Meddelande från talmannen
Talmannen
Jag kan meddela att ett misstänkt paket i morse återfanns i närheten av Louise Weiss-byggnaden och att den franska polisen i samarbete med vår säkerhetstjänst har förbjudit tillträde till byggnaden och genomfört en kontroll som lyckligtvis gav negativt resultat.

Watson
De som var i byggnaden före kl. 8.00 hade mycket väl förstått att det som låg bakom bombhotet var ett misstänkt paket på gården vid Louise Weiss-byggnaden. Helt riktigt var vissa delar av byggnaden avstängda och ledamöter och personal evakuerades från en del till en annan. Jag vet inte om det var ett elakt försök av min italienska vän Dell'Alba att flytta oss från Strasbourg, min konservativa brittiska kollega som misstagit sig på dag för president Chiracs besök eller om det var en julklapp med belgisk choklad som nu klibbar vid gårdens väggar. Men vad nu orsaken än var blev det stor förvirring och en påtaglig brist på kunskap om hur denna byggnad skall evakueras. Jag skulle vilja fråga om man inte skulle kunna skicka runt ett informationsblad om normala evakueringsförfaranden till ledamöter och personal och om inte de skärmar som ställts ut litet överallt i byggnaden vid en händelse av detta slag skulle kunna användas för information till ledamöterna om vad som pågår.

Talmannen
Ledamot Watson! Jag tycker att er begäran inte bara är legitim utan oantastlig, och att vi måste be våra tjänstemän att så snart som möjligt sätta oss i stånd att genomföra ett test när vi är här under ett plenarsammanträde. Låt oss vänta två eller tre månader bara så att temperaturen och klimatet gör att vi kan utföra denna övning på bästa möjliga sätt.
Jag skulle också vilja informera er om att det som har återfunnits inte är ett föremål som tillhör ledamot Dell'Alba eller någon av hans vänner utan ett föremål som säkerligen ingår i en fotografs utrustning. Denne framträdde efter återfinnandet, men eftersom det fanns en osäkerhet tvingades man vidta dessa extraordinära åtgärder.

Rübig
Herr talman! Jag vill bara påpeka att säkerhetsanordningarna vid den franske presidentens besök denna vecka var föredömliga, och att vi alla var mycket nöjda med att besöket förlöpte med sådan ordning och säkerhet.
Men jag vill säga att säkerheten i Europaparlamentet länge har varit en fråga och att det kanske vore klokt att tillsätta en arbetsgrupp, där också ledamöterna informeras om hur man kan garantera ledamöternas säkerhet här i Europaparlamentet.
(Applåder)

Talmannen
Ledamot Rübig, jag tycker att er uppmaning bör övervägas noggrant av våra kvestorer så att de kan föreslå presidiet och även talmanskonferensen eventuella åtgärder, om så erfordras.

Poos
Herr talman! Ni har faktiskt rätt. Kvestorerna kommer att sammanträda i eftermiddag, och före nästa sammanträdesperiod kommer samtliga ledamöter att få information om de instruktioner som skall följas vid en eventuell evakuering.

Talmannen
Tack, ledamot Poos. Med detta påpekande gav ni Watson och Rübig ett indirekt svar.

Välkomsthälsning
Talmannen
Ärade ledamöter! Jag har äran att informera er om att en delegation från det kinesiska folkets Nationella folkkongress är närvarande på hedersläktaren. Den kinesiska delegationen är här för att delta i det sextonde interparlamentariska mötet mellan Europaparlamentet och Folkrepubliken Kina, som avhålls i Strasbourg 15 och 16 december, och jag hälsar den varmt välkommen.
(Applåder) Delegationen leds av fru Li Shu-Zheng, vice ordförande i utrikesutskottet i Nationella folkkongressen i Folkrepubliken Kina och den består av fem ledamöter av Nationella folkkongressen åtföljda av fyra höga funktionärer inom kongressens utrikesdepartement. Europaparlamentet och Nationella folkkongressen inledde en direkt politisk dialog 1980, en dialog som under årens lopp har utvecklats till att omfatta ett brett spektrum av frågor. Vi ger nu uttryck för vår starka önskan att denna dialog måtte fördjupas och att vårt samarbete med Folkrepubliken Kina skall stärkas.
Jag hoppas att det sextonde interparlamentariska mötet skall utgöra ett nytt skede i den ömsesidiga förståelsen och önskar er alla en positiv utgång av mötet hos Europaparlamentet och en trevlig vistelse i Strasbourg.
Poettering
Herr talman! Jag har begärt ordet eftersom ni nu redan börjar med föredragningslistan. Jag trodde att ni skulle komma med ett meddelande om vilka ledamöter som ingår i den församling som utarbetar stadgan för medborgarnas rättigheter. Jag hade bett om att namnen på de parlamentsledamöter som sammankallats av talmanskonferensen också skulle meddelas parlamentet officiellt. Man försäkrade mig att talmannen skulle komma med detta meddelande nu på morgonen och att sedan namnen på församlingens ledamöter och suppleanter skulle tas med i dagens protokoll - såvida de tillhör Europaparlamentet. Jag är litet förvånad över att ni inte har fått denna namnlista så att ni kan informera kammaren. Allmänheten måste ju också informeras officiellt om att vi har sammankallat dessa parlamentsledamöter till församlingen, som officiellt kommer att påbörja sitt arbete under fredagen.
Jag ber er att se till att det kommer ett officiellt meddelande om det.

Talmannen
Poettering, detta meddelande kommer jag att kunna delge er så snart jag har fått det. Ni har fått informationen före mig. Hur som helst kommer jag naturligtvis att delge er och alla kammarens ledamöter innehållet i detta meddelande så fort jag får det.

Klimatförändringar
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen om resultatet av den femte konferensen med parterna i Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar.
Jag ger ordet till minister Hassi som företrädare för rådet.

Hassi
Herr talman, bästa Europaparlamentets ledamöter! Klimatpolitiken har under den finländska ordförandeperioden varit en av huvudfrågorna inom miljöområdet. Jag anser att det är viktigt att hålla i minnet att klimatpolitiken troligen under hela nästa seklet kommer att vara en av hela jordklotets och hela mänsklighetens största utmaningar. Europaparlamentet har alldeles rätt i sin slutsats där man konstaterar att de hittillsvarande åtagandena ännu inte räcker för att man skall kunna begränsa klimatets uppvärmning till en och en halv grad per århundrade utan man behöver nya förbindelser utöver de befintliga.
Trots det är även genomförandet av de befintliga åtagandena ett stort arbete. Förberedelserna för den femte konferensen om klimatförändringar i Bonn var en viktig fråga för Finland. Generellt sett är unionen också nöjd med resultaten från den femte konferensen om klimatförändringar. Man gjorde framsteg i ett stort antal sakfrågor. Dessutom kom man överens om ett åtgärdsprogram som jag tror kommer att möjliggöra för att den sjätte konferensen för parterna i konventionen om klimatförändringar som skall hållas i Haag nästa höst kan fatta erforderliga beslut för att ratificeringen av Kyotoprotokollet kan påbörjas. På gemenskapsnivå har Finland arbetat för att klimatpolitiken skall integreras till andra politikområden genom att bland annat utarbeta miljöstrategier för energi-, trafik- och jordbruksområdet. Man måste komma ihåg att dessa strategier bara är det första steget i klimatstrategiernas genomförande- och utvecklingsprocess som förhoppningsvis kommer att bli kontinuerlig.
Ett av de viktigaste beslut som under hösten åstadkommits är åtagandet vid toppmötet i Helsingfors att gemenskapen och medlemsstaterna kommer att ratificera Kyotoprotokollet före Rio+10-mötet, som kommer att hållas år 2002, och att gemenskapen skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att ratificeringen skall bli möjlig. Finland har också fört en bred dialog såväl med medborgarorganisationer som med näringslivets representanter. Enligt vår mening garanterar en mångsidig förbindelse till klimatpolitiken det bästa resultatet på lång sikt.
Trots att jag sade att de redan fattade besluten gör det möjligt att de erforderliga resultaten uppnås vid den sjätte konferensen för parterna i konventionen om klimatförändringar nästa höst så återstår det fortfarande mycket arbete. Speciellt viktigt är det för unionen är att bygga en bro med u-länderna, sträva efter att finna lösningar som även utvecklingsländerna upplever som rättvisa och som är win-win-lösningar, där både utvecklingen och miljön står som segrare. För utvecklingsländerna är det viktigt att rapportera om utsläppen och dessutom att utveckla en allmän verksamhetsberedskap för dessa länder samt också att främja tekniköverföringen. I detta arbete måste speciell uppmärksamhet fästas på de allra fattigaste ländernas situation.
Det återstår också mycket arbete för att utveckla regler för Kyotos flexibla mekanismer. Viktiga frågor är till exempel sänkornas förhållande till Kyotos flexibla mekanismer samt det så kallade flexibilitetstaket som Europeiska unionen föreslagit. EU måste under nästa år göra allt som står i dess makt för att hitta lösningar som är så effektiva som möjligt med tanke på miljön och utsläppsminskningar, och som skulle kunna få ett så brett godkännande så att man skulle kunna få till stånd ett avtal om reglerna för Kyotos flexibla mekanismer och om reglerna för efterlevnaden av konventionen.
Enligt min mening är en mycket viktig fråga att kärnkraften inte kan godkännas som en metod som skall tillämpas i CDN- och Joint Implementation-projekt. Miljöministrarna som samlades vid den femte konferensen om klimatförändringar hade en synnerligen stark åsikt i den här frågan. Men en uppgift som är speciellt utmanande är att ingripa mot trenden på gemenskapens egna utsläpp av växthusgaser som i dag är stigande när den tvärtemot borde vara nedåtgående. Vi behöver ytterligare nya åtgärder på gemenskapsnivå och i medlemsstaterna, bland annat att åstadkomma en miljöskatt skulle vara en av de mest centrala angelägenheterna. Även kommissionens förslag till gemensamma åtgärdsprogram samt förslaget om utveckling av ett system för utsläppshandel inom gemenskapen, som håller på att planeras, är steg i rätt riktning.

Talmannen
Tack, fru Hassi.
Jag ger nu ordet till kommissionär Wallström.

Wallström
Jag vill tacka för att jag ges tillfälle att lämna kommissionens utvärdering av resultatet av Bonnkonferensen om klimatförändringar.
För ett år sedan fattade undertecknarna av konventionen om klimatförändringar beslut om ett tvåårigt arbetsprogram, handlingsplanen från Buenos Aires. Det skulle leda till beslut om de viktigaste frågorna i Kyotoprotokollet om sjätte konferensen om klimatförändringar, som kommer att äga rum i Haag om ett år. I det sammanhanget inriktades förväntningarna inför Bonnkonferensen på behovet av att göra avsevärda tekniska framsteg. Det var från början klart att de stora politiska besluten måste vänta till den sjätte konferensen om klimatförändringar. Jag tror att dessa framsteg har nåtts.
Det som fick största politiska betydelse i den femte konferensen om klimatförändringar var förbundskansler Schröders begäran att protokollet skulle träda i kraft före år 2002. Jag är mycket glad över att Europeiska unionen tillsammans med många andra parter uttryckte sitt stöd för denna tanke. Det betyder att en tydlig tidsplan nu har fastställts vilket ökar pressen på samtliga parter för att den sjätte konferensen om klimatförändringar skall bli en framgång. Jag uppmanar ivrigt alla parter att se till att de omedelbart kan inleda ratificeringsprocessen efter den sjätte konferensen om klimatförändringar. I det sammanhanget var det ett viktigt beslut av deltagarna i Bonnkonferensen att påskynda processen under det kommande året.
Jag vill bara kommentera några frågor som diskuterades i Bonn. De viktigaste olösta frågorna i Kyotoprotokollet är reglerna och metoderna för Kyotomekanismerna och utformningen av ett omfattande flexibelt system. Kyotomekanismerna - utsläppshandel, gemensamt genomförande och mekanismen för en hållbar utveckling - är en del av protokollet.
Det är allmänt erkänt att de potentiellt kan göra klimatåtgärderna mer kostnadseffektiva. Det är naturligtvis väsentligt att ett sådant system kompletteras med ett strängt anpassningsbart system som inbegriper bestämmelser vid vägran att foga sig.
Inför den svåra internationella förhandlingsprocessen var det en stor framgång att vi i fråga om Kyotomekanismerna och förenlighet faktiskt lyckades få fram förslag till förhandlingstexter. Dessa kommer att utgöra grunden för vidare förhandling under de kommande månaderna. Utan denna framgång skulle utsikterna att nå fram till beslut vid den sjätte konferensen om klimatförändringar ha varit svaga.
Det har också gjorts framsteg i frågor såsom kompetensutveckling, tekniköverföring och anpassning till effekterna av klimatförändringarna. På mötet belystes än en gång hur viktigt det är att lika framsteg görs i frågor som är viktiga såväl för den industrialiserade världen som för utvecklingsländerna. Därför behöver vi en balanserad process mellan de frågor som har samband med Kyotoprotokollet och de frågor som har samband med den underliggande konventionen om klimatförändringar.
Vi måste tänka på att den sjätte konferensen om klimatförändringar bara kan bli en framgång om vi kan få betydande resultat i båda frågorna genom att bygga en bro mellan industriländerna och utvecklingsländerna.
En annan framgång var fortsättningen av de så kallade gemensamt genomförda verksamheterna. Dessa projekt som finansieras av industriländer kan bara öka kompetensutveckling och tekniköverföring i utvecklingsländerna och ekonomier under omvandling.
Detta leder mig till en mycket viktig fråga som parlamentet också har tagit upp i en resolution, nämligen frågan om kärnenergi såsom alternativ till projekt för mekanismer för en hållbar utveckling. Jag anser att miljö- och säkerhetsproblemen runt kärnenergin är alltför viktiga för att uppmuntra till att de sprids i utvecklingsländerna genom mekanismerna för en hållbar utveckling. Det finns utmärkta alternativ såsom förnybara energikällor och åtgärder för energieffektivitet som mycket bättre passar CDM:s syfte att främja en hållbar utveckling.
Jag vill ta upp några av de övriga frågorna där det finns åsiktsskillnader. EU:s förslag att sätta upp ett konkret tak för användning av Kyotomekanismerna togs inte upp formellt vid den femte konferensen om klimatförändringar men var ämne för många diskussioner i korridorerna.
Avsikterna bakom förslaget är fortfarande giltiga, det vill säga att säkerställa att varje part uppfyller åtminstone större delen av sina utsläppsmål hemma i stället för att i hög grad förlita sig på Kyotomekanismerna. Med detta borde vi kunna uppnå de första förändringarna i fråga om uppförande och teknik inför förberedelsen till de mycket mer ambitiösa utsläppsnedskärningarna i framtiden.
Kyotomålen måste dessutom uppfyllas genom verkliga utsläppsminskningar och inte genom att köpa andra länders kvoter som blivit mer än generösa på grund av ekonomisk nedgång - den berömda varmluften. Därför har behovet uppstått att begränsa mängden utsläppskvoter som ett land kan sälja. Ett beslut om hur vi skall säkra denna hållbara miljö måste fattas vid den sjätte konferensen om klimatförändringar såsom en del av det övergripande beslutspaketet och gemenskapens ståndpunkt när det gäller frågan om taken har inte förändrats.
En annan viktig faktor vid den femte konferensen om klimatförändringar gällde utvecklingsländernas frivilliga åtaganden och det är berömvärt att utvecklingsländer såsom Argentina och Kazakstan tar initiativ till att minska sina egna växthusutsläpp. Mot bakgrund av deras framtida ekonomiska tillväxt är deltagandet i internationella åtgärder för klimatförändringar av största betydelse. Det är dock väsentligt att processen går till på rätt sätt. Vi måste undvika inflation av de tillgängliga miljötillstånden i Kyotomekanismerna eftersom det skulle motarbeta reella utsläppsminskningar.
Jag hoppas komma tillbaka hit om ungefär ett år för att rapportera positiva resultat från den sjätte konferensen om klimatförändringar. Kommissionen kommer under tiden att fortsätta inte bara med sin aktiva roll i förhandlingarna utan också med sitt arbete för gemenskapsåtgärder. I det åtgärdsprogram om klimatförändringar som jag tillkännagav i parlamentet i oktober inriktas för närvarande kommissionens arbete på att fastställa en förteckning över prioriterade åtgärder på området för klimatförändringar som skall läggas fram för rådet (miljö) i mars. Jag arbetar också hårt med att få en grönbok om utsläppshandel i Europeiska unionen antagen av kommissionen i mars. Den kommer att möjliggöra en bred debatt av samtliga parter om en metod som ytterligare skulle dra ner våra ekonomiers kostnad för att minska växthusgaserna.
En avsevärd mängd tekniskt och politiskt arbete ligger framför oss för att verkställa Kyotoprotokollet såsom ett första steg i bekämpningen av global uppvärmning. Jag uppskattar om ni ansluter er för att i hela Europa bidra till att förmedla hur viktigt det är att bekämpa klimatförändringar samt till era kolleger i andra länder, i synnerhet Förenta staternas kongress.

Liese
Herr talman, fru rådsordförande, fru kommissionär, mina damer och herrar! I slutet av detta århundrade spelar frågan om miljöskydd den roll som den egentligen förtjänar, med tanke på den stora utmaning det innebär. Det är sant att vi på många områden har gjort framsteg, och vissa miljöproblem, exempelvis föroreningar av sjöar och vattendrag, har blivit mindre allvarliga. Men det största miljöproblem som vår planet kommer att drabbas av under nästa århundrade har inte mildrats, utan det växer för varje dag. Mänskligheten producerar för närvarande dubbelt så mycket miljöförorenande växthusgaser som världen på lång sikt kan klara av. Länderna i Europeiska unionen har stor del i detta. Om vi inte agerar nu kommer vi nästa århundrade att råka ut för dramatiska problem.
Här handlar det inte bara om sådant som är allmänt bekant, exempelvis att havsytan stiger och att mindre öriken försvinner, liksom att lågt liggande områden i Bangladesh eller Nederländerna översvämmas. Det handlar också om att öknarna breder ut sig och att antalet tropiska cykloner ökar, och de ödeläggande verkningarna av dem har vi under de senaste åren tydligt fått känna på. Allt detta kommer att leda till en ökning av flyktingströmmarna. Vi har redan nu fler miljöflyktingar än krigsflyktingar. Därför berör detta också oss i Europa mycket starkt.
Översvämningskatastroferna i Frankrike och på annat håll har också visat att vi får problem om vi inte agerar snabbt. Vissa experter varnar till och med för att tropiska sjukdomar som malaria kommer att öka även i våra tempererade klimatzoner. Alla seriösa forskare säger att vi på lång sikt måste minska utsläppen med 50 procent. Det betyder för oss i industriländerna och även inom Europeiska unionen att vi måste genomföra betydligt mer än 50-procentiga minskningar, eftersom man måste ta hänsyn till utvecklingsländernas berättigade intresse av utveckling, och till befolkningstillväxten. Därför anser jag att protokollet från Kyoto bara är ett första steg i rätt riktning. Det får inte på något sätt urvattnas genom några kryphål.
Vi i Europaparlamentet stöder rådets och kommissionens ståndpunkt att utsläppen framför allt måste reduceras hemma i industriländerna. De flexibla mekanismerna i Kyotoprotokollet kan bara komma i fråga som komplettering. Det gäller framför allt för den så kallade clean development-mekanismen. Det är naturligtvis bra om industriländerna eller företagen från industriländerna investerar i energieffektivitet och förnybara energikällor i utvecklingsländerna. Men det får inte ersätta engagemanget på hemmaplan.
Industriländerna, även Europeiska unionens medlemsstater, bidrar per capita med utsläpp som är många gånger större än vad jorden på sikt klarar av. Rådet och kommissionen spelade en konstruktiv roll vid konferensen i Bonn. I synnerhet kan engagemanget för att ratificera Kyotoprotokollet fram till år 2002 betraktas som positivt.
Konferensen i Bonn var inget misslyckande, även om det egentligen, med tanke på den dramatiska situationen, skulle ha krävts större framsteg. Som särskilt positiv uppfattade jag i Bonn näringslivets konstruktiva roll. Många inom näringslivet inser att ett engagemang inom miljöskyddet också ger ekonomiska möjligheter, och att man därigenom kan tjäna pengar och skapa arbetstillfällen. Trots detta återstår mycket att göra inför konferensen i Haag, där allt skall beslutas.
Det är särskilt viktigt att Europeiska kommissionen är trovärdig. Vi kan bara vara trovärdiga om vi också gör det vi skall där hemma. Vissa länder har visserligen redan minskat utsläppen något, men det finns inte några verkliga mönstergossar. Jag anser att det är särskilt oroande att utsläppen för närvarande ökar mycket starkt i länder som Danmark och Sverige, som egentligen är miljövänliga. I Sverige beror det kanske framför allt på att man vill gå ifrån kärnkraften. Jag anser att vi måste diskutera det mycket öppet. Jag anser inte att kärnkraften löser alla problem. Vi vill framför allt inte att man skall exportera kärnkraftsteknik till osäkra länder i stället för att engagera sig där hemma.
Om man lägger ned kärnkraften, vilket man sedan någon tid tillbaka planerar eller genomför i vissa europeiska länder, ökar detta problemet. Vi måste också inse att en ökning av koldioxidutsläppen inte är ägnad att öka vår trovärdighet.
(Applåder)

Hulthén
Herr talman, rådets representant Hassi och fru kommissionär! Jag tror att de flesta av oss blev väldigt glada när vi redan i utfrågningarna av kommissionärerna hörde att ett av kommissionär Wallströms prioriterade områden var arbetet mot klimatförändringarna. Jag tror att detta är en sådan miljöfråga som också kan engagera de flesta medborgarna och den breda allmänheten, eftersom man faktiskt känner en konkret oro inför de klimatförändringar som pågår. Alla dessa miljökatastrofer som vi har sett får oss att oftare fundera på tillvaron som vi lever i, men också på vår egen påverkan på den.
Det är ju knappast medvetenheten om klimatförändringar som saknas, däremot saknas det konkreta genomförandet av åtgärder. Vi drabbas hela tiden av käppar i hjulet när vi skall komma vidare i våra diskussioner. Många är de konferenser där världens styrande har träffats för att hitta den gemensamma strategin, men än så länge har ganska få konkreta åtaganden gjorts. Det kanske inte är så konstigt, eftersom klimatförändringen ju inte är den enda frågan i världen som skall lösas. Svält, fattigdom och orättvist fördelade bördor är ett ständigt akut problem i många delar av världen. I andra delar, den rikare delen av världen, vår egen, har vi själva svårt att ge avkall på vår välfärd för att komma till rätta med problemen. Komplexiteten växer och ställningstagandena lyser med sin frånvaro.
Precis som Liese sade, förväntade vi oss kanske inte så stora framsteg på det senaste COP-mötet i Bonn, men ändå hade det ju varit önskvärt att EU, USA och alla andra hade kommit fram till ett mer konstruktivt resultat än vad som gjordes. Det är också därför vi lägger fram denna resolution. Vi önskar med denna resolution skynda på utvecklingen. Vi är övertygade om att mer måste hända snabbare, både i de enskilda medlemsstaterna, i unionen, men naturligtvis också på ett globalt plan. Vi vill fortsättningsvis också vara en pådrivare inom unionen för att se till att mer händer. Vi stöder därför den önskan som unionen uttryckt att protokollet skall träda i kraft senast år 2002. Vi anser vidare att även om beslut om ratificering dröjer i vissa länder, så skall det inte hindra oss att allvarligt överväga möjligheten att ratificera protokollet tillsammans med dem som ändå har bestämt sig. Vi riskerar möjligtvis att lämna någon bakom oss som inte vågar ta ställning, men vi måste ändå försöka gå framåt.
Jag skulle ändå i detta sammanhang vilja fråga de närvarande Wallström och Hassi hur de bedömer vårt ändringsförslag 2, där vi kräver att vi skall ratificera redan under COP6. Vad kommer detta att innebära? Innebär det att EU som union ratificerar? Eller innebär det att vi tror att varje enskilt medlemsland också kommer att ratificera vid detta datum? Jag är glad över att kommissionär Wallström och rådets representant Hassi markerade att kärnkraften inte tillhör de hållbara energislagen.

