikke interesseret i at høre, at hver tredje SMV mener, at det aktuelle forslag kan øge momsbureaukratiet i stedet for at mindske det. Kommissionen vil måske kommentere disse punkter i aften, hvis den når frem i rette tid.
For det tredje bør der ikke gøres overdreven brug af reverse charge -ordningen, der bevarer princippet om betaling i flere led. De mange undtagelser går imidlertid imod princippet om en forenkling af det midlertidige system. Kommissionen har for resten endnu ikke svaret på, hvorfor advokat- og konsulentvirksomheder samt repræsentanter, der beskæftiger sig med varetransport, betragtes som undtagelser, der kan bruge systemet med reverse charge . Hvorfor disse grupper og ikke andre? Jeg synes, at vi har ret til et svar.
For det fjerde har den gensidige bistandsordning, der skulle hjælpe SMV'er over nogle af de værste forhindringer på markedet, vist sig meget lidt brugt og dermed ineffektiv. Hvad siger Kommissionen til det? For det femte vil jeg gerne bede Kommissionen om at præcisere sin holdning til ikkestatslige organisationer, der til stadighed mister værdifulde indtægter, fordi de straffes af et system, der ofte lader dem i stikken med moms, der ikke kan refunderes.
Endelig vil jeg gerne vide, om Kommissionen vil gøre noget ved den skandaløse praksis, at SMV'er i Belgien og andre medlemsstater for at opfylde de aktuelle krav til afgiftspligtige personer skal deponere finansielle garantier hos lokale banker, hvilket binder mange ressourcer og resulterer i dødelige likviditetsproblemer, og hvilket kan forhindre mange SMV'er i at få adgang til markedet.
Jeg vil gerne holde en pause her og takke min kollega, hr. Rübig, for de to ændringsforslag, som jeg accepterer. De har til hensigt at hjælpe SMV-sektoren, men samtidig betyder de også, at der indføres flere af ovennævnte undtagelser.
Dette forslag fra Kommissionen skal hjælpe virksomheder med at få succes på det indre marked. Tanken er fin, men gennemførelsen er tvivlsom. Jeg håber, at Kommissionen kan berolige Parlamentet i relation til alle de emner, jeg har bragt på bane i aften i min betænkning, og jeg håber, at den kommissær, der ikke har kunnet lytte til min argumentation - det er ret formålsløst, når han ikke er til stede - vil kunne besvare mine konkrete spørgsmål.

Secchi
Fru formand, først vil jeg gerne sige, at vores gruppe i stor udstrækning er enig i ordførerens argumentation, og at vi er ham taknemmelige for det arbejde, han har udført med hensyn til dette vigtige emne. Vi er navnlig meget positivt indstillede over for alle de foranstaltninger, der letter de små og mellemstore virksomheders aktiviteter, hvilket er i tråd med SLIM-initiativet, som delvist har været medvirkende til noget af indholdet i det forslag, vi behandler. Vi er også meget positivt indstillede over for det pres, som udøves, for at man skal genoptage det emne, der hedder ngo'erne, og for at man skal nå frem til nogle betingelser, der hænger bedre sammen med ngo'ernes aktiviteter, og som ikke gør dem til ofre for et skattesystem, der ikke har nogen synlig berettigelse ud fra den betragtning, at de er momspligtige, men ikke har nogen inddrivelsesmulighed.
Vores gruppe havde stemt nej til ændringsforslag 7, og jeg vil nu forklare årsagerne til dette. Dette ændringsforslag er efter vores mening ret komplekst formuleret. Der er nemlig flere instanser, som behandles i ændringsforslaget samtidig, f.eks. ngo'erne, der burde have været behandlet for sig, ligesom vi stiller os lidt tvivlende over for kravet om en generel strategi for forbedringen af den nuværende overgangsordning for merværdiafgiften, mens man venter på det endelige system.
Selvom der er mange henvisninger til det endelige system, som vi anmoder om må blive indført snarest muligt, er vi med andre ord bange for, at fastsættelsen af betingelser, der letter overgangen uden nogen præcis frist, reelt er et slags alibi for at blive ved med at udsætte den beslutning, som vi tværtimod ønsker skal være så rettidig som muligt. Kollegerne - og navnlig vores kollega Harrison - husker sikkert, at jeg i min tidligere betænkning om dette emne bad om en præcis frist. Det var måske lidt for forhåbningsfuldt, men det drejede sig alligevel om en præcis frist. Desværre manglede der nogle få stemmer til, at Parlamentet kunne godkende denne anmodning, og det var navnlig på grund af, at Harrison og hans gruppe stemte nej.
Som afslutning på mit indlæg vil jeg gerne sige, at vores gruppe vil stemme ja til alle ændringsforslagene, men at vi for det første opfordrer til, at Kommissionen tager hensyn til vores argumentation og gør ikke mindst ændringsforslag 7 enklere og klarere, og for det andet opfordrer vi til, at vores anmodning om at fremskynde overgangen til det endelige momssystem mest muligt bliver taget i betragtning, og at der tages højde for en frist samt for nogle gode argumenter, der kan forklare, hvorfor det hele tiden udsættes. F.eks. ville ændringsforslag 8 og 9 - som vi bifalder, fordi der kan være nogle enklere metoder til at give garantier end de planlagte - faktisk ikke have nogen eksistensberettigelse, hvis vi havde indført det endelige system.
Til sidst vil jeg gerne sige, at vi er enige i alle vores kollega Harrisons argumenter her i den nuværende overgangsfase. Lad os beslutte os til at afslutte denne fase så hurtigt som muligt, så vil der også være mange af problemerne, som forsvinder.