Ries
Herr talman, fru minister, fru kommissionär, kära kolleger! I dag behandlar vi uppföljningen av Kyotoprotokollet vid den femte konferensen i Bonn. Av vår resolution framgår det mycket väl att Kyotoprotokollets resultat är nedslående i vissa avseenden. Klimatförändringar pågår fortfarande och det krävs strikta följdåtgärder för att minska växthuseffekten före år 2010. Det har redan gått sju år sedan miljötoppmötet i Rio, där man kom överens om åtaganden som visserligen var bestämda, men som hittills inte har fått några verkligt positiva konsekvenser. Enligt min mening finns det dessutom något som saknas i resolutionen, vilket jag beklagar, och det är medborgaren. Utöver de åtgärder som staterna eller unionen kan vidta, får vi inte glömma att det är medborgaren, konsumenten, som med sina vanor och sitt beteende kommer att skapa förändringar och ställa beslutsfattarna inför dessa förändringar. Det är alltså brådskande att vidta omfattande åtgärder för att göra medborgaren delaktig i beslut om den här typen av frågor, för att människor skall känna ansvar för klimatförändringarna som fenomen, t.ex. genom stora informationskampanjer som inriktas på var och ens beteende. Vår resolution om Kyotoprotokollet, vilken antogs i oktober månad, hade för övrigt den innebörden, eftersom vi begärde en samordnad strategi för att ge allmänheten en tydlig, begriplig och lättillgänglig information. Jag tänker t.ex. på, men inte bara på detta, men jag tänker t.ex. på bruket av vissa aerosoler, som vi använder mycket ofta till vardags. Det är genom sådana konkreta och påtagliga åtgärder som jag hoppas att Europa kommer att träda in i våra hem och våra vanor.
För att avsluta skulle jag också vilja säga ett par ord om energi- och koldioxidskatter, vilka omnämns i punkt 14 i resolutionen. Jag motsätter mig inte principen om en skatt på förorenande utsläpp, men jag anser ändå att i sådana åtgärder bör hänsyn tas till två principer: å ena sidan strävan efter att garantera en skattemässig neutralitet, och å andra sidan att skatterna skall införas i hela den industrialiserade världen, åtminstone i OECD-länderna, så att det inte skapas konkurrenssnedvridningar eller miljödumpning.
Klimatförändringar är inte något ödesbestämt. Men det är bara genom att göra de främsta aktörerna - medborgarna och industrin - delaktiga och ansvariga, som vi kan lyckas med att övervinna hindren.

De Roo
Herr talman, kolleger, mina damer och herrar! Klimatförändringen är ett av de viktigaste miljöproblemen, men också ett av de svåraste att lösa. Det kräver stora ekonomiska ansträngningar. Av den misslyckade WTO-rundan i Seattle har vi kunnat lära oss att EU måste vara trovärdigt i sin strävan mot en världsomspännande miljöpolitik. Vi måste själva föregå med gott exempel. Hittills har Europa avgett många vackra förklaringar, men utsläppen inom Europeiska unionen av gaser med växthuseffekt kommer, om inga extra åtgärder vidtas, att ha ökat med 8 procent år 2010 i stället för att ha minskat med 8 procent.
Detta beror framför allt på den otyglade ökningen av transportsektorn: fler bilar, fler lastbilar och fler flygplan, som dessutom tillryggalägger fler kilometrar. Därför uppmanar jag Europeiska kommissionen att i nästa åtgärdsprogram mot klimatförändringen angripa det svåraste problemet, trafiksektorn, genom att exempelvis införa "noll-utsläpp" för trafiksektorn och 10 procents minskning för hushållen, industrin och själva energiproduktionen. Det behövs åtgärder på EU-nivå för att begränsa koldioxidutsläppen från lastbilar samt främjande av rena bilar såsom hybridbilar och elektriska bilar. En europeisk energi- eller koldioxidavgift måste slutligen införas av de 12 till 13 länder som vill ha en seriös avgift.
Först när Europeiska unionen får trenden för utsläpp av växthuseffektsframkallande gaser att vända nedåt så blir vi trovärdiga. Då först kan vi nå ett genombrott under den sjätte konferensen då parterna möts i Haag. De svåraste frågorna om handel med utsläppsrättigheter och clean development-mekanismen kan då bli lösta. För Gruppen De gröna är det självklart att kärnkraftsenergi inte på något sätt bidrar till att lösa problemen. Vi måste i Europa, men också i resten av världen, satsa på förnyelsebar energi såsom vindenergi, solenergi och biomassa. En väderkvarn har redan efter fyra till sex månader alstrat mer pengar i form av energi än det kostade att bygga den och ställa upp den. Kärnkraften ger först efter tio år så mycket nettoenergi att det täcker kostnaden för att bygga ett kärnkraftverk.

González Álvarez
Herr talman! Jag tror att såväl kommissionären som rådsordföranden är till fullo insatta i de faror som hotar vår planet eftersom vi i detta parlament, år efter år har varnat för dessa.
Temperaturhöjningen - som våra kamrater sade - med två grader, vilken förutses fram till år 2010, om inga åtgärder vidtas, den höjda havsnivån, små öar som försvinner och många av de senaste årens katastrofer som enligt experterna har att göra med klimatförändringen, är saker som nu borde tvinga oss att vidta omedelbara och konkreta åtgärder.
Den resolution som antagits av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor går i denna riktning. Även de ändringsförslag som ingivits och godkändes går i denna riktning. Bland dessa finns just - och det lugnar oss att kommissionär Wallström har sagt detta - den tydliga kritiken av kärnkraftsindustrins tryck på Bonn för att man skall använda kärnkraft som en mekanism att minska koldioxidutsläppen. Vi anser att denna industri innebär säkerhetsrisker, vilket kommissionären tog upp på ett mycket bra sätt, och risker vid användning eller återvinning av avfallet efteråt, risker vi inte kan acceptera.
Därför fortsätter vi i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor att föreslå förnybara energikällor och att tydliga åtgärder vidtas inom transportområdet; inte bara för vägtransporterna som är den största källan till koldioxidutsläpp, utan också i luftfarten som också genererar stora utsläpp, och som hittills inte har bedömts som den borde.
Vi är också överens med rådet om att bygga broar till utvecklingsländerna. Man att bygga broar till utvecklingsländerna betyder två saker: att inte försöka handla genom att köpa och sälja kvoter samt att inte heller skära ner på utvecklingsfonderna och stödet, så att vi kan vidta åtgärder i den riktning som vi önskar.
Vi föreslår också i ett av ändringsförslagen att länderna lägger fram konkreta och tydliga planer för minskningar inom de olika sektorerna - transport, jordbruk, etc. för om det inte finns några planer eller konkreta åtgärder kommer vi att fortsätta att stå här och tala, långt efter år 2000, om samma saker.

Thomas-Mauro
Herr talman! När vår säkerhet skakas om av globaliseringen, i en värld av kortsiktighet och slit-och-släng-mentalitet, är det mycket svårt att ha en övergripande framtidsvision. Det nya millenniet - en utmärkt marknadsföringsprodukt - tycks inte pågå längre än en nyårsnatt och väcker inte våra samveten för stora projekt och idéer. Är klimatförändringarna seklets stora utmaning eller ett bra nyårslöfte utan större värde? För oss politiker är det vanskligt att komma till medborgarna och argumentera för politiska beslut som sträcker sig över mer än tio eller 20 år. Men är inte vi de kvinnor och män som har accepterat att ta ansvar?
Debatten om klimatförändringar är inte en andra rangens debatt. Det är vi som har skapat den här världen, och därför är det vår, industriländernas, sak, att föregå med gott exempel. Handeln med stort H, kan inte den bli mer förnuftig? Är det möjligt, eller omöjligt, för världens stater, att sammanjämka ekonomisk utveckling och hälsa, utan att framstå som naiva eller helt enkelt utrustade med ett onödigt sunt förnuft? Den europeiska inställningen får i vilket fall som helst inte glömma utvecklingsländerna, och vi måste skapa ett balanserat partnerskap mellan alla världens länder och mellan ekonomiska aktörer. Vi måste göra kandidatländerna inblandade, genom att de anpassar sig efter europeiska miljönormer.
Frågorna om klimatförändringar och de undergångsvisioner som hänger samman med dem är ett starkt och världsomspännande sätt att uppmärksamma farorna med föroreningar. Glaciärsmältningen och de tropiska stormarna härrör från växthuseffekten, som direkt och till största delen har orsakats av våra fabriker. Människors samveten behövde väckas. Därför förutspåddes översvämningar och stormar för människor som satt sig bekvämt framför TV:n och trodde sig skyddade av den ekonomiska utvecklingen och det tempererade klimatet. Klimatförändringarna och en rasande natur som vill återta sina rättigheter skrämmer de stater som säger sig själva att vi kan inte fortsätta så här.
För att stabilisera klimatet och lugna invånarna, men utan att alltför ofta använda uttrycket miljöskydd - som man har velat överlåta till miljökämparna - viftar man med Kyotoprotokollet, den galna ko-sjukan, dioxiner och debatten om genetiskt modifierade organismer. Klimat- och livsmedelsskräcken hamnar i samma fack och gör samhällen misstänksamma mot osäkerheten, inför det som de inte kontrollerar. Företag och regeringar vet numera att ingenting låter sig göras utan hänsyn till miljön och en hållbar utveckling.

Blokland
Herr talman! Jag vill börja med att tacka herr Hassi och fru Wallström för deras förklaring. Jag håller med dem om att problemet med klimatförändringen måste lösas mondialt. Därför att det beklagansvärt att så få länder har ratificerat Kyotoprotokollet. I resolutionen ges uttryck för missnöjet med att Förenta staterna är så motsträviga. Det är viktigare att vi ser till oss själva. Europeiska unionens medlemsstater har ännu inte ratificerat Kyotoprotokollet. Om en grupp länder når en överenskommelse under en klimatkonferens, får man väl ändå förutsätta att man därefter gör allt för att genomföra och förverkliga detta ordentligt. Att detta miljöproblem måste lösas mondialt innebär likväl att länderna har ett stort individuellt ansvar.
Jag kan fullständigt instämma i resolutionens betonande av energieffektivitet och förnyelsebara energikällor. Det handlar här om åtgärder som har en positiv effekt för miljön. Det finns dock åtgärder för att minska koldioxidutsläppen som vid sidan av nyss nämnda positiva effekter, har negativa miljöeffekter. Med andra ord: En minskning av koldioxidutsläppen kan aldrig berättiga till att i stället släppa ut mer av andra skadliga ämnen. Europeiska unionen måste därför i sin energipolitik eftertryckligen uppmärksamma alla miljöeffekter som en viss form av energiproduktion orsakar. Först då kan man verkligen tala om en integrering av miljöpolitiken i energipolitiken såsom det fastslås i fördraget.
Integreringen av miljöhänsyn gäller även transportpolitiken. Transportsektorn svarar för inte mindre än 40 procent av de totala koldioxidutsläppen. Det är uppenbart att vi måste minska på åkandet och flygandet. Införandet av punktskatt på flygfotogen förblir en nödvändig åtgärd för att se till att flygtrafiken inte längre gynnas ekonomiskt framför andra former av transport. Ansvaret gäller i allra högsta grad de valda ledamöterna av parlament. I går invigdes Europaparlamentets nya byggnad. Jag, och många med mig, kan emellertid inte förklara för väljarna varför vi varje månad måste resa fram och tillbaka mellan Bryssel och Strasbourg. Dessvärre är detta för närvarande en realitet, men låt oss behålla hoppet om att klimatet ändras i Europeiska rådet.

Grossetête
Herr talman! Jag tror att vi alla här är överens om att processen som innebär en minskning, eller åtminstone en stabilisering, av koldioxidutsläppen, är ett miljökrav för vår planet. Europeiska unionen var ledande 1992 när Riokonventionen undertecknades, och 1997 vid Kyotokonferensen. I dag är det nödvändigt att unionen fortfarande uppvisar en djärv och ambitiös politik på det här området. Det krävs också att vi har förmågan att övertyga våra partner. Och när jag säger "övertyga våra partner", handlar det kanske främst om att övertyga länderna inom Europeiska unionen. För Europa talar, men är Europeiska unionens femton medlemsstater beredda att göra de insatser som krävs, och att respektera och tillämpa de många direktiv som vi röstar igenom i denna församling?
Att medvetandegöra Europeiska unionens femton länder således, och att medvetandegöra våra partner. Det har redan sagts att Förenta staterna fortfarande är betänksamma mot den sortens politik och ambitioner. Det är alltså viktigt att Europeiska unionen står stark gentemot den amerikanska kongressen, att den står stark gentemot Japan, och att den också lyckas övertyga länder som Ryssland. Ni ser att vi har ett enormt arbete framför oss, ett arbete som vi för övrigt konfronteras med när vi diskuterar Europeiska unionens utvidgning, och att vi måste övertyga kandidatländerna om att ta hänsyn till våra ambitioner på miljöområdet.
Till sist måste vi medvetandegöra medborgarna, för jag tror att det är så vi kommer att lyckas göra framsteg. Jag är inte särskilt positiv till att införa energiskatter. Jag tror inte att man systematiskt kan lösa miljöproblemen genom beskattning. Jag tror att Europeiska unionens verkliga skyldighet är att göra människor medvetna och att informera, så att vårt beteende inom Europeiska unionen kan förändras. Detta är vår ambition för morgondagens Europa.

Lange
Herr talman, kära kolleger, fru rådsordförande, fru kommissionär! Ni gjorde den bedömningen att resultaten vid konferensen i Bonn var mycket positiva. Det kan jag också förstå, sett ur er synvinkel. Men om man ser helt nyktert på det har det gjorts framsteg - så att säga vid sidan om - i fråga om hur man skall förhandla och vilka arbetsgrupper som skall tillsättas. Men beträffande den centrala frågan om vad som skall ske med utsläppsrätterna, med handeln med utsläppsrätter, har det inte gjorts några framsteg. Det är beklagligt, ty för mig är det den centrala frågan, i synnerhet med tanke på att ett stort land, en avtalspartner, säger att man vill kunna köpa sig 100-procentigt fri från utsläppsåtaganden. Att detta land på grund av inrikespolitiska dispyter - valkampen står för dörren i USA - lyckas blockera oss och de andra avtalsparterna från vidare framsteg i denna centrala fråga, anser jag vara skandal!
För mig är därför den avgörande frågan följande: Hur skall vi lyckas att återigen få in någon dynamik i denna process, så att vi i större utsträckning kan få med denna stora avtalspartner på andra sidan Atlanten? Därför vill jag också fråga följande: Hur skall vi under de närmaste åren lyckas integrera Förenta staterna här? För mig kan det inte komma i fråga att vi tillåter att man kan köpa sig 100-procentigt fri från utsläppsåtaganden. Det betyder i själva verket att vi och USA kan befria oss från egna åtaganden på bekostnad av mindre utvecklade länder. Vi har övervunnit 1800-talets imperialism, och vi bör nu inte öppna dörren för 2000-talets imperialism!

Isler Béguin
Herr talman, fru rådsordförande, fru kommissionär! Jag tackar er för mycket klarsynta synpunkter om jordens uppvärmning. Men tillåt mig, i likhet med min kollega, att inte helt hålla med er i fråga om bekämpningen av jordens uppvärmning. Jag vill helt enkelt påpeka att konferenser om uppvärmningen avlöser varandra och att de påminner om varandra, man kan nämligen ställa sig följande fråga: hur många så kallade naturkatastrofer måste vi bevittna för att verkligen ta hänsyn till de ödesdigra effekterna av jordens uppvärmning, och framför allt dess konsekvenser för den ekonomiska och sociala utvecklingen i våra samhällen, här i Europa, men också på andra håll i världen?
Man behöver inte vara vetenskapsman för att konstatera att fenomenet klimatisk uppvärmning existerar. De översvämningar som orsakar allt större skador är signaler som bör tas på allvar. Har inte försäkringsbolagen, självklart direkt och ekonomiskt berörda, slagit larm om naturkatastroferna som tycks ha överträffat alla rekord det här året? Alla dessa otvetydiga signaler är som röda varningsljus: de påminner oss varje dag om att det är nödvändigt att så snabbt som möjligt agera och vidta konkreta åtgärder för att bekämpa jordens uppvärmning.
Man kan därför förvåna sig över att dessa olika konferenser har väckt så litet uppmärksamhet. Bortsett från ett antal miljöaktivister som verkligen oroas av jordens uppvärmning, är den största likgiltighet rådande. Och värre ändå; till följd av påtryckningar från mäktiga kärnkraftslobbyister var kärnenergin nära att bli erkänd som en förnybar energikälla, vilket ändå skulle ha varit höjden.
För att avsluta tror jag att vi har långt kvar när det gäller bekämpningen av jordens uppvärmning. Vi har verkligen långt kvar, men det är trots allt vår sak att föregå med gott exempel nu, eftersom man tog oss för avantgardister i Rio.

Talmannen
Jag skulle vilja svara Poettering som framförde ett yrkande vid sammanträdets början: Europeiska rådets möten i Köln och Tammerfors skapade ett tillförordnat organ för utarbetandet av en stadga om de grundläggande rättigheterna. I detta organ ingår företrädare för Europaparlamentet, stats- och regeringscheferna, de nationella parlamenten och Europeiska kommissionen.

Sandbæk
Herr talman! En av de största utmaningarna i kampen för en hållbar utveckling rör minskningen av alltför stora koldioxidutsläpp, och jag vill inledningsvis gärna betona att kärnkraft inte är en förnybar energikälla och att den därför inte bör räknas till Kyotos flexibla mekanismer, som t.ex. mekanismen för hållbar utveckling. Användningen av kärnenergi får inte hindra övergången till en mer hållbar energiförsörjning. För att följa åtagandena enligt Kyotoprotokollet måste EU däremot bidra till att främja förnybara energikällor och försöka hitta miljövänliga lösningar, så att den nuvarande nivån för koldioxidutsläpp kan sänkas. I samband med detta vill jag gärna ta upp en undersökning som utarbetats av sammanslutningen för europeiska entreprenörer, som visar att de totala europeiska koldioxidutsläppen kan minskas med hela 12 procent genom förbättrad energieffektivitet i byggnader. Härtill kommer att man genom att isolera byggnader, förutom att förbättra energieffektiviteten, kan skapa upp emot 300 000 permanenta jobb i EU över en tioårsperiod. Både rådet och kommissionen har tidigare bekräftat att bland de största möjligheterna till energibesparing finns inom byggsektorn. Det förvånar mig därför att ingen därefter har nämnt detta faktum i de konkreta förslagen med hänsyn till uppfyllande av Kyotoåtagandena, och jag vill fråga kommissionen om detta rent konkret ingår i kommissionens bedömningar. Jag kan se att kommissionen inte lyssnar, men jag hoppas ändå att frågan uppfattades.

Moreira Da Silva
Herr talman, ärade ledamöter! Sju år efter Rio och två år efter Kyoto befinner sig frågan om klimatförändringar i ett kritiskt skede. Klart är att USA:s hyckleri har bidragit mycket till denna situation, de släpper ut mest växthusgaser men är också de som har den minsta viljan att ratificera Kyotoprotokollet fram till år 2002. Men sanningen kräver också att vi påtalar att själva Europa har gjort litet, eller inget, för att uppnå de fastställda målen.
Det är inte acceptabelt att Europeiska unionen på en principiell nivå slåss för utsläppsminskningar och därefter i själva verket inser att många medlemsstater, på grund av en bristande tillämpning av nödvändig politik, redan på ett oroväckande sätt håller på att överskrida de värden som fastställdes i Kyoto för år 2010. Vi kan också slå fast att två år senare saknas den politiska viljan för att genomföra de goda avsikter och vackra tal som det flödade av i Kyoto.
Detta är precis rätt ögonblick att agera. Att agera med nya lösningar. För det första genom att skapa ett europeiskt program för minskning av utsläpp av växthusgaser som stöder och finansierar åtgärder för effektivare energianvändning och för förnybara energikällor. Ett program som visar att kärnkraften, tvärtom mot vad många vill få oss att tro, kan vara den lättaste vägen men definitivt inte den riktiga.
För det andra genom att inrätta ekonomiska instrument som gör det möjligt att införa en koldioxidbeskattning i alla Europeiska unionens länder.
För det tredje genom att starta kampanjer för att göra den europeiska allmänheten medveten, speciellt de ekonomiska aktörerna, om de angelägna förändringarna av vardagligt beteende och praxis vad gäller konsumtion och produktion av energi. Vi behöver inte vänta på USA för att göra allt detta , det är till och med alltmer troligt att vi måste avancera utan USA för att 2002 tillämpa Kyotoprotokollet.

Lienemann
Herr talman, fru kommissionär, fru rådsordförande, kära kolleger! Kyoto är självklart en av det 21:a århundradets riktigt stora frågor. Men sättet på vilket frågan om klimatförändringar får en lösning, kan också vara mycket talande för morgondagens civilisation. Jag skulle vilja att parlamentet på nytt framför sina bestämda betänksamheter mot systemet med rätt att förorena och flexibilitetsmekanismen, för om vi vill lösa det enorma problemet med växthuseffekten, får vi inte hamna i en ond cirkel där allt kan köpas och säljas, och där man kan köpa rätten att förorena. Det systemet är inte representativt för våra värden och det skapar djupgående orättvisor.
Som exempel skall jag ta vad som pågår i f.d. Sovjetunionen, i dagens Ryssland. Eftersom detta land plågas av en nedgång och dess utveckling är hotad, har det i dag en enorm potential för att förhandla om sin rätt att förorena. Och på den rika sidan finns amerikanerna, som påtvingade oss denna mekanism, till synes för att genomföra besluten från Kyoto, men som för det första inte tillämpar besluten i fråga, och som för det andra gör sig beredda på att förhandla med Ryssland om den beryktade rätten att förorena.
De rikaste betalar andras underutveckling för att hålla kvar dem i en underutvecklad situation, i syfte att befria sig från de insatser som de skulle kunna göra. Det är oacceptabelt, och Europa måste säga det. Vi måste också säga att vi, oberoende av amerikanerna, kommer att ratificera processen utan att ta steget in i en ond cirkel, vilket föroreningsrätten innebär. Jag önskar att kommissionen tar kontakt med Ryssland, så att det inte skall ge sig in i denna konfrontation med amerikanerna, och att vi hittar andra vägar tillsammans med ryssarna.
Europa måste agera. Man måste agera inom medlemsstaterna, men också på gemenskapsnivå. Jag föreslår att Europa och kommissionen tar två initiativ. Det första är att driva på de offentliga arbeten som påbörjades av Jacques Delors och som finansieras av Europeiska unionen; transporter på blockvagn och stora transportinfrastrukturer som inte är förorenande, för att ersätta lastbils- och biltrafiken. Det andra är att vi, utöver de normer som vi redan har antagit för bilar, förser oss med en strategi för att förnya bilparken, en gammal park som förorenar betydligt mer i jämförelse med nyare fordon.

Schörling
Herr talman! Tyvärr så dröjer ju den internationella lösningen på hur man skall komma tillrätta med växthuseffekten. Jag tycker att det är väldigt nedslående att det efter Kyoto bara är ett land, en liten ö i Söderhavet, som har ratificerat Kyotoavtalet. Nu måste minskningen av utsläppen och av växthuseffekten ske också i verkligheten och inte bara i statistiken eller i konferenslokalernas värld.
Precis som det sägs i resolutionen, så tror jag att det nu är dags för EU att verkligen visa vägen och våga gå före, lämna det ovilliga och tröga USA bakom sig och tillsammans med andra försöka ratificera Kyotoavtalet. Jag tycker att det är dags att EU tar initiativet att göra detta. Jag hoppas att denna resolution, som jag tycker är väldigt bra, skall göra nytta i detta arbete inför COP6-mötet.
Jag vill också tacka kommissionär Wallström och rådets representant Hassi för det som de sade, eftersom jag tyckte att det var väldigt hoppfullt. Om de fick råda tror jag att det skulle bli mycket bättre, för vi spelar faktiskt hasard med vår framtid, och framtiden har ju redan visat sig vara här med alla de katastrofer som har inträffat under de senaste åren.
Jag tror att vi måste använda den politiska viljan för att minska utsläppen och till att använda de förnybara energier som faktiskt finns. Det är ju inte så att vi måste invänta dem, utan de finns redan. Det är bara att använda den politiska viljan och se till att det blir kostnadseffektivt och konkurrenskraftigt.

Wijkman
Herr talman! Det är naturligtvis intressant att lyssna till kommissionär Wallström och rådets representant Hassi. Ni ger uttryck för en viss optimism både när det gäller konventionen och Kyotoprotokollet, vilket jag förstår att man måste göra i er ställning. Personligen är jag inte lika optimistisk.
Växthusgaserna fortsätter att öka över hela världen mer än sju år efter klimatkonventionens undertecknande. Jag har deltagit i en världsomspännande energianalys som just nu utförs. Den visar, tyvärr måste man kanske understryka, att det kommer att finnas väldigt gott om fossila bränslen under överskådlig tid. Även om efterfrågan kommer att öka i framtiden, så kommer vi mer eller mindre att bada i olja och gas, och det kommer att vara billig olja och gas. Det är därför alldeles nödvändigt att vidta politiska åtgärder. Marknaden kan inte väga in de miljökonsekvenser som det är frågan om. Vi måste påföra skatter och avgifter, och vi måste sätta normer och standarder om vi vill att de alternativ som finns på energiområdet skall ha en chans.
USA:s passiva hållning hittills har redan nämnts. Den slutsats som jag har dragit är att Europeiska unionen måste ta en mycket ledande roll i detta arbete. I resolutionen anges ett antal steg som skulle kunna leda till ett förverkligande av Kyotoprotokollet om Europa tog ledarskapet. Minskning av utsläpp på hemmaplan, konkreta planer på utsläppsminskningar på de viktigaste sektorsområdena, framför allt inom transportsektorn, där utsläppen ökar snabbast, införandet av ekonomiska styrmedel, tidig ratificering av Kyotoprotokollet, en intensifierad dialog både med Japan och med u-länderna.
Jag inser, liksom tidigare talare, att vi måste få med Amerika i detta, men vi kan inte vänta på deras ledarskap. Min fråga till både kommissionär Wallström och rådets representant Hassi är: Ni har uttryckt en allmän optimism - var finns konklusionen? Och till kommissionär Wallström: Är ni beredd att ge ett pro-aktivt ledarskap en chans? Och i sådan fall, hur skall det kunna växa fram i det nuvarande politiska läget?

Arvidsson
Herr talman! Jag vill, liksom tidigare talare, inleda med att understryka behovet av att minska koldioxidutsläppen och reducera klimatpåverkan. Denna resolution är bra, men efter miljöutskottets behandling har två skönhetsfläckar tillkommit. För det första finns ett omnämnande av kärnkraften som inte har en direkt anknytning till resolutionens huvudsyfte. Enligt min mening hade det bästa varit att helt utelämna skrivningarna om kärnkraften i resolutionen, men när så nu inte är fallet ber jag att få instämma i Lieses ändringsförslag.
För det andra brister det i resolutionen där generella energiskatter och koldioxidskatter förordas. Majoriteten i PPE-DE-gruppen ställer sig tveksam till en EU-skatt av detta slag och röstade emot förslaget i denna del i miljöutskottet.
Generella industriskatter är ett trubbigt instrument för att uppnå åtgärder för att reducera koldioxidutsläppen. Att framställa energiskatter som den viktigaste åtgärden är att skramla med en tom tunna. Jag tror i stället att vi skall ingjuta de enskilda EU-ländernas ansvar att uppnå nivån för reduceringen av koldioxidutsläppen. Det är då upp till de enskilda medlemsländerna att finna effektivaste instrument, nationellt bäst anpassade, för att uppnå målen.
Riktade avgifter mot koldioxidutsläppen torde vara effektivare än generella skatter, men det finns även andra möjligheter för enskilda medlemsländer. Slutligen kan man anlägga en övergripande aspekt på generella EU-skatter. Enligt min mening är förutsättningen för utformningen av skatteinstrument och skattelagstiftningen högst individuell i de olika EU-länderna.
Jag vill inte vara med och knäsätta en princip som begränsar de enskilda EU-ländernas självbestämmande i skattefrågor genom att tillstyrka förslaget om EU-skatter på energiområdet.
Det finns medlemmar i PPE-DE-gruppen som på grund av nämnda innehåll i resolutionstexten avser att rösta emot resolutionen i sin helhet. Personligen röstar jag för resolutionen, men med dessa nämnda reservationer.

Kauppi
Herr talman, bästa kommissionens företrädare! Den serie av klimatmöten som redan för sju år sedan började i Rio har producerat fagra resolutioner fyllda med målsättningar den ena ambitiösare än den andra. Tiden för konkreta gärningar har emellertid ännu inte tagit fart om ens börjat. Det är ingen barnlek att uppnå krävande mål, såsom somliga i den här salen tycks anta. Parlamentet skall inte i sina resolutioner framhålla en viss typ av åtgärder på andras bekostnad, utan alla möjliga medel för att minska utsläppen måste omedelbart tas i bruk. Detta gäller framför allt handeln med utsläppskvoter som erbjuder ett effektivt medel att sänka utsläppen, ifall man skapar för handeln klara spelregler som grundar sig på marknadsekonomins mekanismer.
Mycket viktigt är också att man inte begränsar utbudet av metoder genom att utestänga den koldioxidfria kärnkraften från de flexibla mekanismerna. Argumentet att kärnenergin på grund av sitt avfall inte är en hållbar energikälla och att den därför inte räknas in i kretsen av den rena utvecklingens mekanismer är helt enkelt inte hållbart. Kärnkraftsindustrin är den enda branschen inom energibusiness som inbakat kostnaderna för energiproduktens hela livscykel i priserna och på det sättet helt bär sitt ansvar för avfallets säkra slutförvaring. För de ledamöter som i denna sal fortfarande i debatt efter debatt orkar tala mot kärnkraften påpekar jag att utan den nuvarande nivån av kärnenergins användning skulle koldioxidutsläppen omedelbart öka med 800 miljoner ton varje år. Utan att tala om vilka effekter det skulle medföra om ökningen av världens energibehov helt och fullt skulle täckas utan ytterligare utbyggnad av kärnkraften. Avvecklingen av kärnkraften kan vara ett samtalsämne för populisterna i utvecklade europeiska länder och i detta parlament, verkligen för populisterna. Ett realistiskt alternativ är det ingen annanstans, inte ens i de stater till vilka unionen i fortsättningen kommer att utvidgas.

Hyland
Herr talman! Om de övergripande sociala, mänskliga och miljömässiga fördelarna med ren luft skall säkras måste vi i hög grad ansluta oss till normerna i EU:s nya direktiv om utsläpp från fordon och bensinkvalitet Regeringarna i EU:s medlemsstater och samtliga berörda organ måste i högsta grad samarbeta för att genomföra en minskning av koldioxidanvändningen.
Jag välkomnar den debatt som ägde rum i parlamentet i veckan om användning av alternativa energiresurser. Den irländska regeringen har gett ut en grönbok om hållbar energi som kommer att få en särställning i vår nationella utvecklingsplan för perioden 2000-2006. I grönboken diskuteras ramarna för minskade koldioxidutsläpp inom samtliga sektorer i samhället. Större anslag måste avsättas för alternativa energiresurser och det finns också en föraning om att det kommer att bli en övergång från användning av fast bränsle och olja till naturgas och förnybara energikällor och förnybar kraftproduktion i framtiden.
I denna plan föreslås också åtgärder som inriktas på olika konsumentsektorer som är avsedda att öka energimedvetenheten, expertkunskapen och metoderna på sådana områden såsom köp av hushållsmaskiner, energianvändning i hemmet, byggnadsinstallationer, uppvärmningssystem. Utgivningen av grönboken om hållbar energi i Irland bör ses som ett positivt bidrag till debatten om hur vi behandlar hotet om klimatförändringar inom energisektorn.

Talmannen
Flera ledamöter har ställt frågor och tagit upp problem som både rådets företrädare och kommissionären har för avsikt att svara på.

Hassi
Herr talman, bästa Europaparlamentets ledamöter! Jag har med stort intresse lyssnat på den här debatten, och jag måste säga att jag uppskattar Europaparlamentets kunskapsnivå i den här frågan. Flera parlamentsledamöter har nämnt exempel på problem, som översvämningar, stormar och olika slags väderkatastrofer, som berättar att en klimatförändring redan håller på att ske. Jag instämmer med alla dessa talare. Jag instämmer också i det som flera talare betonade att Kyoto bara är det första steget. Efter Kyotoåtagandena måste man kunna förbinda sig till större utsläppsminskningar om man skall kunna undvika en farligt snabb uppvärmning av klimatet.
Den här frågan innehåller för Europeiska unionens del två huvuddelar varav den första är Europeiska unionens egen verksamhet för att minska sina egna utsläpp, vilket också är en nyckelfråga med tanke på Europeiska unionens internationella trovärdighet. I den här frågan har unionen verkligen fortfarande mycket att göra, vilket många parlamentsledamöter också påpekade.
Till frågan om energiskatt skulle jag vilja göra en liten kommentar. Det är alldeles sant som Wijkman, såvitt jag minns, konstaterade att det finns för mycket fossila bränslen i världen, dvs. att enbart marknadskrafterna inte räcker för att begränsa användningen av dem. Var och en av oss påverkar klimatet genom sina konsumtionsvanor, och en energiskatt, koldioxidskatten, är ett sätt att göra priset till ett ekomärke. Vi alla vet att det har varit svårt för Europeiska unionen att fatta beslut om en energiskatt, men till exempel i slutsatserna från toppmötet i Köln konstaterar man den här frågans betydelse. I Ekofin-rådets handlingsprogram måste den här frågan enligt min mening tas på ett mycket stort allvar. Ett framsteg som togs vid rådets (miljö) möte i måndags är rådets gemensamma ståndpunkt om det så kallade strategiska direktivet om bedömning av miljöeffekterna som erbjuder ett bra verktyg för att bedöma hur olika slags program och åtgärder inverkar på miljön, inklusive utsläpp i atmosfären.
Den andra delen av vår stora och svåra uppgift handlar om framsteg vid internationella förhandlingar. Som jag i mitt inledningsanförande konstaterade är det i dag en central fråga att också bygga broar med andra aktörer; flera talare framhöll mycket riktigt att man måste bygga samarbete även med andra aktörer än USA. Detta är alldeles sant, men själv skulle jag inte se USA i en så dyster dager som man i vissa inlägg antydde. Jag har fått det intrycket att tänkandet även i USA håller på att förändras. I den allmänna opinionen i USA syns oron över klimatförändringen. Det syns också i form av en ändrad attityd inom det amerikanska affärslivet, och enligt mina egna observationer påverkar detta också politikernas agerande.
Även om vi ännu inte i dag har några säkra bevis på att reglerna för efterlevnaden av Kyotos mekanismer och konvention blir bra är det fortfarande fullt möjligt att åstadkomma bra regler enligt det planerade tidsschemat. Angående frågan varför unionen inte skulle ratificera Kyotoprotokollet redan vid parternas sjätte konferens skulle jag säga att detta inte är möjligt eftersom vi inte före parternas sjätte konferens har någon klar bild av vad vi skulle ratificera. Om vi i förväg skulle binda oss till ratificeringen skulle det också försvaga vår förhandlingsposition och våra möjligheter att vid förhandlingar få igenom just de frågor som vi strävar efter. Trots att jag anser att det i och för sig är mycket viktigt att ratificera anser jag att det ännu inte är möjligt.
Enligt min mening har Europeiska unionen i den här frågan hela tiden visat ledarskap. Det är inte i dag lika iögonenfallande som det till exempel var i Kyoto eftersom vi i dag ligger i en arbetsfas där man idogt stretar med ett mycket stort antal tekniska detaljer. Detta arbete syns inte mycket utåt, men det är alldeles nödvändigt.

Wallström
Herr talman, ärade ledamöter! Det som under mötet i Bonn gjorde starkast intryck på mig var inläggen från representanter från små ö-stater. De samlade effekterna av klimatförändringarna påverkar och har redan påverkat deras respektive länder på ett sådant sätt att de känner att detta är viktigt för deras framtid och för deras överlevnad. Den oro för framtiden som de uttryckte här och den iver med vilken de uppmanar oss att verkligen gå från ord till handling gjorde ett väldigt starkt intryck på mig. Jag lyssnade också på en gammal man från en annan ö, där jag haft privilegiet att få bo under en kort tid. Han sade till mig: "Jag tror att det är vi vanliga människor som tänker på våra barn och barnbarn, som har ett längre tidsperspektiv än ni som är politiker . Ni borde fundera över det. Begränsa er inte till att tänka enbart på era egna mandatperioder, utan orka lyfta blicken och se till framtiden för oss." Det var också en tankeställare. Jag vill inte, Wijkman, vara för optimistisk, och jag hoppas att det inte lät som om jag trodde att detta skulle bli en lätt match. En lätt match är vad vi inte har just nu. Vi har gjort klimatförändringar till ett begrepp som är politiskt korrekt och som finns i ord, i dokument, överst på dagordningen, men där vi tyvärr kan se att trenderna går i alldeles fel riktning. Detta innebär att vi måste handla och vi måste handla nu, eftersom effekterna kanske inte kommer att visa sig förrän om femtio eller till och med hundra år.
Jag håller med om mycket som har sagts här, om värdet av att integrera miljöaspekterna i hela transportsektorn och transportpolitiken. Några första viktiga steg har vi också tagit i kommissionen, men det återstår väldigt mycket att göra. Jag tror att om vi skall lyckas, så måste vi också ge oss själva instrument och verktyg som gör att vi kan få effekt. Vi kommer att behöva mer av finansiella styrinstrument. Vi måste faktiskt ge miljön ett pris för att vi skall kunna se alternativen växa fram. Vi måste på ett mycket bredare sätt involvera alla olika intressenter. Vi kommer att behöva industrins medverkan och hjälp för att klara detta, och vi kommer att behöva den mobilisering som sker hos våra respektive medborgare i alla medlemsstater för att få tillräcklig politisk kraft och stöd för att vidta åtgärder.
För att ändå svara på frågan om ratificeringsprocessen: det är klart att kommissionen och Europeiska unionen måste fortsätta spela en ledande roll. Jag ser ändå ratificering enbart från EU som ett andrahandsalternativ. Jag menar att vi måste satsa på att få med oss USA på att ratificera och att det helst skall ske samtidigt, så fort som möjligt i samband med COP6.
Jag tycker också att vi måste säga klart att det här handlar om att ha en koordinerad ratificering från EU. I annat fall kommer vi inte att klara den fördelning av bördan som vi redan har kommit överens om inom unionen. Vi bör alltså göra detta gemensamt från EU:s sida och med alla medlemsstater ombord. Vi behöver sätta mer press på de nationella planer som alla medlemsstater nu skall utarbeta. Vi måste visa vägen och ta ledningen tydligare, och vi behöver mer kraft i hela denna process.
Jag hoppas att de dokument som vi från kommissionen skall presentera i början av nästa år kan hjälpa till att få denna drivkraften i hela arbetet med att motverka klimatförändringarna.
Jag vill tacka för alla värdefulla och konstruktiva inlägg. Jag kan också säga att från kommissionens sida kan jag inte se att vi annat än stödjer de ändringsförslag och den progressiva resolution som parlamentet har presenterat.

Talmannen
- Jag meddelar att jag har mottagit ett förslag till resolution i enlighet med artikel 37, punkt 2 i arbetsordningen.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00.

Situationen i Macao
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är uttalanden av rådet och kommissionen om situationen i Macao.
Jag ger ordet till fru Hassi för rådets räkning.

Hassi
Herr talman! Jag beklagar att minister Siimes, som skulle vara den rätta personen att tala om den här frågan, inte är närvarande. Hon sitter som bäst i förhandlingar med Europaparlamentets budgetutskott. Hon befinner sig alltså i varje fall i Europaparlamentet. Således läser jag upp rådets uttalande.
I enlighet av Kinas och Portugals gemensamma förklaring skall Macao den 20 december i år återgå under kinesisk överhöghet. Fortsatta förhandlingar om genomförandet av maktövergången har pågått mellan Kina och Portugal och de har förts i en anda av vänskap och samarbete. En portugisisk-kinesisk kontaktgrupp har förberett maktövergången och man har under de senaste tolv åren hållit regelbundna möten. Macao kommer att bilda ett särskilt administrativt område med en hög grad av autonomi, förutom i frågor som rör utrikespolitik och försvar. All annan regional förvaltning kommer alltså att vara i händerna på lokala människor och på deras ansvar.
Europeiska unionen har via Portugal haft en specifik relation till Macao, och unionens institutioner har för sin del förberett sig för den kommande maktövergången. Kommissionen gav rådet och parlamentet ett meddelande angående Macao under namnet "Europeiska unionen och Macao: efter år 2000". På grundval av kommissionens meddelande antog rådet slutsatserna om Macao vid mötet den 10 december 1999. Även i ordförandens slutsatser från toppmötet i Helsingfors ingick ett uttalande angående Macao.
Europeiska unionen stöder Macaos ställning som ett särskilt administrativt område och kommer även i fortsättningen att noga följa utvecklingen i Macao. Mellan Europa och Macao finns gamla och starka förbindelser som gör att den här relationen har en speciell karaktär. Rättssystemet, medborgerliga fri- och rättigheter och värden är liknande i Europeiska unionens medlemsstater och i Macao. De har betydande handelsutbyte och investeringsverksamhet samt speciellt starka kulturella och sociala förbindelser. Efter maktövergången kommer Europeiska unionen att följa genomförandet av principen "ett land två system". Europeiska unionen betonar denna Macaos särskilda identitet och anser att det är viktigt att bibehålla de medborgerliga fri- och rättigheterna enligt Kinas och Portugals gemensamma förklaring från 1987 och enligt det särskilda administrativa områdets grundlag. Europeiska unionen skall följa genomförandet av de internationella konventioner där Macao är en av parterna. Europeiska unionen anser det särskilt viktigt att man i Macao fullt ut tillämpar FN:s konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter samt de grundläggande arbetsnormer som fastställts i konventioner inom ramen för Internationella arbetsorganisationen.
Handelsförbindelserna mellan Europeiska unionen och Macao är betydelsefulla. EU är den tredje största investeraren i Macao och områdets näst största handelspartner. Man har kommit överens om att förlänga handels- och samarbetsavtalet mellan EG och Macao efter övergångsprocessen. Genom detta avtal skapar man permanenta ramar för samarbete mellan Macaos särskilda administrativa område och EU och med hjälp av avtalet upprätthåller man en regelbunden dialog om frågor som rör handel, ekonomi och samarbete. Den här länken förstärks också genom att Macaos kontor för handel och ekonomi ackrediteras i Europeiska gemenskaperna samt att kommissionens delegation i Hongkong ackrediteras i Macao.
Hongkongs exempel ger anledning att också tro på en friktionsfri maktövergång i Macao. Macaos litenhet och enhetlighet samt det internationella stödet kommer att säkerställa det särskilda administrativa områdets kommande utveckling.