Gallagher
Fru formand, jeg vil gerne lykønske hr. Harrison med fremlægningen af betænkningen. Det aktuelle momssystem er opbygget på en sådan måde, at afgiftsprovenuet indsamles direkte af de medlemsstater, på hvis territorium forbruget af de solgte varer eller tjenesteydelser finder sted. Der er opstillet komplicerede regler for at sikre denne direkte afgiftsopkrævelse. Erhvervsdrivende, der fuldt ud ønsker at udnytte mulighederne på det indre marked, der trådte i kraft den 1. januar 1993, opfatter normalt kravet om at følge skatte- og afgiftsreglerne i flere medlemsstater som en hindring for den frie bevægelighed af varer og tjenesteydelser.
Det indre marked kunne kun fungere hensigtsmæssigt, hvis der blev indført mere brugervenlige regler på nationalt og europæisk plan inden for opkrævning af skatter og afgifter. I maj 1997 foreslog Kommissionen, at momsopkrævningen skulle medtages i anden fase af SLIM-programmet. Ifølge denne henstilling påtog Kommissionen sig at indføre en lovgivning, der skulle forenkle den fiskale repræsentant. Der blev også nedsat en ekspertgruppe, der skulle rådgive Den Europæiske Union om fiskale anliggender.
Jeg glæder mig over Unionens bestræbelser på at forenkle afgiftsordningen på momsområdet. Ifølge det sjette momsdirektiv påhviler betalingspligten den erhvervsdrivende, der udfører afgiftspligtige transaktioner i et givet land. Et af hovedtrækkene ved den gældende lovgivning, for så vidt angår bestemmelse af betalingspligten for merværdiafgiften, er dens kompleksitet, og at medlemsstaternes mange valgmuligheder medfører, at reglerne konkret anvendes meget forskelligt.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg støtter de fleste af disse foranstaltninger, men at det er nødvendigt med en større indsats for at forenkle Unionens skatte- og afgiftssystemer.

Rübig
Fru formand, mine damer og herrer, jeg mener, at denne betænkning, som er forelagt af hr. Harrison, er et vigtigt skridt, med hvilket vi opnår en yderligere forenkling af momslovgivningen ved hjælp af bestemmelserne om den fiskale repræsentant og den gensidige bistand ved inddrivelsen af tilgodehavender. Jeg mener, at disse punkter især er vigtige for de små og mellemstore virksomheder. Vi ved jo, at momssystemet har meget forskelligt retsgrundlag i Den Europæiske Union. Jeg mener, at netop ændringsforslag 6 er et typisk eksempel på, hvordan man f.eks. ved montageleverancer kan tilvejebringe en forenkling af systemet for også at gennemføre forenklinger på dette område.

Formanden
Desværre er hr. kommissær Monti endnu ikke kommet.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl.12.00.

Beskatning af energiprodukter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0171/99) af Cox for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Rådets direktiv (EF) om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter (KOM(97)0030 - C4-0155/97-97/0111(CNS)).