Patten
Jag kommer att resa till Macao i helgen för att företräda kommissionen vid övertagandeceremonierna. Såsom ledamöterna kan föreställa sig får jag en viss känsla av déjà vu i allt detta. En del skulle kunna säga att jag snarare håller på att bli en aficionado på övertagandeceremonier. Jag har av vissa angetts som den sista guvernören men det har aldrig varit riktigt sant. Min goda vän och före detta kollega, Vasco Rocha Vieira, har förvisso större anspråk på titeln än jag.
Genom detta inlägg nu på morgonen vill jag att min beundran protokollförs för allt vad han har gjort i Macao under sin långa tid som guvernör. Jag är säker på att hans förnämliga rykte såsom en skicklig och integritetsfull statstjänsteman är erkänt i hans eget land liksom i Macao samt i detta parlament liksom i kommissionen. Jag ser i hög grad fram mot att kunna hedra dessa tjänster i helgen eftersom min guvernörskollega avgår från sin ämbete.
Macao, liksom tidigare Hongkong, kommer att inleda en ny era efter den 19 december såsom en särskild förvaltningsregion i Folkrepubliken Kina. Det kommer att bli annorlunda men i väsentliga avseenden måste och kommer livet att vara likadant. Det är vad man menar med begreppet "ett land - två system" från vilket Macao liksom Hongkong kommer att behålla sina fri- och rättigheter samt grundläggande rättigheter och åtnjuta en hög grad av självständighet såsom en särskild förvaltningsregion i Folkrepubliken Kina. Såsom ordförandeskapet sade för en stund sedan fastställs dessa fri- och rättigheter i den kinesisk-portugisiska gemensamma förklaringen som båda parter högtidligt har förbundit sig att vidmakthålla.
Europeiska unionen kommer också i fortsättningen att ha ett nära intresse för Macao efter den 19 december. Kommissionen offentliggjorde nyligen ett meddelande med rubriken "Europeiska unionen och Macao efter 2000". Rådet bekräftade meddelandet i förra veckan samt välkomnade och stärkte dess åtaganden. Meddelandet betonar den centrala betydelse som vi lägger på att den gemensamma förklaringen genomförs fullt ut. Det klargör att såsom i fråga om Hongkong kommer kommissionen att med nära intresse följa frågan och - än en gång liksom för Hongkong - kommer vi att utge en årsrapport om Macao. Vi kommer att följa genomförandet av internationella konventioner där Macao deltar, i synnerhet FN-avtalen om medborgerliga och politiska rättigheter samt om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter.
Vi har också för avsikt att arbeta för att stärka förbindelserna mellan EU och Macao, nämligen genom att uppmuntra EU-företag att fortsätta att investera på territoriet. Handels- och samarbetsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och Macao, som undertecknades 1992, kommer att fortsätta att gälla. Kommissionen välkomnar ackrediteringen av Macaos ekonomi- och handelskontor i Europeiska gemenskaperna. Det kommer att bidra till att bevara och stärka vår dialog i handels-, ekonomi- och samarbetsfrågor.
Jag är, såsom de ärade ledamöterna kommer att förstå, starkt engagerad i vårt fortsatta intresse för Macao och våra fortsatta förpliktelser gentemot landet. Vi vill ha ett lika gott förhållande till den kommande ledaren för den särskilda förvaltningsregionen som vi hade med min vän, den nuvarande guvernören. Jag skulle vilja inbjuda ledaren att på ett tidigt stadium göra ett besök i Bryssel och det skulle också vara bra att få välkomna ledaren för Hongkongs specialförvaltning här, när han kan lyckas ordna det, eller alternativt hans internationellt kända ombud.
Det som händer i Macao nästa söndag är ett viktigt ögonblick i Portugals historia, Kinas historia och Europas historia.
Portugal i likhet med det land som jag bäst känner till - eller brukade känna till - har gjort sitt bästa för att avsäga sig de ansvarsfrågor som efterlämnats av historien på ett redigt och bra sätt. Alla av oss måste ta hänsyn till olika situationer och olika utmaningar, ingenting är någonsin exakt detsamma. Men när jag var i Hongkong kände jag alltid, när jag talade med min kollega på andra sidan Pearl River-deltat att jag arbetade med någon som hade mina värderingar och en stark pliktkänsla.
Vi löper alla vår bana. Portugal har löpt sin bana i Macao och det är tur att landets ära under denna period har varit i händerna på guvernör Vieira och hans statstjänstemän i Macaos regering.

Talmannen
Tack, herr kommissionär. Jag var ibland inte säker på om ni talade i egenskap av kommissionsledamot eller guvernör, men i detta fall är båda problemen förbundna med varandra.

Graça Moura
 - (PT) Herr talman! Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater har upprepade gånger sagt att det är mycket viktigt att rådet och kommissionen intar en offentlig ståndpunkt innan den 20 december, det datum då Macao överlämnas till Folkrepubliken Kina.
Jag vill därför uttrycka min stora uppskattning och gratulera till de ståndpunkter som här har intagits av företrädarna för ordförandeskapet och kommissionen, och jag ansluter mig också helhjärtat till kommissionär Christopher Pattens hyllning till guvernör Vasco Rocha Vieira. Vår inställning i Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater har antagits av de andra politiska krafterna och vi tycker att det är viktigt att denna debatt äger rum här och nu, vid det lyckliga sammanträffandet när vi har en delegation från det kinesiska parlamentet här på besök.
Europaparlamentets, rådets och kommissionens engagemang kan bidra, inte bara till att noggrannare vaka över en rad intressen som har specificerats på lämpligt sätt, utan också till att Europeiska unionen skall kunna spela en verklig huvudroll så att Kina inte kan undgå att i unionen se en privilegierad samtalspartner i en geostrategi förbunden med fred, i uppbygget av demokrati, till skydd för de mänskliga rättigheterna, utveckling, dialog och modernitet på internationell nivå.
Under mer än fyra och ett halvt århundrade har Portugals närvaro i Macao varit av ett fredligt slag nästan hela tiden och Macao har nästan alltid varit lika viktigt för Portugal och Europa som för Kina. Därför är det som nu skall ske i detta mycket unika fall av mycket speciell betydelse även för Europa. Det är på plats att framhäva det faktum att Macao utgör den första permanent etablerade kontaktpunkten mellan Europa och Fjärran Östern sedan mitten av 1500-talet. Det vill säga, Macao symboliserar nästan fem århundraden av fredlig samexistens och ömsesidig nytta inom ramen för vitt skilda diplomatiska, kulturella och handelsmässiga aktiviteter, vilka möjliggjort kontakten mellan den europeiska civilisationen och den kinesiska civilisationen, ett främjande av och skydd för Kinas utrikeshandel och ett betydande uttryck för de europeiska intressena. Allt detta har bidragit till Macaos speciella egenskaper, dess historia, tradition och kulturuttryck, rasblandning och samlevnad som gäller sedan mycket länge och som är en alldeles särskild tillgång i de nya formerna för förbindelser mellan Europeiska unionen och Kina.
Det är också därför av största vikt, och utgör ett viktigt politiskt tillfälle, att en tydlig ståndpunkt antas som kan uttrycka de förhoppningar och det engagemang som Europeiska unionens befolkning har för Macaos speciella framtida administration inom det kinesiska politiska sammanhanget och om Europas förbindelser med båda i försvaret för och främjandet av de mänskliga rättigheterna, övriga värden i en rättsstat och en specifik rättslig ram som tillämpas i regionen i enlighet med dess nya stadga och principen om "ett land, två system".
Samma sak kan sägas om självständighetsprincipen och de befintliga ekonomiska och sociala systemen i Macao, liksom, på en högre nivå, om förbindelserna mellan Europeiska unionen och detta område i Fjärran Östern, eftersom erfarenheterna innebär positiva möjligheter som kan vara oerhört betydelsefulla i denna del av världen. När det gäller dessa aspekter och alla de övriga, av vilka några specifikt rör mitt land, hoppas vi att slutsatserna från denna debatt på ett betydelsefullt sätt bidrar till att uppnå de uppställda målen.
Kommissionens uttalade syfte, vilket vi också välkomnar, att utarbeta årliga rapporter om förbindelserna mellan Europeiska unionen och Macao får dock inte frita Europaparlamentet från att själv ägna stor uppmärksamhet åt frågan, framför allt genom att regelbundet följa utvecklingen efter den 20 december, och i det syftet skapa ett tätare informationsutbyte och ett interinstitutionellt samarbete, skapa en egen kontaktgrupp för ömsesidigt utbyte, analysera och debattera de regelbundna rapporter vi mottar och helt enkelt bedöma alla aspekter angående Macao, med förändringarna av de internationella förbindelserna med Fjärran Östern och de utannonserade förändringarna i området som utgångspunkt, utan att glömma den nya situation som Kinas eventuella inträde i Världshandelsorganisationen och den kvalitativa utveckling och/eller förändring av landets förbindelser med USA innebär.
Herr talman! Det förslag till gemensam resolution som har presenterats och vars innehåll jag mycket hastigt har gått igenom kan, om det behandlas positivt, på ett betydande sätt bidra till att uppnå alla de mål jag har redogjort för.

Soares
Herr talman! Jag skulle för det Europeiska socialdemokratiska partiets grupp vilja gratulera till rådsordföranden uttalande och till kommissionär Chris Pattens så sympatiska och intelligenta uttalande om guvernör Rocha Vieira.
Jag har själv, ända sedan 25 aprilrevolutionen, varit engagerad i Macaofrågan. Jag minns hur jag som utrikesminister träffade Kinas utrikesminister i FN efter denna revolution och den dåvarande utrikesministerns kommentar då var: "vi betraktar inte Macao som en koloni; när ni alltså genomför er avkolonialisering behöver ni inte röra Macao; den frågan kommer att ordnas i sinom tid."
Processen har verkligen genomförts på ett ganska öppenhjärtligt sätt och i linje med de traditionellt vänskapliga förbindelserna mellan Portugal och Kina. Den gemensamma portugisisk-kinesiska förklaringen - som kommissionär Patten redan har nämnt här - är en bra förklaring och innehåller de stora dragen för Macaos styre de närmaste 50 åren som ett speciellt område, med sina egna kännetecken inom Kina, det vill säga med respekt för hela den lagstiftning som portugiserna införde i Macao.
Macao har som sagt alltid varit en plats för kulturell blandning och ett möte mellan civilisationer och även religioner, och det har alltid varit ett lugnt och fredligt område där människor från de mest skilda kulturer levt samman. Det är viktigt att detta fortsätter. Europeiska unionens, kommissionens och Europaparlamentets roll i detta arbete är viktig, och eftersom många konventioner, vilket har betonats här, har undertecknats mellan Europeiska unionen och Macao, är det bra om Europaparlamentet och våra europeiska institutioner under de närmaste 50 åren kan följa utvecklingen i Macao, en utveckling jag tror kommer att bli positiv. Jag har också äran att få närvara i Macao den 20 december. Jag är övertygad om att det kommer att bli en föredömlig ceremoni och jag måste säga att jag, som portugisisk ledamot i detta parlament, välkomnar det faktum att vi i slutskedet av seklet och årtusendet, avslutar Portugals period som imperium.
Portugal var det första europeiska imperiet, det kommer att bli det sista europeiska imperiet, och vi kan säga att denna epok avslutas på ett briljant sätt, dels genom att överlämnandet av Macao till Kina sker på ett fredligt och vänskapligt sätt , dels genom att Timor på ett positivt sätt uppnår sin självständighet. Detta var de idéer som förändrade mitt land i den demokratiska revolutionen 1974. Portugal är ett annat land i dag, ett fritt land, ett land med samlevnad, ett land där de mänskliga rättigheterna respekteras och vars stora mål är fred. Det är också för fredens skull och respekten för de mänskliga rättigheterna som vi öppenhjärtligt överlämnar Macaos administration till Kina, eftersom den tillkommer Kina, i förhoppningen att Kina kommer att respektera de åtaganden som slogs fast i den portugisisk-kinesiska förklaringen.
Jag uppskattar omnämnandet av Macaos guvernör, vilken jag för övrigt hade äran att utnämna till denna post, i min egenskap av Portugals president, och jag kan säga att guvernör Rocha Vieira verkligen har varit en man som gjort heder åt Portugal och som sett till att Portugal nu drar sig tillbaks från Macao med huvudet högt och med gott samvete.

Talmannen
. Tack så mycket, president Soares! Ni kommer säkert att företräda Europaparlamentet på ett bra sätt i Macao, även om ni som portugis känner att hjärtat blöder en aning.

Watson
Herr talman! Jag välkomnar kommissionens meddelande och dagens kommentarer. Macao erbjuder en möjlighet till handel, dialog och åtagande vilket är det rätta sättet för att föra fram frihet och demokrati till den kommunistiska diktaturen i Folkrepubliken Kina. Jag välkomnar också kommissionär Pattens hedervärda personliga åtagande och framgångar i det avseendet. När unionen emellertid talar om ett delat rättssystem mellan Europa och Macao överskrids trovärdigheten. En privat handelstvist nyligen, där fastlandets politiska ledares ekonomiska intressen var inblandade, ledde till att en oskyldig australiensisk-kinesisk affärsman, James Pang, kidnappades i Macao och satt i fängelse på fastlandet i sju år efter påhittade anklagelser. Eftersom Kina har vägrat att bevilja upprättandet av en slutlig appellationsdomstol har Macao inte ens en tillstymmelse till ett oberoende rättsväsende som Hongkong har.
Dagens nyheter från Hongkong i det avseendet är inte goda. Den slutliga appellationsdomstolen har vänt upp och ner på domen från en lägre domstol och dömt två unga män för att ha förvanskat en flagga vid en fredlig demonstration, trots införlivandet av The International Convenant on Civil and Political Rights (ICCPR) i territoriets lagstiftning. Det visar hur förmodade frihetsgarantier i Hongkong snabbt håller på att urholkas.
Vi kan fortsätta tala med Kina om Macao och andra frågor men vi får inte lura oss att tro att den julklapp som vi ger Macao i nästa vecka kommer att skydda dess befolknings fri- och rättigheter.
Kommissionen talar i meddelandet om "en fast förbindelse när det gäller kultur och civilisation". Jag hoppas att rådet och kommissionen kommer att försäkra oss om att de inte kommer att avhålla sig från att uttrycka Europas indignation över de fortsatta kränkningarna av mänskliga fri- och rättigheter vilket blir en stor utmaning för oss under nästa århundrade.

Nogueira Román
Herr talman, ärade ledamöter! Efter Storbritanniens överlämnande av Hong Kong till Kina där kommissionär Patten spelade en beundransvärd roll, utgör överlämnandet av Macao, genom en överenskommelse mellan Portugal och Folkrepubliken Kina, en nödvändig och oundviklig handling som vi måste välkomna. Men detta innebär inte, precis som sägs i den gemensamma resolutionen, att Europeiska unionen inte intresserar sig för framtiden i ett område som är så nära förbundet med vår historia och vår kultur.
Macao är ett aktuellt prov på det förflutna portugisiska, och även spanska och europeiska, äventyret som gjort att vi etablerat mänskliga och handelsmässiga förbindelser på alla kontinenter. I dag kan och bör Macao etableras som demokratisk dörr eller fönster så att vi kan fortsätta med en ny typ av förbindelser med det enorma Kina till ömsesidig nytta och gagn för mänskligheten. Därför vill jag, särskilt för Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen, och genom att ansluta oss till den gemensamma resolutionen, framhålla vikten av att Macaos självständighet skyddas genom att dess civila och demokratiska samhälle med politisk organisationsfrihet befästs, genom att hålla unionen öppen för områdets invånare och därigenom stärka handelsförbindelserna.
Ärade kolleger! Jag vill be om er uppmärksamhet, och jag vill använda detta inlägg och passa på tillfället när vi föräras ordförande Xanana Gusmãos närvaro, för att uttrycka min åsikt att Europeiska unionen omedelbart bör upprätta en särskild förbindelse med Östtimor, med tanke på de avgörande behoven och vår gemensamma identitet, för att garantera dess ekonomiska och sociala utveckling samt dess självständighet.

Figueiredo
Herr talman, kära kolleger! Vi gratulerar till förberedelserna för överlämnandet av Macao till Folkrepubliken Kinas överhöghet den 20 december.
Vi hoppas att inga tvivel kvarstår om den ömsesidiga förståelsen och den politiska vilja som har visats från Portugals och Folkrepubliken Kinas sida och att inga tveksamma inställningar kvarstår angående den framtida utvecklingen i Macaos speciella administrativa område.
Enligt vår mening har vi skapat förutsättningar för att utveckla de ekonomiska och kulturella förbindelserna, utifrån samarbete och ömsesidig nytta, mellan Folkrepubliken Kina - främst genom Macao - Europeiska unionen och dess medlemsstater. Vårt godkännande av den gemensamma resolutionen, trots vissa meningsskiljaktigheter, visar vår fasta vilja att samarbeta i utvecklingen av de vänskapliga förbindelserna i detta historiska ögonblick som vi livligt applåderar.

Ribeiro e Castro
Herr talman, kära kolleger! Fyra dagar innan överlämnandet av makten över Macao, är den resolution vi skriver under särskilt värdefull då den inger förtroende och garantier inför framtiden. Under dessa dagar sker samtidigt här i Strasbourg två andra märkliga sammanträffanden. För det första har Xanana Gusmão kommit hit från Östtimor. Under andra omständigheter, smärtsamma och mycket hårda, är Timor i Öst som Macao: ännu ett löfte om framsteg för de mänskliga rättigheterna, friheten och rättsstaten i Asien, ännu ett förhoppningsfullt ljus förbundet med den europeiska kulturen och även med den portugisisk kultur och erfarenhet.
Det andra sammanträffandet: det pågår ett interparlamentariskt möte med Folkrepubliken Kina, vilket ger oss möjligheten att förmedla våra djupaste känslor och våra intensiva förväntningar på Macao och dess framtid direkt till våra partner i den kinesiska delegationen.
Portugal är stolt över det arbete som har gjorts i Macao och över de värdefulla spår som samlevnaden under många sekler lämnar kvar. Bland de varaktiga spår som är lämpliga att framhålla i detta övergångsmoment är Macaos absolut unika egenskaper, den öppna kulturella toleransen mellan folk och kulturer, religionsfriheten, en specifik symbios och en rättslig kultur som formats av rättsstatens och de mänskliga rättigheternas principer och värden.
I denna fredliga process som genomförts i dialog mellan Portugal och Kina var det mycket viktigt att Kina uttryckligen accepterade Macaos särdrag. Seriösa garantier har getts för att dessa skall skyddas och värderas inom ramen för den fastställda autonomin. För Kina är detta innebörden av dess politik som är känd som "ett land, två system". För oss är detta det direkta uttrycket för medborgarnas okränkbara och oåterkalleliga rättigheter i Macao.
Jag gratulerar till att vi lyckades få en så bred samordning inför denna gemensamma resolution, liksom till de ståndpunkter som ordförandeskapet, rådet och kommissionen uttryckt. De är ett mycket positivt och lovande tecken som Macaos medborgare är tacksamma för och som vi portugiser, för att tala i vårt namn, uppskattar dem också. Denna allmänna uppmärksamhet från Europa är den bästa praktiska tilläggsgaranti vi kan ge, den bästa metod vi har att från vår sida garantera ett skydd för Macaos särdrag och en fortsatt särskild hantering av Macao så att det inte upplöses i en allmän massa.

Speroni
Herr talman! Liksom slavarna i antikens Rom eller afrikanerna på de amerikanska plantagerna, eller snarare som livegna, byter Macaos invånare herre utan att någon har tillfrågat dem, utan att de har fått uttala sig om detta. Än en gång trampar man på folkens rätt till självbestämmande, såsom man trampar på den i Tjetjenien. Jag har hört president Soares och andra jämföra Östtimor och Macao och det gör mig bedrövad. Det är en helt ovärdig jämförelse: Östtimor kommer att bli självständigt medan Macao införlivas med en kommunistdiktatur.