Cox
Fru formand, det er beklageligt, at kommissær Monti ikke er til stede, ikke fordi jeg ønsker at komme med pedantiske kommentarer til hans fravær, men fordi jeg gerne ville have sagt noget til ham personligt og have det ført til protokols i Parlamentet. Men jeg er glad for at sige dette selv i hans fravær. Han er en af de kommissærer, som beklageligvis må træde tilbage på grund af omstændigheder, der ikke har noget med ham at gøre. Han har varetaget sin opgave på forbilledlig vis, og det vil jeg gerne have ført til protokols. Jeg ved ikke, om der er chance for, at han bliver genindstillet eller genudpeget til Kommissionen, men han er under alle omstændigheder en af de mange uskyldige ofre for følgerne af den seneste tids begivenheder, og det vil jeg gerne have ført til protokols.
Jeg har kun lidt at tilføje i forhold til det, jeg sagde for flere uger siden. Nærværende betænkning bygger primært på Kommissionens forslag, der er et brugbart forslag. Jeg håber, at vi her i Parlamentet stemmer ja til nye afgifter og nej til flere afgifter. Med andre ord ønsker vi en udvidelse af beskatningsgrundlaget med energibeskatningen, men vi ønsker også en klar politisk tilkendegivelse over for Kommissionen og Rådet af, at dette nye, udvidede energibeskatningsgrundlag skal resultere i en reduktion af skattekilen, skatteomkostningerne og skattearbejdet. Det er grunden til, at vi støtter dette forslag. Det er ikke den eneste grund, men det er en væsentlig grund.
Til de parlamentsmedlemmer, der ser på problemerne med den strukturelle arbejdsløshed i Den Europæiske Union, og som fordømmer den høje arbejdsløshed, men som nægter at overveje en udvidelse af beskatningsgrundlaget på energiområdet gennem deres stemmeafgivelse, vil jeg sige: Vil De være så venlige at komme med et officielt forslag til en alternativ løsning på den skattemæssige krise i en række medlemsstater, der hænger sammen med strukturelle problemer og arbejdsløshed?
Mit andet generelle punkt er, at dette forslag skal ikke overdrives. Det er beskedent, men nyttigt. Jeg og et flertal i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik mener imidlertid, at forslaget undermineres af for mange undtagelser. Vi støtter forslaget fra Monti, men vi ønsker et mere grønt forslag fra Monti. Vi støtter nogle undtagelser, men vi ønsker mere vægt på de grønne undtagelser.
Hvad angår afgiftssatserne, foreslår vi i lighed med tidligere ikke et komplekst system, hvor spørgsmålet skal tages op inden for en vis periode, men et »accelerationsprincip« med mulighed for revision hvert femte år. Vi er klar over, at energiomkostningerne i nogle virksomheder og sektorer kan udgøre en væsentlig del af de samlede omkostninger, og at der er brug for en mekanisme til at afhjælpe sådanne konkurrencemæssige problemer. Vi mener, at de konkurrencemæssige problemer kan løses, ved at medlemsstaterne får en vis handlefrihed, som jeg personligt synes skal være underlagt Kommissionens kontrol. I morgen kommer der et ændringsforslag, der viser, hvordan Kommissionen kan kontrollere forespørgsler fra sektorer og medlemsstater, der ønsker en undtagelse fra reglerne, og det ændringsforslag bør vedtages, da der ikke bør udstedes en blankocheck for afgiftsfritagelse.
Lad mig afslutningsvis sige, at vi støtter en ny energi- og økobeskatning, men at vi ikke går ind for flere skatter i sig selv. Vi kræver med andre ord skattemæssig neutralitet. Vi kræver, at skatten på arbejdskraften til gengæld sænkes. Vi ønsker en mere enkel og konkret skattebaseret definition. Vi ønsker en mere forudsigelig basisudvidende formel med et »accelerationsprincip« for at kunne kontrollere udviklingen af afgiftssatserne med det nye beskatningsgrundlag. Vi ønsker at gøre noget ved de konkurrencemæssige problemer, men kun hvor der er tale om reelle problemer, og vi ønsker ikke at udstede en blankocheck for skatteunddragelse. Hvis disse betingelser opfyldes - hvilket jeg håber vil ske under afstemningen - vil jeg anbefale mine kolleger at stemme for denne betænkning. Fru formand, sidste gang lykkedes det lige præcist ikke at få et flertal. Det skyldtes til dels en misforståelse vedrørende nogle detaljer. Jeg håber, at der ikke bliver nogen misforståelser i morgen, og at nogle af skeptikerne vil læse betænkningen igennem igen og forstå, at den er vejen frem. Jeg anbefaler derfor Parlamentet at stemme ja til betænkningen.

Formanden
Hr. kommissær Monti er netop ankommet.
Hr. Monti, jeg kan kun fortælle Dem, at hr. Cox netop har talt særdeles pænt om Dem, men det kan De jo eventuelt læse senere i det fuldstændige forhandlingsreferat.

Estevan Bolea
Fru formand, på vegne af Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi vil jeg sige, at de tre mål, som Kommissionen foreslår med dette direktiv; i det store hele er logiske: en harmonisering af afgifterne, en begrænsning af udledningerne - ved hjælp af prisstigninger - og en anvendelse af disse indtægter til en nedbringelse af de sociale afgifter.
Men alt dette er ikke særlig godt tilrettelagt, hr. Cox, for ved De, hvad man opnår ved at sætte priserne i vejret - som De foreslår - med hensyn til begrænsning af forurenende stoffer, nærmere betegnet CO2 ? Det kommer ikke op på 1 %. For meget vrøvl for at opnå så få resultater.
Samtidig forsøger vi at sænke priserne på elektricitet og gas ved at liberalisere markederne. Det gør vi, fordi energien i Europa er dyr, og vi har store vanskeligheder i konkurrencen med Japan og USA.
Vi vil gøre det hele på én gang, og det kan ikke lade sig gøre. Lad os først gøre én ting og derefter en anden.
I alle tilfælde fremsætter De nogle ændringsforslag, som får afgifterne til at stige. Og ifølge de økonomiske undersøgelser, der er udført af Kommissionens konsulenter, opnås der omkring 150.000 job, og CO2 -udledningerne reduceres med 1 %. Det er rigtigt, at de makroøkonomiske virkninger ikke ville være store - inflationen ville ikke stige meget, underskuddet ville ikke stige meget - men alle landene er i øjeblikket bundet af deres stabiliseringsprogrammer. Deres betænkning er altså efter min mening ikke hensigtsmæssig - jeg siger ikke, at den ikke er god. Jeg mener ikke, at tidspunktet er hensigtsmæssigt, og jeg mener heller ikke, at Kommissionens forslag er hensigtsmæssigt.
Jeg er ked af at sige det, hr. Cox, men vores gruppe kan ikke støtte Deres ændringsforslag. Og jeg må også sige til Dem, at hvis betænkningen får flertal, vil den være meget lidt realistisk, for resultaterne er meget få. Under alle omstændigheder kan De og jeg være sikre på, at fremtiden går i den retning, men måske er det ikke det rigtige tidspunkt, ikke engang til at indføre nye afgifter. De siger »ikke flere afgifter«. De har ret, men heller ikke på energi, som i Europa allerede er pålagt meget høje afgifter.

Spencer
Fru formand, betænkningen af Cox var god, og nu er den blevet endnu bedre. Den fortjener vores støtte, og det gør kommissær Monti også.

Areitio Toledo
Fru formand, hr. kommissær, hr. Cox, som vi allerede sagde, sidste gang vi havde lejlighed til at diskutere denne betænkning, har vores holdning ikke ændret sig, fordi hr. Cox' holdning i betænkningen heller ikke har ændret sig.
På det tidspunkt fremlagde vi vores analyse af Kommissionens forslag. Og den analyse konkluderer, at Kommissionens forslag måske er for ambitiøst.
Det forsøger at opnå tre mål med en enkelt bestemmelse, og vi ved allesammen, at bestemmelsernes effekt plejer at være omvendt proportional med antallet af mål.
Jeg mener, at det er tre ambitiøse mål - som fru Estevan Bolea har nævnt - og i betænkningen af hr. Cox gøres der forsøg på at lette forståelsen og iværksættelsen af undtagelser på området, noget, der er vanskeligt at opnå med en skatteregel, der netop har til formål at udvide grundlaget for denne beskatning.
Alle de skatte- og afgiftsregler, som et nyt grundlag defineres på basis af, f.eks. momsen, indeholder et stort og meget detaljeret antal undtagelser. Der er tale om en bestemmelse, som Kommissionen foreslår, hvor punktafgifterne på mineralolie sættes op, og skattegrundlaget for energiprodukter udvides. Det er en kompliceret bestemmelse, hvor der desuden gøres forsøg på at nå nogle miljømæssige mål, som er vanskelige at opnå eller kan opnås med en enorm marginal omkostning, som fru Estevan Bolea har forklaret, og desuden er der ingen sikkerhed for den afgiftsneutralitet, som er hensigten med bestemmelsen. Vi har i hvert fald ikke kunnet finde den nogen steder, vi har ingen sikkerhed for, at bestemmelsen er afgiftsneutral.
Vi mener, at hr. Cox har gjort en indsats for at bidrage til en større forenkling af afsnittet om undtagelser, en indsats, som vi heller ikke er enige i, for vi mener, at den vil være umulig at håndtere for Kommissionen. Vi vender tilbage til den berømte metode, hvor Kommissionen via medlemsstaterne tilsendes en endeløs række af sager og individuelle autorisationer i henhold til energiforbrugets størrelse osv.
Men vi mener også, at der skal være en bestemmelse. Og som fru María Teresa Estevan har sagt, må vi til syvende og sidst gøre noget og måske opdele målene i forskellige bestemmelser og forenkle anvendelsen af denne bestemmelse, som har nogle prisværdige mål, som efter vores mening er meget vanskelige at nå på nuværende tidspunkt.
Hr. Cox, vi vil derfor i morgen fastholde vores holdning fra for nogle uger siden, fordi vi mener, at betænkningen af Cox ikke i det væsentlige er ændret, og Kommissionens forslag er som følge heraf heller ikke ændret.