Gollnisch
Herr talman! Den stora bristen i avtalet från 1987 mellan Portugal och Kina, den stora bristen i den överlåtelse som förbereds, är, vilket föregående talare sade, att Macaos folk är frånvarande. Folket i Macao har inte tillfrågats, och hur kommer det sig?
Den portugisiska närvaron i Macao är inte resultatet av ett orättvist avtal som tvingades fram på 1800-talet, med hjälp av våld eller hot om våld mot ett försvagat Kina, herr Patten. Den portugisiska närvaron i Macao är frukten av ett avtal i vederbörlig ordning. 442 år av en bestående och fredlig närvaro har skapat band, självklart ekonomiska, men också kulturella, andliga, familjemässiga och politiska band. Även i Portugals svåraste stunder har Macaos folk förblivit det troget, och denna trohet renderade Macaos rådsförsamling namnet Leal Senat, den lojala senaten.
Det är dessa band ni gör er beredd att bryta. Åtminstone i dag, herr Suarez, låter vi oss inte nöjas med fagra ord. Ni överlämnar Macaos 440 000 invånare till kommunismen, utan att de har kunnat uttala sig fritt därom. Macao och Timor utgjorde en del av samma biskopsdöme. Det är paradoxalt nog då Timors folk blir självständigt som Macaos folk återvänder till tyranniet. Som den franske fabeldiktaren säger: "Beroende på om ni är mäktig" - som det kommunistiska Kina - "eller utblottad" - som dagens Indonesien - "kommer rättvisan att måla er vit eller svart". Ni talar om en återlämning, men man lämnar inte tillbaka något som har framtvingats på illegitim väg.
Ni talar om lokalbefolkningen: vilka garantier har ni beträffande deras rättigheter, t.ex. katolikernas religiösa frihet, de katoliker som förenas i Rom, och som den kommunistiska regeringen inte erkänner? Ni talar om att upprätthålla en europeisk närvaro i Macao. Jag fruktar att den närvaron kommer att påminna om den förstörda katedral som dominerar staden, av vilken endast fasaden är intakt: en ruin, en chimär, ett alibi för västländernas försummelse; gapande hål som en gång i tiden gav tillträde till ett harmoniskt byggnadsverk, men där nu endast vinden tränger in.

Hassi
Herr talman! Jag har inte annat att tillägga än att jag konstaterar att Finlands president Ahtisaari leder den finländska delegationen och företräder EU:s ordförandeland i den här maktövergångsceremonin. Jag är glad över att också Europaparlamentets representation är mycket auktoritativ när Portugals förre president företräder Europaparlamentet. Rådet instämmer i önskemål som framförts här om att maktövergången skall bli fredlig och vacker.

Patten
Först och främst skulle jag vilja, liksom jag är säker på att hela parlamentet gör, erkänna den roll som den ärade ledamoten Soares har spelat inte bara när det gäller att återställa demokrati, anständighet och mänskliga rättigheter i ett av de största europeiska länderna utan också den roll som han historiskt har spelat vid kolonialväldets slut och vid avslutandet av kolonialväldet, så anständigt som det kunde göras, inte minst i Macao.
Såsom den senaste talaren, Gollnisch, påpekade, är det riktigt att Macao utgör ett fritt samhälle: en fri stad vid Kinas utkant och Asiens utkant, såsom Graça Moura påpekade i början av debatten, samt en sällsynt korsväg mellan öst och väst alltsedan femtonhundratalet. Jag har förtroende för och tillräcklig tro på de värden som Macao och Hongkong företräder för att tro att dessa värden, oberoende av regeringstyp i området, kommer att överleva och blomstra, inte minst för att de är rotade i folkets hjärtan.
Gollnisch talade också om sin oro för religionsfriheten i Macao Om jag tar Hongkong som exempel tror jag inte att Gollnisch behöver oroa sig alltför mycket. Jag kommer att gå i högmässan på söndag morgon i katedralen i Hongkong med mina vänner i församlingen som jag brukade göra när jag var guvernör. Det har inte funnits tecken på någonting annat i Hongkong än den fortsatta livskraften i de kristna kyrkorna. Jag är säker på att det kommer att bli så i Macao också.
Men vi måste se till att rättssamhället, medborgerliga fri- och rättigheter och mänskliga rättigheter överlever, såsom Watson påpekade i sitt värdefulla rättande inlägg. Frågor såsom fallet James Pang skapade oro hos det internationella samfundet. Det internationella samfundet oroade sig för det tidigare beslutet av den slutliga appellationsdomstolen i Hongkong eller snarare omkastningen av beslutet av parlamentet i Peking. Vi är angelägna att säga till när åtgärder verkar vidtas som hotar rättssamhällets bevarande, vi skulle inte vara våra löften trogna som vi har gett till folket i Macao och Hongkong, och vi skulle inte vara våra egna värderingar trogna om vi inte talade om när dessa värderingar tycktes oss hotade.
Det som kloka ledare i Kina kommer att erkänna är att Macaos återlämnande, i likhet med Hongkongs återlämnande, inte bara betydde en mycket rik och blomstrande tillgång som återvände till moderlandet utan utgjorde något mer än så. Hongkong och Macao är båda internationella storstäder, de kan spela en mycket viktig roll i Kinas fortsatta utveckling och framgångsrika öppnande utåt mot resten av världen och genom att spela denna roll kommer Macao att följas av våra bästa välgångsönskningar för den spännande period som jag är säker ligger framför det.
Jag skulle vilja sluta såsom jag slutade mina tidigare kommentarer genom att hänvisa till den nuvarande guvernörens framstående meritlista. Jag skulle vilja säga att jag är säker på att parlamentets bästa välgångsönskningar går till hans efterföljare, den verkställande ledaren, som har ett svårt arbete och jag är säker på att han kommer att genomföra det efter bästa förmåga.

Talmannen
. Tack så mycket, kommissionär Patten!
Jag har i enlighet med artikel 37.2 i arbetsordningen mottagit sex resolutionsförslag.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 10.00.

Handlingsplattform från Peking
Talmannen
. Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande muntliga frågor till kommissionen och rådet:
(B5-0035/99) av Theorin och
(B5-0037/99) av Theorin
för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om Europeiska unionens uppföljning av handlingsplattformen från Peking.

Theorin
EU:s samtliga medlemsstater antog handlingsplattformen från Peking. Vi band oss för tolv områden. Samtliga är nödvändiga för att kvinnor fullt ut skall åtnjuta sina mänskliga rättigheter. Nu fem år senare är det tid för en utvärdering.
Det första området är fattigdom. Vi lovade att anta makroekonomiska politiska åtgärder för behoven hos kvinnor i fattigdom. Men ensamma mödrar och äldre kvinnor är fortfarande de främsta offren för fattigdom.
Det andra området är utbildning. Vi lovade att säkra lika tillgång för kvinnor till vetenskap och teknik och utbildning livet ut. Utbildningen av kvinnor och män följer tyvärr fortfarande stereotypa mönster.
Det tredje området är folkhälsa. Vi kom överens om att öka resurserna för kvinnors hälsovård. Trots detta har medelålders och äldre kvinnor, mer än män, hälsoproblem. Mödra- och barnadödlighet är fortfarande för hög.
Det fjärde området är våld. Vi lovade att ta bort könsbaserat våld, trots detta är våld mot kvinnor ensamt den största skadan mot europeiska kvinnor. Mellan femton och tjugofem procent av kvinnorna blir slagna under havandeskap och sextrafiken ökar medan bara två till tre procent av de män som begår våldtäkt kommer i fängelse.
Det femte området är väpnad konflikt. Vi lovade att öka kvinnors deltagande i konfliktlösning och skydda kvinnor i väpnade konflikter, ändå är kvinnorna fortfarande i övervägande majoritet i fråga om de personer som berörs av väpnade konflikter men är frånvarande från fredsförhandlingar och initiativ vid övergång till fred.
Det sjätte området är kvinnor och ekonomi. Vi lovade att främja kvinnors tillträde till sysselsättning och kontroll över ekonomiska resurser. Kvinnor är praktiskt taget frånvarande från eller föga representerade i ekonomiskt beslutsfattande. Kvinnor tjänar i genomsnitt sjuttiofem procent av mäns timpenning och deras sysselsättning är tjugo procent lägre.
Beslutsfattande är det sjunde området. Vi lovade att säkra lika tillträde för kvinnor till och fullt deltagande i maktstrukturer och beslutsfattande, ändå är inte gapet mellan könsjämlikhet rättsligt och i praktiken större någonstans än på området för beslutsfattande.
Det åttonde området är institutionella mekanismer för kvinnors befordran. Vi kom överens om att införliva könsfrågan i lagstiftning, offentlig politik och offentliga program. Den politiska viljan har tyvärr brustit. Könsintegrering och uppföljning av könseffekten är långt ifrån verklighet.
Kvinnors mänskliga rättigheter är det nionde området. Vi lovade att fullt ut genomföra konventionen om avlägsnande av alla former av diskriminering mot kvinnor. Det erkänns fortfarande än i dag inte tillräckligt att mänskliga rättigheter skall tillämpas lika för kvinnor och män.
Det tionde området är media. Vi lovade att främja en icke-stereotyp porträttering av kvinnor i media, trots detta på grund av den massiva manliga dominansen över mediamakten fortsätter media att visa negativa och degraderande bilder av kvinnor.
Det elfte området är miljö. De europeiska medlemmarna lovade att aktivt inbegripa kvinnor i beslutsfattandet om miljö. Kvinnors erfarenhet och förmåga används inte tillräckligt i politiska miljöåtgärder.
Det tolfte och sista området är flickor. Vi lovade att avlägsna alla former av diskriminering mot unga flickor, ändå visar statistiken att unga flickor får utstå diskriminering från de tidigaste levnadsåren, genom barndomen och till vuxenlivet.
Detta är det nedslående resultatet fem år efter Peking och efter tjugofem års ansträngningar sedan Förenta nationerna påtog sig ansvaret att främja kvinnors rättigheter på nationell, regional och internationell nivå. Det är hög tid för FN:s speciella sammanträdesperiod, "Peking plus fem", i juni nästa år att vidta konkreta åtgärder för att genomföra plattformen från Peking. En handlingsinriktad plan för att gå framåt med målen från Peking är nödvändig om samtliga regeringar skall genomföra strategier för könsjämlikhet på samtliga tolv berörda områden.
Europeiska unionen måste spela en verkligt aktiv roll. Förberedelsearbetet på europeisk nivå är redan långt gånget. Europeiska unionens arbete måste påskyndas så att det kan få ett verkligt inflytande innan man har tagit ställning på internationell nivå. Vår fråga är: Hur kommer kommissionen och rådet att säkerställa att parlamentet blir en verklig partner både i förberedelsearbetet till EU:s bidrag till "Peking plus fem" och i EU:s officiella delegation till New York-konferensen?

Hassi
. Herr talman! Vi trodde att den ärade parlamentsledamoten Theorin skulle ställa frågan på svenska och har därför förberett svaret på svenska. Tack i alla fall för att ha tagit upp denna mycket viktiga fråga.
Som Theorin säkert känner till kommer Europeiska unionens förberedande konferens, som var planerad till december i år inom ramen för Europeiska kommissionen, att äga rum i februari nästa år. Avsikten är att även kandidatländerna, icke-statliga organisationer och naturligtvis parlamentsledamöter som redan är inbjudna som föredragshållare och medlare skall delta i denna konferens. Eftersom det rör sig om kommissionens verksamhet, är det lämpligt att vända sig till denna för mer information. För att begränsa sig till den senaste utvecklingen inom rådet, har det finländska ordförandeskapet utarbetat ett frågeformulär som är riktat till alla medlemsstaterna och till alla europeiska institutioner om ämnet "Kvinnor i beslutsprocessen". Deras svar har gjort det möjligt för det finländska ordförandeskapet att utarbeta en rapport som innehåller nio indikatorer samt rekommendationer. Denna rapport debatterades i rådet ( arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor) den 22 oktober i år.
Parallellt med debatterna som bygger på ordförandeskapets ovannämnda rapport har rådet antagit en rad slutsatser, i vilka det finländska ordförandeskapets rapport beaktas. De nio föreslagna indikatorerna för nästa uppföljning av handlingsplanen från Peking är med, och det erinras om medlemsstaternas åtaganden om att uppnå lika deltagande av kvinnor och män på alla nivåer av maktutövande och beslutsfattande i enlighet med handlingsplanen från Peking. Medlemsstaterna uppmanas att vidta nödvändiga åtgärder. Rådet följer dessutom med intresse de debatter som äger rum i parlamentet, i synnerhet i utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, i vilket den ärade parlamentsledamoten är ordförande.
Min personliga kommentar är att jag är ense med parlamentsledamot Theorin om att våld mot kvinnor är det största enskilda brottet mot kvinnornas rättigheter. När det gäller konferensen i New York bör det påpekas att det rör sig om en regeringskonferens och att det därför inte finns någon officiell delegation som sådan från Europeiska unionen, utan delegationer från medlemsstaterna. Dessutom har kommissionen observatörsstatus.

Diamantopoulou
Herr talman! Mitt svar består av två delar: den ena delen gäller vad som har gjorts fram till i dag efter Pekingkonferensen och hur Europeiska kommissionen har stött de åtgärder som beslutades inom ramen för den gemensamma plattformen, den andra gäller parlamentets roll, med avseende på Förenta nationernas konferens sommaren 2000.
Jag håller med Theorin om att situationen på många platser runt om i världen är särskilt chockerande för kvinnorna och att den hela tiden antar allvarligare proportioner. Globaliseringen, tillväxten, tekniken, den fria rörligheten för kapital, varor och, framför allt, människor påverkar tyvärr många gånger kvinnorna och barnen i tredje världen negativt i stället för positivt.
Jag skall nämna några åtgärder som kommissionen har vidtagit, och jag skall betona att jag tror att det finns ett mycket stort utrymme för ytterligare åtgärder från såväl kommissionens som medlemsstaternas sida, och det krävs naturligtvis, både inom ramen för förberedelserna inför Peking, men även senare, inom ramen för den femte handlingsplanen för kvinnor, en särskild strategi till stöd för dessa frågor. Som ni känner till, utarbetades 1995, parallellt med Pekingkonferensen, ett meddelande från Europeiska kommissionen som innebär att strategierna för analys av de könsrelaterade problemen skall integreras i all utvecklingspolitik.
1995 antogs en resolution om integrering av dessa strategier i alla de enskilda politikområdena, riktlinjer drogs upp, vilka kommissionens avdelningar måste beakta. Budgetrubriken som gäller sensibilisering och stöd till åtgärder för kvinnor i utvecklingsländer inrättades. Överenskommelsen om att skapa indikatorer nåddes, och vi fick, i april 1999, det första meddelandet om resultaten för dessa gemensamma indikatorer, i vilka beaktas kvinnornas ställning i såväl ekonomin och politiken som i samhället, i samband med de utvecklingsprogram som godkänns, och år 2000 skall den första tvåårsrapporten med en bedömning av resultaten av dessa strategier komma. Jag skall upprepa att det faktiskt finns vissa åtgärder efter Peking, men de måste skärpas, och vi skall gå vidare med mycket konkretare åtgärder. Vad beträffar Europaparlamentets deltagande, måste vi erkänna att Europaparlamentet under flera år har det varit den pådrivande kraften i sensibiliseringsfrågorna, inte bara med avseende på den europeiska och internationella opinionen, utan även då det har gällt besluten; parlamentet har med andra ord påverkat rådets och kommissionens beslut. Europaparlamentets roll är alltså mycket betydande och dess inflytande stort, även i processen fram till juni. Som ni känner till, finns det en kommitté som ägnar sig åt de förberedande frågorna, och i denna deltar även Europaparlamentet. Medlemsstaterna deltar i Förenta nationernas organisering. Såsom också betonades av ordförandeskapet, kommer vårt deltagande att vara i form av observatörer. Vi kommer ihåg erfarenheterna från Peking, men det kommer inte att hindra ett kontinuerligt och betydande samarbete under hela denna tidsrymd, så att vi kan nå gemensamma ståndpunkter i de femton medlemsstaterna, något som kommer att vara av mycket stor vikt för de ståndpunkter som vi kommer att driva och för vår förmåga att driva dessa frågor i juni.
Herr talman! Skulle det vara möjligt att avsluta debatten nu? Det bör ta omkring tio minuter. Annars måste vi stanna här hela dagen.

Talmannen
. Fru kommissionär, på grund av det högtidliga sammanträdet måste vi göra vissa förberedelser i kammaren, det vill säga vi kommer nu att fortsätta debatten fram till och med Gröner och sedan avbryta den.

Avilés Perea
Herr talman! Företrädare för 189 länder antog 1995, vid FN:s fjärde internationella kvinnokonferens i Peking, en handlingsplan och en förklaring där de deltagande regeringarna förband sig att förbättra kvinnornas situation.
Om vi inför New York-mötet i juni granskar resultaten efter nära fem år måste vi fråga oss: Vilka framsteg har vi gjort? Vad har förbättrats, och ur vilka aspekter har situationen blivit ännu värre?
Det pågår en mängd väpnade konflikter, många gånger med våld mot kvinnor och extrem fattigdom. Vid EU:s gräns har vi haft krigen i Bosnien och Kosovo där läget ännu inte har normaliserats på ett godtagbart sätt. För närvarande är det konflikter i Tjetjenien, andra områden i Kaukasus, Afghanistan, särskilt i Panjshirdalen, Afrika och i andra områden. I Algeriet har det rått våld och terrorism, och ännu har man inte lyckats komma fram till någon lösning för att normalisera livet och kunna göra framsteg inom alla områden.
På många håll i världen utsätts kvinnor för våld och nedärvda seder som kränker deras personliga värdighet och mänskliga rättigheter. De förbjuds att arbeta och förvägras till och med hälsovård.
Människohandeln drabbar särskilt kvinnorna, som blir offer för organiserad maffia och prostitution. Detta drabbar särskilt yngre kvinnor och inte enbart i de mindre utvecklade länderna utan också i länder med hög ekonomisk utveckling.
Men kvinnorna reagerar. De reagerar hela tiden mer och mer och gör uppror mot situationer där de förnedras och marginaliseras. De vill delta i arbetslivet, i det politiska livet, i uppfostran av sina barn och i utbildning av unga kvinnor. Ett antal lagar har utfärdats för att skydda kvinnorna och göra det möjligt för dem att bekämpa ojämlikheten. Även för att de skall kunna delta i det politiska livet. Kvinnorna reagerar: de utnyttjar gynnsamma lagar, de organiserar sig i kooperativ och når en utveckling som gör det möjligt för dem att förbättra sin levnadsstandard. De vill i allt högre grad delta i tekniska innovationer, de har upptäckt de möjligheter det ger att organisera sig och bilda föreningar där de bor, där de arbetar eller i sina regioner. De blir allt bättre på att försvara sig mot gamla problem och uppnå ett bättre liv.
Men trots de framsteg som har gjorts måste vi fortsätta att arbeta för att många kvinnor skall få ett värdigare och rättvisare liv. Mötet i New York för att följa upp Pekingkonferensen blir ett bra tillfälle att fortsätta arbeta åt detta håll. Därför kräver jag också en större roll från parlamentets sida och stöd från de europeiska institutionerna för att vår närvaro där skall bli effektiv.

Gröner
Herr talman! Europaparlamentet var och är motorn för att följa upp handlingsplattformen från Peking, vilket ju också kommissionären nyss har uttryckt sitt beröm för. Vi har betraktat det fjärde åtgärdsprogrammet om jämställdhet som en följd av detta. Vi har försökt förankra gender mainstreaming-politiken på alla politiska områden. Vi har satt i gång med specifika åtgärder, exempelvis för att bekämpa våld mot kvinnor.
Som föredragande för Europaparlamentet var jag närvarande både vid de icke-statliga organisationernas forum i Peking och vid de 189 staternas regeringskonferens, och jag har naturligtvis följt utvecklingen under de senaste fem åren mycket noga, både i Europeiska unionen och i utvecklingsländerna. Jag vill erinra om att EU under det spanska ordförandeskapet talade med en röst för kvinnorna, och utifrån denna starka position kunde genomföra viktiga punkter och föra in dem i handlingsplattformen. Det var den goda erfarenheten.
Att den europeiska delegationen inte helt integrerade Europaparlamentets ledamöter, som hade en oklar status, i delegationen, det var den sämre erfarenheten. Vid de fortsatta förhandlingarna, exempelvis vid WTO i Seattle, var det annorlunda. Vi bör alltså också vid kommande internationella konferenser tillämpa denna nya sed. Därför ställer vi nu en konkret fråga, framför allt till rådet, och vi förväntar oss också ett lika klart svar: Vilken status kommer de europeiska ledamöterna att ha vid nästa konferens i New York - konferensen Peking +5? När det gäller innehållet har kommissionen redan integrerat oss i förberedelserna inför konferensen, som skall äga rum i februari. Av rådet förväntar vi oss fortfarande noggrann information om detta, eftersom det ännu inte är klargjort huruvida och med vilket antal ledamöter Europaparlamentet kommer att företrädas i New York. Tiden är knapp. Konferensen som skall hållas av FN:s ekonomiska kommission för Europa (ECE), alltså FN:s avstämning om Europaregionen, kommer att äga rum i Genève redan i januari. Där är vi inte klart integrerade som delegation.
Här krävs det ett tydligt svar i dag. Vi kan säga att kommissionens förberedelser, där vi redan inkluderats när det gäller innehållet, är på god väg. För det första kommer innehållet i de tolv kritiska områden som definierats i handlingsplattformen att behandlas där. För det andra kommer strategierna att diskuteras noggrant. Vi vill inte formulera några nya mål, utan tydligt och klart analysera och utvärdera följande: Vad har gått bra i våra medlemsländer, vad måste vi ägna oss mer åt, var måste vi förbättra våra ansträngningar så att Europeiska unionen i New York kan uppnå framsteg för kvinnorna i Europa och i världen?
(Applåder)

Talmannen
. Tack så mycket, fru Gröner!
Debatten kommer att fortsätta - Fru Theorin, det var kanske det ni frågade om - efter kommissionens uttalande och tyvärr också efter Papayannakis och Keppelhoff-Wiecherts betänkanden, men före frågestunden kl. 17.30.
Nu måste jag förklara sammanträdet avbrutet för det högtidliga sammanträdet som äger rum kl. 11.30.
Fru Theorin som föredragande vill först ställa ännu en fråga.