Virrankoski
Fru formand, Hr. Cox' betænkning, der er resultatet af et samarbejde, skaber en god bund for en reform af energibeskatningen. Mange tak for det. Det er klart, at vores gruppe støtter sin ordførers betænkning. Energibeskatning er et af samfundets allerbedste og allermest effektive styreredskaber til mindskelse af emissioner og styring af udviklingen i en miljøbeskyttende og -forbedrende retning.
Betænkningens udgangspunkt er, at medlemslandene skal beholde et spillerum inden for pålægning af beskatning i den udstrækning, dette ikke påvirker Fællesmarkedet. Dette må anses for rigtigt ligesom princippet om, at de vedvarende energikilder holdes uden for direktivets anvendelsesområde. Fremover er opprioriteringen af den forenede elektricitets- og varmeproduktion et yderst vigtigt og velkomment synspunkt.
Ordfører Patrick Cox har allerede forenklet Kommissionens forslag og gjort det klarere. Efter min personlige mening kunne man have forenklet det endnu mere. I den hensigt kunne man jo forene mindsteniveauet for beskatning i artiklerne 7 og 8. Beskatningen af brændstoffer, der anvendes til produktionsformål og til opvarmning, er allerede nu så tæt på hinanden, at de kunne forenes.
Jeg vil gerne i denne forbindelse fremhæve et par små detaljer: For det første burde tørv fremover ubestrideligt erkendes som vedvarende biomasse. Tørvemarken frembringer ca. lige så meget tørv om året pr. overfladeenhed, som skoven frembringer træmasse. Derfor er tørv altså en vedvarende energikilde. Denne konstatering er vigtig, fordi tørv specielt i Norden, men også bl.a. i Irland, har stor betydning både nu og i fremtiden. Den andet detalje er, at fastsættelse af beskatningen på flybrændstof burde forblive et nationalt anliggende. Medlemslandene har store forskelle inden for flytrafikken. I lande med et lille areal har indenrigsflytrafikken ingen betydning. Derimod i lande med stort areal såsom Finland har den en yderst vigtig position. Af denne grund ville en fælles beskatning ikke imødekomme de forskellige lande retfærdigt. Med disse tilføjelser anser jeg betænkningen for virkelig god og støtter den varmt.

Breyer
Fru formand, kære kolleger, vi hilser denne betænkning velkommen, fordi den er et forsigtigt skridt i den rigtige retning. Det står klart for os alle, at der skal gøres meget mere, for at der endelig kan ske et gennembrud på energibeskatningens område. Men det er for os helt væsentligt, at der hermed heller ikke fra Bruxelles' side sker en bremsning af den anden fase i den tyske økologiske skattereform, og at vi på længere sigt endelig kan opnå, at der findes pionerstater, som kan overtage en rolle som foregangslande i Den Europæiske Union. Det glæder os først og fremmest, at der findes undtagelser, som er »grønne«, og som ikke kun angår de energiintensive virksomheder, men tværtimod - og det må stå klart for os alle - angår de miljøvenlige vedvarende energikilder, som kan undtages fra energibeskatningen. En ting, der også glæder os meget, er det forhold, at atomstrøm skal beskattes. Ellers ville vi have haft en skævhed i energibeskatningsforslaget.
Vi glæder os over, at der var flertal i Økonomiudvalget for vores ændringsforslag, fordi det er helt væsentligt for os, at den lokale offentlige nærtrafik kan undtages. For én ting må vi ikke glemme. Denne energibeskatning har et mål, nemlig også at hjælpe miljøet og bidrage til, at den forpligtelse til at reducere emissionerne af drivhusgasser, som vi har påtaget os, også kan opfyldes. Hertil tjener disse muligheder. Nu gælder det om, at vi hurtigst muligt opnår enighed i Ministerrådet. I den forbindelse er jeg glad for at kunne meddele Dem, at den tyske miljøminister Trittin ved sine besøg i medlemsstaterne bestræber sig på, at vi snarest muligt kan opnå enighed om dette spørgsmål.

Blokland
Fru formand, det er meget beklageligt, at Cox-betænkningen først nu efter to måneders udsættelse på ny tages op på plenarmødet. På den anden side glæder det mig, at hr. Cox' betænkning ikke er afsvækket alt for meget i den forløbne periode. Den giver stadig et tydeligt alternativ til det hybride kommissionsforslag. Et stort antal forstyrrende fritagelsesmuligheder fjernes. Jeg vil helhjertet støtte Cox-betænkningen.
Rådet må nu vælge en holdning. Enten overholder det de i internationale sammenhæng indgåede aftaler om begrænsning af CO2 -udstødning og formindskelse af miljøbelastningen, eller også foretrækker det den utydelige status quo med yderligere beskadigelse af vores klimasystem som følge. Jeg går ind for afskaffelse af fritagelsen for beskatning af brændstoffer for den civile luftfart. Hvis Den Europæiske Union ensidigt indfører en afgift, ville det imidlertid kunne føre til mange unødige starter og landinger. Et udmærket alternativ forekommer mig at være en beskatning af overflyvning, som der tidligere er opfordret til, knyttet til flyveledernes tjenesteydelser.

Rübig
Fru formand, mine damer og herrer, i den internationale konkurrence har vi brug for en fornuftig energibeskatning. Temaet energibeskatning er for mig af flere grunde et af de diskussionsemner i Den Europæiske Union og derudover, som peger mest ud i fremtiden. Først og fremmest drejer det sig - positivt udtrykt - om systemer, der indeholder incitamenter til en sparsommelig og effektiv anvendelse af vores ressourcer. Men her skal man gå lidt gelinde til værks, og man må ikke kaste barnet og dermed erhvervslivet ud sammen med badevandet. Vi er jo ikke principielt modstandere af at indføre en harmoniseret energibeskatning. Men vi skal i den forbindelse garantere lige konkurrencevilkår. F.eks. indtager mit land en førende position på dette område.
Svarende hertil er der god mening i generelt at indføre overgrænser for skatte- og afgiftstrykket for energiintensive virksomheder, som det er foreslået i artikel 15 i Kommissionens forslag. For vi bør ikke glemme, at sådanne virksomheder allerede på tidligere tidspunkter har bragt deres tekniske anlæg op på det nyeste niveau og har tilnærmet deres energiforbrug til minimumsforbruget. I dette tilfælde kan der heller ikke opnås en besparelseseffekt ved hjælp af en højere energiafgift. Den heraf resulterende omkostningsforøgelse kunne vi forhindre og dermed støtte vores virksomheders konkurrenceevne og produktionsstedet Europa. Derfor bør vi også overveje et bortfald af den fakultative fritagelse for energiprodukter, som ikke anvendes som brændstoffer, og for energiprodukter, som anvendes til el- og varmeproduktion, som det er fastsat i artikel 13.
I hvert fald bør de medlemsstater, hvis energiafgiftssatser ligger over minimumsniveauet, i det mindste indrømmes den mulighed at tilpasse beskatningsniveauet tilsvarende. En fleksibel udformning af fastlæggelsen af overgrænser kan bidrage til, at der findes fornuftige løsninger.