Theorin
. Herr talman! Med full förståelse för att vi måste avbryta för att utdela priset till Xanana Gusmão som jag stöder helt och fullt, vill jag ändå å kvinnoutskottets vägnar ställa frågan om vi skall se detta som en diskriminering mot kvinnor att vi inte får fortsätta vår debatt direkt klockan tre, vilket jag tycker hade varit ganska naturligt. Jag vädjar till er, herr talman, att ni ändrar i så måtto att ni respekterar även kvinnorna här i parlamentet, så att vi får slutföra vår diskussion klockan tre och att de andra ärendena kommer därefter.

Talmannen
. Kära fru Theorin! Det var planerat på det viset redan från början. Föredragningslistan bestämdes under ledning av talmannen, som ju är en kvinna. Här har det alltså helst säkert inte yttrats någon som helst tanke i den riktningen. I själva verket har det redan flera gånger förekommit att debatter måste avbrytas på grund av högtidliga sammanträden. Det är ett normalfall här i kammaren, och det har gudskelov inte något att göra med betänkandet.
Jag förklarar nu sammanträdet avbrutet för att salen skall förberedas för det högtidliga sammanträdet för herr Gusmão, Sacharovpristagaren.
(Sammanträdet avbröts kl. 11.30 och återupptogs kl. 12.05.)

Maes
Herr talman! Djupt rörda tilldelade vi nyligen Gusmão Sacharovpriset. Jag hoppas att det inte kommer att stanna vid applåder, utan att parlamentet också verkligen efterkommer löftet om solidaritet med Östtimors folk och med de ansvariga. Jag vill framhålla för er - och talmannen har redan sagt detta vilket gläder mig - hur mycket jag som ledamot av detta parlament skäms när jag konstaterar att tidigare vinnare av Sacharovpriset som till exempel Leyla Zana fortfarande sitter fängslad i turkiska fängelser, samtidigt som vi nu med så mycket buller och bång välkomnar Turkiet som kandidatland. Jag finner detta oacceptabelt.
(Applåder)
Parlamentet måste se till att vinnarna av Sacharovpriset inte bara hyllas för dagen, utan att man även efter detta följer deras öden. Man måste således å det bestämdaste insistera på att så sker. Jag förebrår både rådet och kommissionen för att man inte tänkte på detta när man godkände Turkiet.
(Livliga applåder)

Talmannen
Strängt taget var det inte en ordningsfråga utan det var passande i sammanhanget. Enligt min åsikt är det så att när parlamentet gör en högtidlig utdelning gör det också ett högtidligt åtagande på samma gång.

Theorin
Herr talman! Jag vill bara ha det alldeles klart verifierat för alla att utskottets för kvinnors rättigheter debatt om jämställdhetsfrågor och Peking kommer att fortsätta klockan tre, och jag vill ha denna bekräftelse, så att alla vet om det, eftersom man tidigare hade tänkt att fortsätta debatten senare. Men vi måste meddela alla ledamöter i Europaparlamentet detta, så alla kan vara här klockan 15.00.

Talmannen
Ja, man säger mig att den skall fortsätta kl. 15.00.

OMRÖSTNING
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är omröstningen.
Förfarande utan betänkande (artikel 158 i arbetsordningen):
Förslag till rådets och kommissionens beslut om slutandet av ett protokoll om ändring av de institutionella aspekterna i Europaavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och dess medlemsstater å ena sidan och Republiken Ungern, å andra sidan, med hänsyn till Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska unionen (9725/1999 - C5-0190/1999 - 1997/0272(AVC)). (Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik)
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Förslag till rådets och kommissionens beslut om slutandet av ett protokoll om ändring av de institutionella aspekterna i Europaavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och dess medlemsstater å ena sidan och Republiken Tjeckien, å andra sidan, med hänsyn till Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska unionen (9726/1999 - C5-0191/1999 - 1997/0273(AVC)). (Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik)
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
- Förslag till rådets och kommissionens beslut om slutandet av ett protokoll om ändring av de institutionella aspekterna i Europaavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och dess medlemsstater å ena sidan och Republiken Slovakien, å andra sidan, med hänsyn till Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska unionen (9727/1999 - C5-0192/1999 - 1997/0274(AVC)). (Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik)
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
- Förslag till rådets och kommissionens beslut om slutandet av ett protokoll om ändring av de institutionella aspekterna i Europaavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och dess medlemsstater å ena sidan och Republiken Polen, å andra sidan, med hänsyn till Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska unionen (9728/1999 - C5-0193/1999 - 1997/0275(AVC)). (Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik)
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
- Förslag till rådets och kommissionens beslut om slutandet av ett protokoll om ändring av de institutionella aspekterna i Europaavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och dess medlemsstater å ena sidan och Republiken Bulgarien, å andra sidan, med hänsyn till Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska unionen (9729/1999 - C5-0194/1999 - 1997/0276(AVC)). (Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik)
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
- Förslag till rådets och kommissionens beslut om slutandet av ett protokoll om ändring av de institutionella aspekterna i Europaavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och dess medlemsstater å ena sidan och Republiken Rumänien, å andra sidan, med hänsyn till Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till Europeiska unionen (9730/1999 - C5-0195/1999 - 1997/0277(AVC)). (Utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik)
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
- Förslag till rådets beslut om antagande av ett kompletterande forskningsprogram som skall genomföras av Gemensamma forskningscentret för Europeiska atomenergigemenskapen (KOM(1999) 578 - C5-0286/1999 - 1999/0232(CNS)) (Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi)

Ahern
Herr talman! Jag har som en ordningsfråga ingett ändringsförslag om detta eftersom det är ett mycket ovanligt förfarande. Samma sak hände för fyra år sedan och det är därför som jag opponerade mig i utskottet. Det sattes plötsligt upp på föredragningslistan utan ordentlig dokumentation och utan ordentliga förfaranden och vi bad i ändringsförslaget kommissionen att lägga fram det tre månader före slutet av budgetperiod, så att det kan diskuteras ordentligt i framtiden.
Det handlar om Petten-reaktorn i Holland som man alltid försäkrar oss är till för medicinsk forskning. Vi upptäckte emellertid att den nämligen behandlar militärklassat plutonium och forskning i det, när vi läste kommissionens dokumentation, som lämnades mycket sent, såsom jag sade, - först i veckan faktiskt. Det är ett mycket allvarligt ämne och vi måste bli ordentligt informerade om sådan forskning inom EU:s gränser. Jag har ingett ändringsförslag i det avseendet. Vi kunde inte diskutera eller debattera om det vare sig i utskottet eller i plenarsammanträdet och det är därför som jag uppmärksammar er på det nu.

McNally
Herr talman! Utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi gick bara med på att rösta om denna fråga om kommissionen skulle komma till kammaren och ge oss en förklaring om förfarandet samt ge oss vissa försäkringar. Jag ser att ansvarig kommissionsledamot, Busquin, är i kammaren. Kommissionens ledamot Lamy gjorde åtagandet. Vi kommer inte att rösta förrän vi har fått en kommentar från kommissionen på grund av det mycket underliga förfarande som har antagits.

Busquin
Herr talman, mina damer och herrar! Som jag informerade utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om den 6 december, då jag kom för att presentera resultaten av rådets möte (forskning) den 2 december, har ministrarna gett sitt samtycke till ett nytt kompletterande program för år 2003, som avser högflödesreaktorn i Petten, Nederländerna.
Euratomfördraget föreskriver inte ett samråd med parlamentet, men i enlighet med rådets interinstitutionella avtal med Europaparlamentet, har rådet åtagit sig att inte formalisera sitt avtal förrän det har fått ett yttrande från Europaparlamentet.
Detta förfarande har följts av rådet, och där har inte kommissionen varit delaktig. Men i sin strävan att förse parlamentet med information såg kommissionen till att presentera sitt förslag för parlamentet samtidigt som det översändes till rådet. I dag förstår jag att det skyndsamma förfarandet inte gav parlamentet någon reell möjlighet att uttala sig om ärendet på ett tillfredsställande sätt. Men kommissionen, som kommer att vara ansvarig för programmets genomförande, kan inget annat än att önska ett formellt godkännande.
Det finns anledning att framhålla vilken betydelse forskningsreaktorn har haft för den medicinska världen under de senaste åren. Högflödesreaktorn i Petten har producerat hela 60 procent av de isotoper som krävs för diagnoser och behandling av cancer vid sjukhus och andra europeiska medicinska centra. Fler än sex miljoner diagnoser ställs just nu i Europa tack vare denna verksamhet. Dessutom bedriver gemenskapen medicinsk forskning vid reaktorn, bl.a. om utvecklingen av nya sätt att behandla hjärncancer.
Jag skulle slutligen vilja erinra om att detta program endast finansieras av tre medlemsstater: Nederländerna, Tyskland och Frankrike, och att man inte har vädjat om finansiering från gemenskapen. Högflödesreaktorn får också ett betydande finansiellt stöd från den europeiska läkemedelsindustrin.
Å kommissionens vägnar kan jag således bara hoppas på att Europaparlamentet ansluter sig till det stöd som rådet redan har gett. Samtidigt står jag till parlamentets förfogande för en grundligare diskussion om den här frågan i framtiden.
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Förslag till rådets förordning (EG) om fördelning av de spannmålskvantiteter som fastställs enligt 1995 års konvention om livsmedelsbistånd för perioden 1 juli 1998 - 30 juni 1999 (KOM(1999) 384 - C5-0258/1999 - 1999/0162(CNS)) (Utskottet för utveckling och samarbete)
(Parlamentet godkände kommissionens förslag.)
Förfarande utan debatt (artikel 114 i arbetsordningen):
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0080/1999) av Grossetête för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om särläkemedel (9616/1999 - C5-0182/1999 - 1998/0240(COD))
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd.)
- Betänkande (A5-0088/1999) av Miranda från utskottet för utveckling och samarbete om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet - Följderna av Amsterdamfördragets ikraftträdande för pågående lagstiftningsförfaranden per den 1 maj 1999 inom områdena utveckling och samarbete (SEK(1999) 581 - C4-0219/1999) - Bekräftelse av första behandlingen: KOM(1994) 289 - C4-0090/1994 - 1994/0167(COD) - tidigare 1994/0167(SYN)
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
- Betänkande (A5-0091/1999) av Chichester från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv nr 80/181/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning för måttenheter (KOM(1999) 40 - C4-0076/1999 - 1999/0014(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0097/1999) av Pack om förlikningskommittén gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets beslut om att inrätta den andra etappen av gemenskapens åtgärdsprogram för utbildning Sokrates (C5-0267/1999 - 1998/0195(COD))
(Parlamentet godkände det gemensamma förslaget.)
Betänkande (A5-0084/1999) av Palacio Vallelersundi för utskottet för rättsliga frågor och inre marknaden om beslutet om granskning av bevis från femte direkta valet till Europaparlamentet den 10-13 juni 1999.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Betänkande (A5-0100/1999) av Virrankoski för budgetutskottet om tilläggsbudgetberäkning till Europeiska gemenskapens allmänna budget för år 2000.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0086/1999) av Rothley för utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden om den gemensamma ståndpunkten antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om ansvarsförsäkring för mototrfordon samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (fjärde direktivet om motorfordonsförsäkring) (14247/1/1999 - C5-0027/1999 - 1997/0264(COD))

Bolkestein
Kommissionen anser att den gemensamma ståndpunkten är en pragmatisk och effektiv lösning som ger tillfredsställande svar på de flesta problem som uppstår när två europeiska parter är inblandade i olyckor, det vill säga de olyckor som sker inom Europeiska unionen. Därför skulle jag vilja sammanfatta kommissionens ståndpunkt till de ändringsförslag som ingetts av parlamentets utskott för rättsliga frågor och den inre marknaden på följande sätt:
För det första godkänner kommissionen ändringsförslag 10, 11, 12 och 13 vilket kommer att bidra till att klargöra den gemensamma ståndpunkten.
För det andra rör de huvudsakliga problemen ändringsförslag 1, 2, 8 och 9 som är avsedda att bredda direktivet till olyckor mellan två europeiska parter försäkrade i försäkringsbolag från EU som sker i tredje land. Detta är bara minoritetsfall och på grund av de skäl som framlades i diskussionen i går kan dessa ändringsförslag inte godkännas på detta stadium och i sin nuvarande form. Kommissionen kan emellertid kanske tänka sig en utvidgning av direktivets omfattning som innebär att hänsyn tas till de överväganden som uttrycktes i gårdagens diskussionen. Men i varje kompromiss måste det vederbörligen klargöras till vilket tredje land direktivet verkligen kan utvidgas. I varje lösning måste dessutom konflikter undvikas med lagstiftningen i tredje land.
För det tredje anser kommissionen rörande ändringsförslag 3-7 och 14-19 att förslaget till ändringar förringar förslagets rättssäkerhet och kommer att verka till nackdel för målsägarna. Kommissionen är därför beklagligt nog inte i stånd att godkänna dem. Eftersom förlikning verkar oundvikligt kommer kommissionen att fullständigt och konstruktivt verka för att underlätta en kompromiss och undvika att direktivet inte går igenom vilket skulle påverka oss alla och vara till avsevärd nackdel för EU-besökande bilister.

Harbour
Herr talman! Jag skulle vilja uppmärksamma att det i ändringsförslag 13 finns en betydande skillnad mellan den tyska texten - som självklart är Rothleys källtext - och den engelska texten, och jag tror också i de franska versionerna.
När det i den tyska texten begärs svar på kraven används ordet "unverzüglich" som betyder "utan dröjsmål" medan den engelska texten lyder "omedelbart". Det är en betydelsefull skillnad i fråga om hur försäkringsbolagen skall svara. Jag skulle vilja be att den engelska texten i ändringsförslag 13 - och jag har diskuterat frågan med föredraganden och han är överens med mig - skall lyda "utan dröjsmål" och inte "omedelbart".
Mot bakgrund av Bolkesteins kommentar om att ändringsförslag 13 kommer att godkännas av kommissionen tror jag att det är ett mycket viktigt klargörande och jag skulle vilja be er godkänna det.

Rothley
Herr talman! Kollegan Harbours tolkning är korrekt. Den engelska texten skall korrekt översättas med without delay. För övrigt ber jag om omröstning. Det är oundvikligt med ett förlikningsförfarande. Men jag är mycket optimistisk om att vi på grundval av det som kommissionen i går yttrade skall kunna komma fram till en kompromiss.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0077/1999) av Hulthén för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om den gemensamma ståndpunkten antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ämnen som bryter ner ozonskiktet (5748/1999 - C5-0034/1999 - 1998/0228(COD))
Patten
Med hänsyn till kommissionens ståndpunkt rörande de ändringsförslag som ingetts av parlamentet skulle jag vilja bekräfta vad mina kolleger påpekade i debatten i kammaren i måndags kväll. Kommissionen kan framför allt fullständigt godkänna ändringsförslag 1, 4, 9, 11, 17, 25 och 29. Vi kan i princip godkänna den andra delen av ändringsförslag 12, under förutsättning att fristen sätts till den 30 juni 2002 samt ändringsförslag 15 på villkor att förbudsdatum för oanvänd HCFC sätts till år 2008 och att förbudsdatum för återanvänd HCFC sätts till år 2010.
Vi kan också i princip godkänna ändringsförslag 26, förutsatt att det i texten klargörs att rapporter skall skickas till kommissionen före den 31 mars varje år samt ändringsförslag 27 som har fått ett tillägg genom en hänvisning till Vetenskapliga utvärderingspanelen i Montrealprotokollet. Kommissionen kan också i princip godkänna ändringsförslag 32, vars text undergår en omarbetning som klargör att varje väsentlig användning av ett ämne som förbjudits i Montrealprotokollet också måste godkännas av undertecknarna av detta protokoll.
Kommissionen kan delvis och principiellt godkänna ändringsförslag 31, som undergår en omarbetning för att göra texten tydligare. Kommissionen kan godkänna den första delen av ändringsförslag 12 och den del av ändringsförslag 24 som hänvisar till artikel 12, 13 och 14.
Jag måste tyvärr säga att kommissionen inte kan godkänna ändringsförslag 2, 3, 5-8, 10, 13, 14, 16, 18-23, 28, 30 och 34, hänvisningen till artikel 6, 7 och 11 i ändringsförslag 24 och den sista punkten i ändringsförslag 31. Jag tackar parlamentet.

Talmannen
Vi tackar er så mycket, kommissionsledamot Patten.
(Talmannen förklarade den gemensamma ståndpunkten godkänd (efter dessa ändringar).)
Betänkande (A5-0075/1999) av Aparicio Sánchez för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om fördelning av tillstånd för tunga lastbilar som körs i Schweiz (KOM(1999) 35 - C5-0054/1999 - 1999/0022(COD))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Rekommendation (A5-0079/1999) av Bodrato för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets beslut om ingåendet av överenskommelsen om fastställande av enhetliga tekniska föreskrifter för hjulförsedda fordon och för utrustning och delar som kan monteras eller användas på hjulförsett fordon ("parallellöverenskommelse") (10167/1999 - KOM(1999) 27 - C5-0073/1999 - 1999/0011(AVC))
(Parlamentet antog beslutet.)
Betänkande (A5-0092/1999) av Busk för fiskeriutskottet om förslaget till rådets förordning om upprättandet av vissa kontrollåtgärder som skall tillämpas i det område som avses i konventionen om framtida multilateralt samarbete om fisket i Nordostatlanten (KOM(1999) 345 - C5-0201/1999 - 1999/0138(CNS))
(Parlamentet antog lagstiftningsresolutionen.)
Betänkande (A5-0081/1999) av Valdivielso de Cué för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om förslaget till rådets förordning (Euratom, EG) om bistånd till ekonomiska reformer och ekonomisk återuppbyggnad i de nya oberoende staterna och Mongoliet (KOM(1998) 753 - C5-0038/1999 - 1998/0368(CNS))

Valdivielso de Cué
Herr talman! Jag skulle vilja veta kommissionens åsikt om de ändringsförslag vi just har godkänt.

Patten
Jag talade ganska länge i går kväll under nattens djupaste timmar om parlamentets synpunkter om Tacis och jag klargjorde vilka ändringsförslag vi kunde godkänna. Jag påpekade att vi instämmer i många av de tankar som ligger bakom de ändringsförslag som parlamentet ingett. Jag sade att de skulle återspeglas i texten. Jag konstaterade att jag av formskäl inte kunde godkänna den specifika formulering som i många fall lagts fram, men jag konstaterade i synnerhet att vi instämmer fullt ut med ändringsförslag 4, 5, 8, 22 och 32 liksom med delar av ändringsförslag 1, 14 och 19.
Jag skulle vilja göra ett påpekande som jag hoppas att parlamentet kommer att uppfatta som min uppriktiga mening. Europeiska rådets slutsatser från förra veckoslutet tillmötesgick den sorts åsikter som uttrycktes i parlamentet förra gången vi diskuterade Ryssland och Tjetjenien vid det senaste plenarsammanträdet. Vi har föreslagit ett sätt för att föra fram Tacis som inte bestraffar andra länder och som gör en åtskillnad mellan utveckling av demokrati och mänskliga rättigheter, å ena sidan, och övriga program, å andra sidan. Vi talar inte om att avbryta Tacis. Vi talar om att inrikta Tacis på de verksamhetsområden som vi tycker att vi bör fortsätta att stödja. Det är det kloka budskap som parlamentet, kommissionen och Europeiska unionen kan sända ut. Vi kan få det att fungera, men som sagt det finns några problem med exakta formuleringar som vi vill ta upp igen.
(Applåder)

Valdivielso de Cué
Herr talman! Kommissionens svar är mycket rimligt och jag har inget att invända.
(Parlamentet antog resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0316/1999) av Caullery och andra för UEN-gruppen om WTO:s millennierunda
(Parlamentet förkastade resolutionsförslaget.)
Gemensamt resolutionsförslag om WTO:s tredje ministerkonferens i Seattle
(Parlamentet antog den gemensamma resolutionen.)
Resolutionsförslag (B5-0313/1999) av Jackson för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om uppföljning av parlamentets ståndpunkt om märkning av genetiskt modifierade livsmedel
(Parlamentet antog resolutionen.)
Gemensamt resolutionsförslag om situationen i Tjetjenien
Sakellariou
Herr talman! Jag vill, också från min kollegas sida, med vilken vi förhandlade om detta kompromissförslag, komma med ett muntligt förslag beträffande skäl C. Där står det i den tyska versionen: "med erkännande av". Vi föreslår att det ändras till "med kännedom om". Det är det enda muntliga förslag jag vill komma med.

Ribeiro e Castro
Herr talman! Jag tog upp detta problem redan under förra sammanträdet. Jag anser att vi inte uppfyller arbetsordningens villkor för att kunna rösta om denna resolution. Arbetsordningen säger tydligt i artikel 115 att texterna skall vara tillgängliga 24 timmar innan. Det handlar om en behandling där det är nödvändigt att uppnå en svår jämvikt. Jag vill till exempel uppmärksamma skäl F. De mycket snäva tidsfrister som följts gör det inte möjligt för en del ledamöter att inge ändringsförslag, och därför skulle jag vilja föreslå att vi skjuter upp omröstningen om detta resolutionsförslag till i morgon med en ny tidsfrist för ingivande av ändringsförslag, vilket vore ett kompromissförsök, tills slutet på dagen.
Men i verkligheten är det så här: bestämmelsen om 24 timmar för utdelning av texterna följs inte för många av kompromissresolutionerna. Och när det gäller mycket känsliga frågor, som denna, anser jag att detta är mycket allvarligt och farligt.

Talmannen
Det problem som ni tar upp är ett riktigt problem men kammaren är suverän när det gäller de egna tidsfristerna. Enklaste sättet att lösa detta på är att i första hand fastställa om vi skall gå över till att rösta i omröstningen.