Monti
. Jeg vil gerne starte med at undskylde over for Dem, fru formand, samt over for alle de tilstedeværende parlamentsmedlemmer samt i særdeleshed over for de to ordførere, hr. Harrison og hr. Cox. Skønt jeg havde valgt en flyafgang, der skulle give mig rigelig med tid, viste det sig at være utilstrækkeligt, hvilket jeg undskylder.
Jeg vil gerne takke hr. Cox for de rosende ord. Jeg vil også gerne takke hr. Spencer.
Hr. Cox, Deres betænkning og Deres konklusioner er meget interessante og vigtige. Det glæder mig meget, at de kan støtte ræsonnementet bag dette forslag samt den måde, hvorpå det er omsat til handling. Kommissionen har fremsat forslaget for Rådet, og der lægges primært vægt på behovet for at modernisere fællesskabssystemet for beskatning af mineralolier og udvide dets anvendelsesområde til at omfatte alle energiprodukter. Det er nødvendigt for at forbedre det indre markeds funktion gennem en reduktion af de aktuelle skatteafledte fordrejninger.
Med dette forslag lever Kommissionen også op til sine forpligtelser om at revidere minimumssatserne for beskatning af mineralolier, samtidig med at den følger ØKOFIN-Rådets anmodning om at fremsætte nye forslag efter sammenbruddet i forhandlingerne om CO2 -energiafgiften. Jeg behøver sikkert ikke tilføje, at der i denne forbindelse er voksende bekymring over indvirkningen på miljøet fra afbrændingen af fossile brændstoffer. Det er blevet fremhævet ved Rådets seneste vedtagelse af emissionsmål for Unionen som reaktion på Kyoto-protokollen. Det bliver ikke let at leve op til disse mål, og fiskale foranstaltninger er et af de konkrete værktøjer, der kan bruges til at løse opgaven.
Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 2, 3, 11, 12, 13, 23, 32, 33 og dele af ændringsforslag 25. Vi kan imidlertid ikke acceptere forslaget om, at vi skal gå direkte til anden fase af minimumssatserne fra januar 2000 og hvert år i fem år hæve dem med inflationstakten plus 2 %.
Hvad angår sletningen af den indledende fase med minimumssatserne for beskatning, er det sandt, at ikrafttrædelsesdatoen den 1. januar 1998 hører fortiden til. Diskussionerne i Rådet har imidlertid vist, at selv de foreslåede minimumssatser giver problemer for en række medlemsstater. Derfor er enhver stigning i disse satser uacceptabel.
Det samme gælder forslaget om, at minimumssatser for beskatning hvert år i fem år skal hæves med inflationstakten plus 2 %. Kommissionens forslag begrænser stigningen til inflationstakten for at hjælpe de medlemsstater, der ville skulle indføre store skattestigninger for blot at overholde minimumsniveauet. Det er uacceptabelt at kræve yderligere stigninger ud over inflationen.
Vi kan ikke acceptere, at man fjerner de fleste af de foreslåede tvungne og fakultative fritagelser og lempelser vedrørende produkter, der ikke i øjeblikket beskattes. Disse fritagelser og lempelser er indført af forskellige grunde. Nogle findes i den gældende lovgivning. Andre er nødvendige for at leve op til Fællesskabets forpligtelser i henhold til internationale aftaler, og en tredje gruppe er nødvendig for at beskytte EU-virksomhedernes konkurrenceevne.
Til slut har jeg blot nogle enkelte kommentarer til betænkningen af Harrison.
Denne forenkling, som for nylig har fået Kommissionen til at fremsætte et forslag til direktiv om fradragsretten, prioriterer vi meget højt. Det nævnte forslag til direktiv er endnu et skridt i den retning, og det tager hovedsageligt sigte på at forhindre, at de nationale forvaltninger i fremtiden pålægger de erhvervsdrivende, der ikke har fast bopæl i det pågældende land, at udpege en skatterepræsentant. Jeg er glad for at kunne konstatere, at hr. Harrison i sin betænkning er enig i denne indfaldsvinkel, og at han bifalder Kommissionens forslag. De fremsatte ændringsforslag forekommer mig dog ikke at kunne godkendes, men jeg vil gerne forsikre Dem for, at Kommissionen er enig med ordføreren i, at indførelsen af den endelige ordning kommer til at udgøre den vigtigste endelige forenkling for de erhvervsdrivende.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Monti.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl.12.00.

Opvarmning af bilers kabiner
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0170/99) af Billingham for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 78/548/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende opvarmning af bilers kabiner (KOM(98)0526 - C4-0552/98-98/0277(COD)).
Da ordføreren ikke er til stede, giver jeg først ordet til hr. Rübig.

Rübig
Fru formand, mine damer og herrer, De husker alle den diskussion, vi førte her i salen flere gange i løbet af det sidste år. Som led i diskussionen om EU's buskonstruktionsdirektiv - Murphy-betænkningen - udviklede Parlamentet et fuldkommen nyt udgangspunkt for den tekniske lovgivning. Den europæiske lovgivningsmagt kan udkaste de politiske rammebetingelser. Brugerne og eksperterne, først og fremmest fra standardiseringsområdet, skal derefter fastlægge detaljerne i arbejdsgrupper. Dermed opnår vi større overensstemmelse og accept hos de berørte. Vi tager virkelig slagordet om forenkling af lovgivningen alvorligt.
Kære kolleger! Også det foreliggende forslag ville kunne gennemføres efter denne model. Teksten ville i så fald lyde omtrent sådan: »Opvarmningen af et motorkøretøjs kabine skal konstrueres sådan, at den er let at anvende, er tilstrækkeligt afskærmet, så ingen kan brænde sig, og endelig kun emitterer få skadelige stoffer«. Den nærmere udformning af disse principper skulle derefter kunne udarbejdes af en teknisk arbejdsgruppe. For så vidt venter jeg allerede med stor glæde på Rådets fælles standpunkt vedrørende busdirektivet, for jeg er sikker på, at vi inden for rammerne af den fælles beslutningstagen ikke kun vil nå til en løsning vedrørende denne sag, men også kan anvise nye generelle veje.
Til Parlamentets betænkning skal jeg endvidere sige, at vi fuldt ud støtter kollega Billinghams ændringer. Desuden anser vi en effektivitetsprøve af varmeanlæg for nødvendig og vigtig, for kvaliteten af et monteret ekstra varmeanlæg skal kunne objektiveres, f.eks. også spørgsmålet om, hvorvidt motorens kølevand kan bringes på driftstemperaturen før starten. Sikkerhedsaspektet for passagererne er også behandlet i ændringsforslag 10. Hvis anlægget skal monteres i passagerkabinen, skal det være sikkert afskærmet. Her vil vi imidlertid ikke lægge os fast på en enkelt udformningstype og går derfor i ændringsforslag 12 generelt ind for varmebestandigt materiale. I henhold hertil takker jeg for det gode samarbejde med eksperterne samt med ordføreren og afventer med interesse afstemningen i morgen.

Monti
Fru formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, fru Billingham, for den grundige analyse af vores forslag og for den glimrende betænkning, dette har resulteret i. Forslaget om en ændring af Rådets direktiv 78/548/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende opvarmning af bilers kabiner tager sigte på at udvide direktivets anvendelsesområde, så det ikke kun omfatter biler, men alle kategorier af køretøjer. Forslaget indeholder desuden nogle nye bestemmelser om anlæg til opvarmning ved forbrænding for at sikre, at disse anlæg overholder nogle strenge sikkerheds- og miljøbeskyttelsesbestemmelser, som er forenelige med de aktuelle teknologier.
Kommissionen kan godkende ændringsforslag 1-6 og ændringsforslag 8, 9 og 11 i betænkningen. Ændringsforslag 1-3 og ændringsforslag 5, 6 og 8 er hovedsageligt belysninger af det oprindelige forslag, mens ændringsforslag 4, 9 og 11 drejer sig om specifikke aspekter ved sikkerheden for anlæg til opvarmning ved forbrænding. Også Kommissionen forfølger målsætningen om at fastlægge nogle hensigtsmæssige sikkerhedsbestemmelser og bifalder derfor de pågældende ændringsforslag.
Kommissionen kan dog ikke godkende ændringsforslag 7, 10 og 12. Ændringsforslag 7 pålægger Kommissionen senest den 1. oktober 2001 at udarbejde nogle forslag til effektivitetsprøver af anlæg til opvarmning ved forbrænding. Kommissionen mener, at det bliver markedsdeltagerne, der kommer til at sikre et højt effektivitetsniveau på dette område, og at det derfor ikke er nødvendigt med noget lovindgreb. Desuden vil opvarmningsanlæggenes overensstemmelse med direktivets bestemmelser gøre det muligt at bevare et højt sikkerheds- og miljøbeskyttelsesniveau, der er foreneligt med de aktuelle teknologier. Hvis særlige problemer eller teknologiske innovationer skulle ændre denne situation i fremtiden, vil Kommissionen blive informeret herom af de nationale godkendelsesmyndigheder i forbindelse med de relevante arbejdsgrupper, og den vil træffe de nødvendige foranstaltninger. Med hensyn til gennemførelsesfristen forekommer den 1. oktober 2001 os desuden at være en noget urealistisk frist for nye lovgivningsinitiativer.
I ændringsforslag 10 og 12 foreslås en alternativ mulighed med hensyn til installeringen af anlæg til opvarmning ved forbrænding i bilers og minibussers kabiner. Kommissionens forslag giver mulighed for at installere opvarmningsanlægget i kabinen, når blot der anvendes en effektivt tætnet indeslutning, som ikke er brandfarlig, heller ikke i tilfælde af overophedning. Sådan som ændringsforslagene er formuleret, giver de et tilsvarende, om ikke lavere sikkerhedsniveau end det, der er taget højde for i direktivets bestemmelser, og de giver navnlig ikke udtrykkeligt det samme sikkerhedsniveau med hensyn til brandfaren.
Som konklusion herpå kan Kommissionen godkende ændringsforslag 1-6 og ændringsforslag 8, 9 og 11, men ser sig nødsaget til at forkaste ændringsforslag 7, 10 og 12. Kommissionen har til hensigt at fortsætte den frugtbare dialog med Europa-Parlamentet, da vi er overbeviste om, at det er muligt at nå frem til en konstruktiv løsning.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær Monti
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl.12.00.
Mødet hævet kl. 22.04