Ribeiro e Castro
Jag skulle, helt artigt, vilja fråga herr talmannen om vi kan tolka denna omröstning som en oregelbunden förändring av vår arbetsordning?

Talmannen
Kammaren är fri att sätta upp de tidsfrister och tidsplaner som den önskar.

Ribeiro e Castro
Nej! Det finns garantier i arbetsordningen som...
(Talmannen avbröt talaren.)

Talmannen
Debatten handlar inte om det. Vi går över till omröstningen. Vi har ett gemensamt förslag från fem politiska grupper.
(Parlamentet antog den gemensamma resolutionen.)
Kammaren har fattat beslut. Vi diskuterar det inte.
(Blandade reaktioner)

Gollnisch
Herr talman! Det gäller helt klart en hänvisning till arbetsordningen.

Talmannen
Ni kanske skulle kunna börja med att tala om vilken artikel ni vill hänvisa till för ordningsfrågan.

Gollnisch
Det gäller artikel 51, och även artiklarna 180, 181 bilaga 6 och bilaga 15, dvs. de artiklar, herr talman, som avser ändringar av arbetsordningen.

Talmannen
Det är helt klart inte en verklig ordningsfråga. Artikel 51 handlar om skriftliga förklaringar. Jag kan inte se att vi har några skriftliga förklaringar på föredragningslistan i dag.
Gemensamt resolutionsförslag om OSSE
(Parlamentet antog den gemensamma resolutionen.)

(Muscardini reste sig i protest) Talmannen. Fru Muscardini, om ni har problem med fjädern i stolen så hämtar vi en vaktmästare som kommer och ordnar till det. Om det inte är så, var vänlig och sitt ner.
(Livliga applåder)Var vänliga återinta era platser. Sitt ner. Sitt ner. Sätt er!
Om ni inte vill sätta er skall jag be att ni avvisas från kammaren. Så enkelt är det.
(Tumult i kammaren)Sitt ner. Parlamentet vill fortsätta med sitt arbete. Jag vill på det här stadiet...
(Häcklande)Åh, vänta litet! Sätt er!
(Mer häcklande)(Flera ledamöter lämnade kammaren)
Kolleger, detta är Greens sista omröstning innan hon går vidare i karriären såsom verkställande direktör för The Cooperative Union (Kooperativa fackförbundet). Mot bakgrund av de tjänster hon har utfört för parlamentet, är jag säker på att hela parlamentet kommer att vilja ansluta sig med mig och önska henne stor framgång i framtiden.
(Livliga och ihållande applåder)
Resolutionsförslag om klimatförändringar
(Parlamentet antog resolutionen.)
Speroni
Herr talman! Jag hänvisar till arbetsordningen och artiklarna 142 och 180. Som talman tror jag att ni har rätt att tolka arbetsordningen, verkligen inte att bryta mot den, och hur som helst skall era följas. Emellertid har jag inte hittat någon bestämmelse som säger att kammaren kan besluta att avvika från en bestämmelse i arbetsordningen. Ni har föreslagit omröstning om bristande respekt för tidsramar, och detta är inte något som återfinns i arbetsordningen.

Talmannen
Låt mig läsa upp artikel 19 för er. "Talmannen leder på grundval av de i arbetsordningen fastställda villkoren allt arbete i parlamentet och dess organ. Han har alla nödvändiga befogenheter för att utöva ordförandeskapet vid parlamentets överläggningar, och för att se till att de genomförs på ett korrekt sätt."

Zimmerling
Herr talman! Jag vill komma med ett klagomål; jag har nämligen i ungefär 10 minuter bett om ordet beträffande arbetsordningen. Jag anser inte att det är riktigt att ni drar alla dem över en kam som sitter här uppe i de båda sista raderna och därför uppenbarligen inte noterar när man ber om ordet i fråga om arbetsordningen.
Jag ville påpeka att i det tumult som uppstod kunde man tyvärr inte förstå den tyska tolkningen. Jag anser därför att det är oklokt att man återigen ställer in högtalaranordningen i kammaren på så hög volym att man inte kan uppfatta vad som sägs i hörlurarna. Det är den första punkten.
För det andra vill jag be om att man i fortsättningen ändrar placeringen. Om ni tittar på planen ser ni nämligen att fyra ledamöter i PPE-gruppen sitter här uppe i de båda sista raderna mellan andra grupper. Det anser jag inte vara någon lyckosam lösning, och man borde inte bibehålla detta, just med tanke på det som skett i dag.

Talmannen
Herr Zimmerling! Jag skulle vilja svara på er fråga.
Först och främst när det gäller er fråga om tilldelningen av platser, är det ett beslut mellan grupperna. Ordförandeskapet har inte något att säga till om i fråga om tilldelningen av platser i kammaren. Det är gruppen som bestämmer om sittplatserna.
Jag är överens med er på den första punkten. Men det var mycket svårt att avgöra mellan de riktiga ordningsfrågorna och de falska ordningsfrågorna. I det fallet beslutade jag att snarare försöka fortsätta med sammanträdet än att avbryta det. Men ni har rätt, det är svårt att skilja på olika människor som sitter tillsammans. Jag ber om ursäkt för att jag inte såg er tidigare.

Schierhuber
Herr talman! Jag vill stödja det som Zimmerling just sagt. I detta stora tumult avstod jag tyvärr från att rösta om ändringsförslag 3 i den sista resolutionen, som jag egentligen ville rösta emot. Jag ber er notera detta.

Talmannen
Vi skall se till att det ändras.
Jag förklarar omröstningen avslutad.
Röstförklaringar - Ungern (C5-0190/1999)

Fatuzzo
Herr talman! Jag begärde ordet för en röstförklaring även om Hulthéns betänkande. Jag tror inte jag hörde er säga det, men det spelar ingen roll, ni kan svara mig sedan. Jag röstade för denna anpassning av de institutionella aspekterna av det europeiska avtalet mellan gemenskapen och dess medlemsstater å ena sidan och Republiken Ungern å den andra. Jag skulle vilja understryka att detta än en gång visar att man, innan man går vidare med en utvidgning av Europeiska unionen, måste stärka förbindelserna, även de politiska, mellan medlemsstaterna. Sedan kan man börja tänka på att vidga dem. Nu befinner vi oss rent av i en situation där vi måste revidera vissa institutionella klausuler för att ta hänsyn till en utvidgning som vi redan har genomfört.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0080/1999) av Grossetête

Rod
Herr talman! Betänkandet av Grossetête om särläkemedel uppfyller ett viktigt behov och dess förtjänst är att det ger ett direkt svar, om än ofullständigt, på denna fråga.
Det stämmer att tusentals sjuka lider av att det råder brist på en genuin forskning om så kallade sällsynta sjukdomar.
Betänkandet väcker emellertid flera problem, som jag skulle vilja framhålla. Först och främst beaktar man endast den privata forskningen och den forskning som bedrivs av läkemedelsindustrin, som om de vore de enda som kan finna behandlingsformer för att forska efter läkemedel. Inget stöd ges till offentlig forskning eller organ som inte drivs i vinstsyfte, som också skulle kunna finna behandlingsformer.
Det andra problemet, och det är tveklöst det viktigaste, är att texten inte behandlar ett avgörande problem - även om det nämns i inledningen - nämligen forskningen om sjukdomar som inte är sällsynta, men för vilka läkemedelsindustrin inte kan hitta en marknad, särskilt de sjukdomar som drabbar folk som inte kan betala för en behandling, framför allt tropiska sjukdomar, ja t.o.m. malaria och tuberkulos.
Här föreslås inga incitament, ingen förordning, vilket är en oerhörd sak med hänsyn till de miljoner människor som dör av dessa sjukdomar. Det krävs att parlamentet och kommissionen granskar den här frågan under de kommande månaderna, för i dag är miljoner mäns och kvinnors liv i hög grad lika mycket värda som vinsten för vissa företag.

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Grossetêtes betänkande, liksom väldigt många andra ledamöter, eftersom det är viktigt att på alla sätt bidra till att man upptäcker och på vetenskaplig väg finner botemedel mot sällsynta sjukdomar, även om läkemedelsindustrin inte ingriper. Naturligtvis är det lika viktigt att öka gemenskapens engagemang i den vetenskapliga forskningen för att finna bot mot alla sjukdomar, utan åtskillnad. Det finns faktiskt väldigt många sjukdomar som främst drabbar äldre och pensionärer och som tyvärr leder till miljontals dödsfall över hela världen: jag tänker på luftrörs- och lungsjukdomar och hjärtsjukdomar. Vi måste ytterligare stärka den vetenskapliga forskningen inom behandlingen av alla slags sjukdomar.
Betänkande (A5-0097/1999) av Pack

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för Sokrates-programmet. Att utbilda medborgarna i Europeiska unionen är mycket viktigt. Jag skulle vilja understryka att man i detta program måste tillse att de som avslutat den obligatoriska skolgången, alltså även de som arbetar, kan få tillgång till den utbildning som är så viktig för allas kulturella utveckling. Dessutom skulle jag vilja att man tar hänsyn till det faktum att också staters beteende, som är avhängigt av de enskilda människornas mottaglighet och därmed av deras kultur, har visat att ju mer utbildning ett folk har, desto färre krig mot andra länder, inbördeskrig och orättvisor förekommer i områden där kulturen har gjort framsteg.

Caudron
Jag måste säga att jag är tillfreds med att vi äntligen har tagit oss ur det dödläge som parlamentet och rådet hamnade i under sina diskussioner om Sokrates II-programmet, eftersom Europaparlamentet var klokt nog att stå fast vid sin ståndpunkt under hela detta långa förlikningsförfarande.
Jag vill bara påminna om att Europeiska kommissionens grundförslag om förlängningen av Sokrates-programmet är daterat maj 1998! Det krävdes således mer än ett år och flera möten i förlikningskommittén för att finna ett avtal om detta program, som syftar till att främja utbildningens kvalitet genom att gynna samarbete, intensifiera rörligheten och utveckla den europeiska dimensionen inom alla utbildningssektorer, vilket skall komplettera medlemsstaternas åtgärder på området.
Man behöver knappast erinra om den entusiasm som detta program har väckt! Jag vill understryka att det har möjliggjort en rörlighet för flera hundratusentals europeiska medborgare i utbildningsvärlden, såsom studenter och universitetsprofessorer, skolrektorer, lärare, elever och beslutsfattare i utbildningsfrågor. Dessutom har programmet gett stöd till hundratals gränsöverskridande projekt för en utveckling av den europeiska dimensionen och en förbättrad kvalitet på den högre utbildningen och skolan, språkundervisningen och språkinlärningen...
Det var alltså motiverat att förlänga och utveckla programmet genom att förse det med ytterligare finansiella medel. Europaparlamentets förslag var ett totalanslag på 2 miljarder euro till detta fleråriga program, medan rådet föreslog 1,55 miljarder. Efter långa förhandlingar gav rådet sitt samtycke till 1,85 miljarder för en period på sju år.
Rådet gick också med på att införa en klausul för översyn som hänger samman med utvidgningens finansiella konsekvenser. Detta gör att vi kan definiera utvidgningens ekonomiska återverkningar inom ramen för medbeslutandeförfarandet, eftersom parlamentets röst väger lika tungt som rådets. Vi utverkade också att det skall färdigställas en utvärderingsrapport för att analysera programmets konkreta resultat.
För övrigt skall projekturvalet förenklas. Det var en nödvändighet, eftersom det förhindrar att programmen blockeras under mer än två veckor om en medlemsstat skulle ha invändningar. De ursprungliga bestämmelserna föreskrev inte någon tidsbegränsning, vilket innebar att ett projekt skulle ha kunnat försenas i upp till två månader.
Förlikningskommittén nådde också fram till en kompromiss om att Sokrates-programmet skall bidra till en utveckling av "utbildningens och yrkesutbildningens europeiska dimension" i stället för "ett europeiskt utbildningsområde", vilket parlamentet hade begärt eller "ett samarbete i utbildningsfrågor", en svagare formulering som till en början förespråkades av rådet.
Jag måste säga att jag beklagar avsaknaden av vilja hos våra ministrar. Och det är så mycket mer oförståeligt då det är nödvändigt att utveckla uppfattningen om ett europeiskt medborgarskap bland ungdomarna. Utbildningssystemet har en nyckelroll i det avseendet!

Kauppi
. (FI) Erfarenheterna av den första etappen av åtgärdsprogrammet Sokrates har varit väldigt goda i synnerhet inom ramen för studentutbytet Erasmus. De som utnyttjat enskilt anordnade utbytesplatser har haft svårigheter när det gäller praktiska arrangemang, vilket man lyckats undvika med hjälp av centraliserade studentutbytesprogram.
Man borde också på alla sätt främja samarbetet mellan EU-länderna i frågor som är viktiga för den europeiska allmänheten, som bidrar till att skaffa sådana kunskaper som befrämjar aktivt medborgarskap och även sysselsättningen. Genom att godkänna parlamentets och rådets förlikningsresultat uppnådde man enligt min mening flera fördelar som kommer att gynna den europeiska allmänheten.
Andrabehandlingsrekommendation (A5-0077/1999) av Hulthén

Fatuzzo
Herr talman! I detta fall röstade jag emot Hulthéns betänkande. Den europeiska gemenskapen har den kinkiga uppgiften att besluta vilken väg som är bäst: att fortsätta med utvecklingen eller att tänka på våra barnbarnsbarns barnbarns omsorg, hälsa och miljö. Jag tror alltså att man, innan man antar någon som helst åtgärd, genom att lyssna på vetenskapsmän och teknologer som gör kontinuerliga framsteg inom vetenskapen måste klara ut om det är rätt att fortsättningsvis förbjuda vissa ämnen och om varje steg vi tar verkligen är viktigt på grundval av den forskning vetenskapsmännen genomför. Det jag vill säga är att vi måste inse att vi är en aning sämre på att spå i kort än vi, som det tycks mig, tyvärr tror.

Caudron
Det är med stor tillfredsställelse som jag välkomnar detta förslag om ändring av förordning (EG) nr 3093/94 som reglerar produktion och användning av ämnen som bryter ner ozonskiktet.
Det var enligt min mening hög tid att vidta nya åtgärder för att skydda ozonskiktet. Läget är faktiskt alarmerande! Uttunningen av ozonhalterna i stratosfären är ett av de allvarligaste miljöproblem vi står inför. Sedan 1980 har ozonet minskat med 6 till 10 procent. Ozonhålet över Antarktis täckte 1996 en yta på 20 miljoner km2 under mer än 40 dagar. Dessutom nådde uttunningen av ozonskiktet över Skandinavien, Grönland och Sibirien en rekordnivå på 45 procent.
Detta fenomen får ödesdigra konsekvenser för människors hälsa, eftersom det leder till nedsatt immunförsvar och ökar förekomsten av hudcancer. Dessutom medför det en särskilt oroväckande störning i ekosystemen. Vi är skyldiga att reagera så fort som möjligt, eftersom vi dessutom känner till de ämnen som bryter ner ozonskiktet: klorfluorväten (HCFC), som framför allt används i kyl- och frys- samt klimatanläggningar, som lösningsmedel och vid tillverkning av skumplast för isoleringsändamål; metylbromid, som främst används för sterilisering av jordbruksmark för att bekämpa skadedjur och växtsjukdomar, av WHO klassad som mycket giftig; klorfluorkarboner (CFC) som används i kylanläggningar men som tidigare användes vid tillverkning av skumplast, lösningsmedel och drivgas för aerosoler; haloner, som används i brandsläckningsmedel, särskilt i användningsområden med höga krav på brandsläckningsutrustning (t.ex. i flygplan) och ersättningsprodukter som inte är farliga.
Man måste alltså göra allt för att undanröja dessa farliga ämnen och underlätta användningen av ersättningsämnen. Det är innebörden i det förslag som behandlas i dag, även om förslaget inte blev så starkt beträffande tidtabellen som vi hade kunnat hoppas på, vilket föredraganden påpekar. De ändringsförslag som ingavs med det syftet avslogs i de allra flesta fallen av rådet. Rådets attityd är verkligen beklaglig. Enligt min mening är miljöutskottets föreslagna mål möjliga att förverkliga, eftersom det finns alternativa lösningar. Rådet föreslår t.ex. att framställningen av de aktuella ämnena år 2008 inte får överskrida 35 procent av 1997 års produktion. Utskottet utgår också från 1997 års produktion som referenspunkt, och kräver att produktionen skall ligga på följande nivåer: för år 2001 mindre än 75 procent, för år 2004 mindre än 55 procent och mindre än 30 procent år 2008. För år 2014 kräver utskottet att nivån inte får överskrida 15 procent, medan rådet föreslår ett tak på 20 procent.
Jag beklagar bristen på ambition inom rådet. Det är än mer beklagligt på det här området, eftersom det inte endast handlar om att skydda miljön, utan framför allt människors hälsa!

Ries
Bekämpningen av det hål i ozonskiktet som för varje dag förstoras är en mycket viktig angelägenhet för Europas och världens medborgare. Genomförda studier är föga upplyftande: ozonet har minskat med 6 till 10 procent på 20 år; 1996 täckte hålet i ozonskiktet en yta på 20 miljoner km2 under mer än 40 dagar, och man har konstaterat en rekordartad uttunning av ozonskiktet på 46 procent över Skandinavien, Grönland och Sibirien.
Ändå vittnar nyligen genomförda studier om att bekämpningen av växthuseffekten är långt ifrån tillräcklig. Det är onödigt att stapla upp siffror: det viktiga är vad som står på spel, det är vår hälsa det gäller, och utan tvekan våra liv på längre sikt.
Måste man påpeka att ett uttunnat ozonskikt leder till ett ökat antal cancerfall och allvarliga störningar för immunförsvaret? Det är skälet till att vi förbehållslöst stöder detta förslag, som slår fast när en rad giftiga ämnen skall undanröjas.
För att åtgärderna skall bli effektiva måste de uppfylla två krav. Dels måste de vara legitima i medborgarnas ögon, vilket innebär att de framtida ändringar som kommer att påverka vårt vardagsliv i fråga om HCFC, CFC och haloner måste förklaras på ett korrekt sätt. Man måste förklara för människor varför och hur unionen lagstiftar på det här området, som vid första anblicken är mycket tekniskt.
Dels gäller det att respektera företagens anpassningsförmåga. De allra flesta har integrerat en miljödimension i sina produktutvecklingsstrategier. Men vi måste ägna en särskild uppmärksamhet åt de små och medelstora företagen; eftersom deras storlek är begränsad har de ibland färre möjligheter och tillfällen än andra att diversifiera sin produktion. Med denna förordning ställs företagen inför nya utmaningar. Det är deras sak att anta utmaningen med framgång och dynamik.
Betänkande (A5-0075/1999) av Aparicio Sánchez

Ortuondo Larrea
Herr talman! Jag vill ta upp Aparicio Sánchez betänkande om fördelning av transittillstånd för tunga transporter som körs i Schweiz.
Först vill jag gratulera Aparicio Sánchez till det arbete han har gjort i denna fråga och protestera mot att vi inte har fått hela texten i avtalet mellan Europeiska unionen och Schweiz, i stället för delen om fördelning av tillstånden, vilket bara är en bit av hela avtalet.
Gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen har avvisat förslaget om att minska antalet tillstånd som fördelas mellan medlemsstaterna, vilket har lagts fram av Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater.
Vi förespråkar att avgifterna för tunga transporter skall tas ut i förhållande till deras verkliga föroreningsnivå och att dessa pengar skall gå till investeringar i järnväg samt kombinerade järnvägs- och vägtransporter, och slutligen vill vi peka på idén om att fördela 91 procent av de tillstånd som inte fördelas enligt en likvärdig kvot mellan alla medlemsstater, inte bara utifrån transportbehoven i sig utan också ursprung och mål, till exempel för de varor som transporteras genom Schweiz och som kommer från flygplatser eller hamnar som Hamburg, Rotterdam, Genova och Marseille. Jag anser att detta skulle underlätta sakerna och göra fördelningen av tillstånden rättvisare.

Meijer
Herr talman! Jag har röstat emot Aparicio Sánchezbetänkandet. I Schweiz är avtalet alltjämt mycket omstritt. Risken är stor att det ändå kommer att avvisas i en folkomröstning. I Schweiz ägnar man med rätta mycket uppmärksamhet åt miljöskydd. Därför har man hittills valt att sköta godstransporten på järnvägarna och att hålla stora lastbilar med släp borta från genomfartsleder. Bara så kan man hindra att det hela tiden anläggs fler och bredare motorvägar genom alpområdet, och att luften i dalarna förorenas ytterligare av avgaser.
Tidigare var detta även Österrikes inställning. Men sedan Österrike blev medlem av unionen står Schweiz ensamt. EU har utsatt ett litet icke-medlemsland för kraftiga påtryckningar och därmed trängt den inhemska demokratiska beslutsprocessen åt sidan. I och med detta skapas större utrymme för ett transportsätt som, om vi tar miljön på allvar, inte har någon framtid.
Dessutom har man föreslagit parlamentet en fördelningsnyckeln innan något samråd har ägt rum om själva avtalet. Kort sagt så är detta förslag ännu inte moget för en behandling, och det medför oacceptabla konsekvenser för miljön och demokratin i Schweiz. Om jag var schweizare skulle rösta emot i en folkomröstning, och som icke-schweizare visar jag min solidaritet genom att här rösta emot.

Vachetta
Det schweiziska folket uttalade sig för några år sedan för en kontroll av tunga lastbilar som kör på deras territorium.
Villkoren för tung lastbilstrafik är strikt reglerade, vilket möjliggör ett val till förmån för en genuin livskvalitet i Alpernas dalgångar, en positiv åtgärd för miljö och människor.
Europeiska unionen välkomnar på intet sätt denna ansträngning för att skydda miljön, utan har endast ett mål i de bilaterala förhandlingarna med Schweiz: att få Schweiz att avstå från sina bestämmelser, med sådana svepskäl såsom hinder mot den fria konkurrensen och en ojämlik behandling av europeiska territorier. Det är således vinstlogiken som står över miljömässiga och sociala hänsynstaganden.
Vi har med stort intresse granskat de förslag som syftar till att utveckla alternativa, icke-förorenande transportmedel, t.ex. transporter på blockvagn. I den nuvarande versionen är detta betänkande ett bestämt ja för enbart lastbilar i Schweiz, till förfång för andra medel.
Eftersom vi inte accepterar den logiken kommer vi att rösta emot detta betänkande.
Betänkande (A5-0079/1999) av Bodrato
WTO:s millennierunda

Alavanos
. (EL) Händelserna vid Världshandelsorganisationens toppmöte i Seattle bekräftar det stora och berättigade motstånd som finns mot det sätt som globaliseringen drivs.
Europeiska unionen, skakad av Santerkommissionens avgång under förberedelserna, följde en strategi där man sökte anpassa sig efter de andra mäktiga aktörerna som var fjärran från utvecklingsländernas krav och oron i medborgarnas samhälle.
Det behövs en fullständig översyn av Europeiska unionens politik, som måste sammanställa och innehålla: En demokratisering av Världshandelsorganisationen. Stöd till jordbruket av familjemodell. Mekanismerna för en uppgradering av arbetstagarna i tredje världen, så att deras produktiva eller kommersiella ställning inte drabbas. Skydd av miljön. Spridning av tekniken till de fattigaste länderna. En lösning av problemet med de svagaste ländernas utlandsskulder. Skydd av den mångkulturella världsidentiteten från den amerikanska supermaktens spektakel.

Caudron
Jag kan bara instämma i det som har sagts, dvs. att misslyckandet i Seattle långt ifrån är en seger!! Den utvärdering vi måste göra av dessa strandade förhandlingar är mycket blandad!
Visst måste vi glädja oss åt att det civila samhället har engagerat sig under diskussionerna om den internationella handeln, och det är mycket tack vare de icke-statliga organisationernas, fackföreningarnas och andra föreningars mobilisering. Ur den synvinkeln utgjorde ministerkonferensen i Seattle en verklig vändning i WTO:s sätt att fungera. Då tidigare förhandlingar har förts med största diskretion mellan insatta förhandlare som endast tog hänsyn till de egna ländernas handelsintressen, måste nästa förhandling - vars startdatum ännu är okänt - föras i öppenhet och innefatta alla frågor som hänger samman med handel, dvs. sociala normer, miljön, konsumentskydd, kultur. Och det är också för att bemöta den typen av förändringar som WTO måste förändras. WTO bildades inte för att förvalta så pass många områden. Dessutom skapades organisationen av nationerna för att tjäna deras egna intressen. De nya villkoren kräver att utvecklingsländerna och länderna på uppåtgående skall få en garanti om fullt deltagande, vilket inte var fallet i Seattle, därav deras berättigade missnöje. De vackra avsikterna måste konkretiseras i WTO:s sätt att fungera.
Vi måste således sätta igång ett verkligt reflektionsarbete om hur WTO skall förändras. Europeiska unionen måste vara drivande i de kommande förhandlingarna. Som vi såg hade unionen förmågan att göra sig gällande som en nödvändig länk mellan Förenta staterna och utvecklingsländerna. Vi måste också framhålla initiativet från Europaparlamentets delegation, att inrätta ett parlamentariskt organ inom WTO. Visserligen är det bara en beståndsdel i den reform som måste genomföras, men det är ett element som kan minska det demokratiska underskott som präglar WTO.
För övrigt måste Europeiska unionen förbereda sig inför andra förhandlingar som kommer att inledas i år! Europeiska unionen, som hade förberett sig mycket väl inför diskussionerna och vars ståndpunkt förblev mycket sammanhållen, gav inte efter i fråga om den dagordning vi ville ha, nämligen en bred dagordning som omfattar mer än endast frågorna kring jordbruk och tjänster, vilket Förenta staterna önskade. Men det är ändå bara dessa två ämnen som kommer att diskuteras i början av nästa år, i enlighet med Marrakech-avtalen. Vi måste alltså visa oss mycket vaksamma inför de förhandlingar som verkar bli svåra.
Den sista mycket positiva punkten är att vår förhandlare, Pascal Lamy, har hävdat sig genom sin klarsynthet, lyhördhet, kunskap och auktoritet.
Det är ytterst positivt för framtiden.

Désir
Under debatterna före Seattle var vi ett antal personer här i kammaren som ansåg att Europa borde ha börjat med att utvärdera de föregående förhandlingarna, och upprättat en diagnos tillsammans med utvecklingsländerna, innan vi gav oss in i nya avregleringsförhandlingar. Man sade oss att det inte fanns tid och att ingenting fick förhindra starten av millennierundan. Men hade man inte tvärtom kunnat vinna tid genom att börja från början? Genom att visa en något större ödmjukhet och lyhördhet för medborgare och befolkningar, som inte är särskilt övertygade om vad WTO har åstadkommit och resultaten av dess arbete, när det gäller de ökade orättvisorna mellan Nord och Syd i fråga om utveckling?
Vi var några som varnade för bristen på insyn i ett WTO med större ögon än mage, en organisation som gör anspråk på att påtvinga alla inom samtliga områden sina beslut och val, enligt dess egna och långt ifrån legitima kriterier. Vi slog larm om de protester som uttrycktes i många länder angående den här frågan. Borde inte Europa ha börjat med att kräva en omstöpning av organisationen och dess funktion, såväl som en tydligare avgränsning av dess behörighetsområde, med respekt för andra organ och internationella konventioner, särskilt i fråga om miljö och sociala rättigheter? Vi sade att det inte längre är möjligt att följa WTO utan att inse kravet på att sätta vissa frågor högst upp på dagordningen, nämligen försiktighetsprincipen, den kulturella mångfalden, sociala rättigheter, miljöskydd och minskade utvecklingsskillnader. Men det är dit vi måste nå nu.
Seattle är ett misslyckande för dem som ville kasta sig huvudstupa in i jakten på en allmän frihandel och en kommersialisering av världen. Det är en seger för den brokiga medborgarrörelsen, samma slags rörelse som fick MAI-avtalet att gå i stöpet.
En stark rörelse har bestridit WTO, som genom sina regler och sin struktur har gynnat privata intressen på bekostnad av kollektiva intressen. Det som har ifrågasatts är inte att det finns regler som syftar till att organisera världshandeln, eller att det finns en världshandelsorganisation, utan det faktum att WTO ger sig ut för att vara alla reglers källa, alla tvisters domare, den högste domaren i morgondagens värld. Denna sociala rörelse har kommit till uttryck genom ett stort antal icke-statliga organisationer, civila föreningar och fackföreningar, som har krävt en annan typ av globalisering, vilken inte enbart domineras av det blinda vinstintresset, till nackdel för människor och samhällen.
Europa måste stödja sig på denna rörelse, på denna nya internationella allmänna opinion, för att gynna ett annat slags reglering av världsekonomin, grundad på en omfördelning av rikedomar och en ny balans mellan det som hör till marknaden och det som tillhör demokratin, mellan det som styrs av frihandel och det som bör grundas på samarbete. Europa måste främja ett multipolärt begrepp om morgondagens värld, och uppmuntra bildandet av stora ekonomiskt och politiskt integrerade regionala områden, vilka tillåter människor att styra över sin framtid och utöva ett inflytande på globaliseringen, och att inte vara underkastade den dominans som utövas av de megamultinationella bolag som föds ur megafusioner.
Om Europa inte kan stödja sig på den rörelsen, på vägran att behandla världen som en handelsvara och på den strävan som uttrycktes i Seattle, återstår endast en sak för de människor som säger nej till denna destruktiva globalisering, och det är att vända sig inåt mot nationalismen. De avsteg som man gjorde i fråga om bioteknik - och som kan leda till ett ifrågasättande av protokollet om biologisk mångfald - är ur den synvinkeln oacceptabla, och dessutom motsvarade de på intet sätt det europeiska mandatet och parlamentets ståndpunkt.
Vi måste bygga upp en ny balans mellan de internationella organen. Vi måste skapa en världsmiljöorganisation och förse den med verkliga befogenheter. Internationella Arbetsorganisationen bör vara den instans till vilken man överklagar beslut som äventyrar grundläggande sociala rättigheter. FN:s konferens om handel och utveckling (UNCTAD) är den mest legitima strukturen för att hantera frågan om direkta utländska investeringar, med respekt för staters demokratiska rättighet att lagstifta i sociala frågor och på miljöområdet.
Vad beträffar WTO i sig, bör den placeras under en medborgerlig kontroll; icke-statliga organisationer, fackföreningar och parlamentsledamöter bör kunna utöva en sådan kontroll. Ligger det inte i sakens natur, ja är det inte normalt med tanke på vad vi i denna kammare representerar i form av övertygelser och idéströmningar, att vänstern och högern inte kan mötas helt och hållet i den här typen av frågor? Vad tjänar det då till att till varje pris sträva efter ett samförstånd som endast kan bli artificiellt, och som uppnås på bekostnad av klara och tydliga ståndpunkter. Visst hade det varit att föredra om samtliga vänstergrupper försökte uttrycka sig samordnat med respekt för existerande olikheter, men jag är övertygad om att det i dessa frågor var möjligt att samla en pluralistisk europeisk vänster, vars röst är nödvändig i Europa.
Herr talman! Det är därför som jag beklagar valet av en kompromissresolution mellan PPE-, PSE- och ELDR-gruppen, vilken gör det omöjligt för oss att dra lärdomar av Seattle, att förbereda oss inför framtiden. Jag kommer att rösta emot denna text.

Dehousse
Jag har röstat emot resolutionsförslaget av de skäl som anges av Harlem Désir.

Miranda
 - (PT) Det är nödvändigt att ta upp doktrinerna om avsaknaden av resultat på ministertoppmötet i Seattle, vilket skulle fastställa dagordningen för Världshandelsorganisationens millennierunda.
Fiaskot i förhandlingarna, vilket vi anser är positivt, bestod inte bara i rena olycksfall på vägen beroende på omständigheterna.
Vi pekade i god tid på behovet av att utvärdera Uruguayrundans konsekvenser. Vi föreslog också att inledningen av förhandlingarna skulle skjutas upp för att kunna genomföra en utvärdering och reflektera över vilka vägar de internationella handelsförbindelserna borde ta.
Vi tänkte på de ogenomträngliga metoderna som hade använts. De negativa konsekvenserna för världens fattigaste länder var - och är - för oss särskilt tydliga.
Vi kände till deras angelägenheter och argumenten för dessa.
Liksom vi var medvetna om den generellt växande oron hos allmänheten i hela världen inför en globalisering som skapar ojämlikhet och orättvisor, därför att den framför allt styrs av marknadsregler och därmed av de intressen som styr dessa.
Nu när vi i dag har konstaterat detta fiasko är det nödvändigare än någonsin att göra de bedömningar vi tidigare har föreslagit, innan förhandlingarna återupptas. Det är viktigt att genomföra en långtgående reformering av WTO. Det är viktigt att börja förändra de olika bestämmelserna. Det är nödvändigt att skapa en seriös och betydande allians med utvecklingsländerna vilken respekterar deras rätt till ekonomiska och sociala framsteg. Det är på samma gång oundvikligt att helt enkelt skapa en ny handelsordning - i ett globalt sammanhang byggt på framsteg och solidaritet - som respekterar grundläggande politiska rättigheter, sociala framsteg och miljö.

Vachetta
Bonnkonferensen hölls några dagar före WTO-konferensen i Seattle. Den ohämmade avregleringen av handeln, som styrs av WTO och de främsta industriländerna, står i total motsats till den politik som är nödvändig för skyddet av miljön. Därför är det inte förvånande att Europeiska unionens medlemsstater inte har vidtagit nödvändiga åtgärder för att respektera sina åtaganden från Kyoto - vilket noteras i den föreslagna resolutionen - och att en systematisk avreglering samtidigt håller på att genomföras i Europa.
Europeiska unionen måste sopa rent framför egen dörr: det finns inte någon bestämmelse som syftar till att begränsa koldioxidutsläppen, i likhet med de bestämmelser som avser lokala luftföroreningar eller de produkter som skadar ozonskiktet. Att utsätta godstransporter med järnväg för konkurrens, vilket just har skett, strider mot den europeiska utvecklingspolitik som detta transportsätt kräver.
Genetiskt modifierade livsmedel B5-0313/1999)

Fatuzzo
Herr talman! Jag röstade för förslaget till resolution och jag har inget emot att man sätter en etikett på genetiskt modifierade livsmedel. Jag frågar er dock om det inte vore mer korrekt om Europeiska unionen, parlamentet, beslöt att förbjuda produktion och handel med dessa genetiskt modifierade produkter om de är skadliga, eller låter dem cirkulera om de inte är det. Att släppa ut dem på marknaden med en etikett är detsamma som att sätta texten "skadligt för hälsan" på cigarettpaketen, en text som inte hindrar någon att röka utan att fästa någon som helst vikt vid vad som står på etiketten.

Bowe
Herr talman! På mina och de övriga PSE-ledamöternas vägnar vill jag kommentera varför vi röstade emot i dag. Det var inte alls på grund av den resolution som hade lagts fram för parlamentet av Jackson, och som vi stödde fullt ut. Men vi måste tänka på att även om denna resolution bara var rådgivande hade kommissionen särskilt sagt till att den noggrant skulle beakta vad vi sade i den. Det sades särskilt att samtidigt som resolutionen inte enligt nuvarande provisorium skulle kunna få någon bindande effekt på dess åtgärder, skulle den beaktas fullt ut.
Beklagligt nog har inte vissa ledamöter i detta parlament påtagit sig det stora ansvar som kommissionen har lagt i deras händer och handlat klokt, i synnerhet vad gäller ändringsförslag 4. Det innehåller märkningsförslag för derivat från djur som har utfodrats med genetiskt modifierade livsmedel. Detta är något som oundvikligen kommer att inträffa i fråga om samtliga kreatursbesättningar i Europeiska unionen och håller på att hända nu. Konsekvenserna skulle bli att en stor majoritet köttprodukter i våra affärer skulle märkas som om de var derivat från genetiskt modifierade livsmedel. Det skulle inte ge nyttig information till konsumenterna utan bara skapa förvirring och en atmosfär i vilken hela frågan om genetiskt modifierade livsmedel skulle få en ny och mer förvirrad vändning. Det tycks mig som att samtidigt som PSE-ledamöterna fullt ut stöder resolutionen måste vi ta vårt ansvar och erkänna vår moget övervägda ståndpunkt.

Berthu
Jag har röstat mot resolutionsförslaget om märkning av genmodifierade livsmedel, eftersom dess enda syfte är att ge klartecken till kommissionen att föreslå en förordning, enligt vilken det inte skall vara obligatoriskt att märka de livsmedelsprodukter som innehåller mindre än 1 procent genmodifierade organismer (GMO).
En sådan bestämmelse skulle stå i strid med den ståndpunkt som Europaparlamentet intog den 14 maj 1998, då vi krävde en obligatorisk märkning av de livsmedelsprodukter som innehåller GMO, vilken procentuell andel det än rör sig om.
I dag ber rådet kommissionen att mildra föreskrifterna, under förevändning att industrin i vissa fall inte kan undvika att deras produkter av en tillfällighet blir minimalt smittade av genmodifierade ämnen, vid transport eller förädling. Det är ett verkligt problem, men den föreslagna lösningen är enligt min mening oacceptabel, även på tillfällig basis.
Den verkliga lösningen består inte i att tolerera en brist på konsumentupplysning, utan i att öka insatserna för att åtskilja genmodifierade och konventionella ämnen under hela produktionsprocessen. Jag vidhåller att en märkning skall vara obligatorisk, oavsett vilken mängd GMO som ingår i livsmedelsprodukten i fråga, även om den är minimal. När det råder tvivel från tillverkarens sida, bör man infoga följande: "denna livsmedelsprodukt kan innehålla genmodifierade organismer".

Caudron
skriftlig. (FR) Jag vill gratulera medlemmarna av utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, och mera särskilt utskottets ordförande, till resolutionsförslaget om märkning av genetiskt modifierade livsmedel.
Jag måste säga att jag delar den ståndpunkt som framförs i texten, dvs. att lagstiftningen i denna särskilt polemiska fråga som nu är gällande inom Europeiska unionen inte lever upp till det skydd och den information som är nödvändig för konsumenterna.
Med hänsyn till de osäkerheter som kringgärdar genetiskt modifierade organismer, måste vi vara mycket vaksamma och tillämpa försiktighetsprincipen som sig bör, på alla stadier i vår verksamhet.
När det gäller märkningen av genetiskt modifierade livsmedel har rådet antagit förordningen 1139/98/EG, vilken är tillämplig på livsmedel och livsmedelsingredienser som är avsedda för den slutlige konsumenten, och som helt eller delvis har framställts utifrån genetiskt modifierade sojabönor, enligt beslut 96/281/EG, eller genetiskt modifierad majs, enligt beslut 97/28/EG.
De åsyftade livsmedelsprodukterna är underställda ytterligare krav på märkning, som fastställs i denna förordning.
Men livsmedel som varken innehåller proteiner eller DNA som härrör från en genförändring lyder inte under de nämnda kraven.
Kommissionens förslag syftar till att komma tillrätta med dessa brister. Förslaget avser en slumpmässig nedsmittning av en produkt, genom DNA eller proteiner som härrör från genetiskt modifierade soja- och majskulturer. Märkningen borde bli obligatorisk så snart en produkt innehåller mer än 1 procent av ett sådant ämne.
Den text som kommissionen föreslår är långt ifrån tillräcklig, vilket nämns i resolutionsförslaget. Felet är att man har en sektoriell syn på märkningen av genetiskt modifierade livsmedelsprodukter, när det tvärtom krävs en övergripande och sammanhängande strategi. Europeiska kommissionen måste komma med nya förslag om såväl nya djurfoder som icke-genetiskt modifierade livsmedel, för att kunna ge konsumenten möjlighet att välja med full sakkännedom.
I övrigt skriver jag helt under på kravet att förordningen i fråga borde innehålla en ändringsklausul med en tidsfrist, på ett sådant sätt att det blir möjligt att inom 12 månader sänka den maximala halten på 1 procent. Europeiska kommissionen ger i själva verket ingen rättfärdiggörande förklaring till varför denna siffra skulle vara välgrundad.
I dag, när de europeiska konsumenterna är chockade av vida kända livsmedelskriser, borde vi vidta alla nödvändiga åtgärder för att lugna dem och ge dem instrument att kontrollera sina livsmedel. Det handlar om deras förtroende för den europeiska konsumentpolitiken.

Figueiredo
 - (PT) Så som sägs i det resolutionsförslag som Caroline Jackson har lagt fram, är den nuvarande lagstiftningen på detta område ett lappverk och saknar konsekvens. Konsumentskyddet kräver att det finns en mycket precis och komplett information om livsmedlen, inklusive den som gäller nya djurfoder och märkning av produkter som inte innehåller genetiskt modifierade organismer.
Det är alltså nödvändigt att se över hela lagstiftningen om livsmedel och produkter härledda ur genetiskt modifierade produkter, för att garantera en riskbedömning på förhand för att skydda konsumenternas hälsa.
Således är det nödvändigt att kommissionen föreslår nya krav för prover och märkning av alla nya livsmedel och tekniska hjälpmedel från genetiskt modifierade produkter, där speciell uppmärksamhet ägnas produkter från djur som har fått foder som innehåller genetiskt modifierade produkter.
Det är likaledes viktigt att det lägsta tröskelvärdet på 1 procent kan ses över inom tolv månader, mot bakgrund av relevanta tekniska och vetenskapliga undersökningar.

Morgan
 - (EN) Jag tror att konsumenterna har rätt att få reda på när genetiskt modifierade livsmedel används i produkter i alla situationer, det gäller inte bara mat som intas av människor utan också djurfoder. Det kräver en tydlig märkning i alla situationer.
Tjetjenien

Alavanos
. (EL) Europaparlamentet bör fördöma brutaliteten i den ryska militära attacken mot Tjetjenien, som inte drabbar några terrorister, utan de tiotusentals kvinnor och barn som har drivits bort från sina hem och ut i den hårda kaukasiska vintern.
Europeiska unionen måste stöda OSSE:s ansträngningar att få ett slut på bombningarna, att få flyktingarna att återvända och att finna en politisk lösning.
Vi bör dock understryka att Europeiska unionen, tillsammans med USA, inte går fri från ansvar. För de är de främsta läromästarna, i Kosovo med sitt förakt för de internationella organisationerna och metoderna för fredlig konfliktlösning och, dessutom, med den oro som de skapar i och med den aggressiva utvidgningen österut, vilken framkallar nationalism och våld inom Rysslands gränser.
Klimatförändringar

Caudron
Denna debatt är av stor betydelse. Vid det här skedet skall jag inte återuppta alla de argument som använts för att framhålla hur viktig den är. Jag skall akta mig för att uttrycka min pessimism - fast jag vägrar att förtvivla, för i livet finns det alltid ett utrymme för handling, för att "få saker och ting att förändras". I dag vill jag bara säga två saker.
För det första är det inte acceptabelt att det är pengarna som styr, vilket gör att länder med tillräckliga medel kan köpa rätten att förorena från de allra fattigaste! Det är oacceptabelt, omoraliskt och kriminellt med hänsyn till framtiden.
För det andra: samtidigt som man inom bilbranschen gör många insatser för att minska föroreningarna från nya motorer, borde man utarbeta ett mycket viljestarkt europeiskt program för att snabbt avveckla den gamla bilparken, som ofta är starkt förorenande (här talar jag inte om bilar som samlarobjekt). Även på detta område anser jag att "där det finns en vilja, finns det också en väg".

Kauppi
 Jag vill bara säga att jag är bestämt emot resolutionen Liese om klimatförändringar såsom den godkändes av parlamentet. Kärnenergi har varit, är och kommer att vara en mycket viktig del av minskade koldioxidutsläpp.

Talmannen
Jag förklarar röstförklaringarna avslutade.
(Sammanträdet avbröts kl. 13.38 och återupptogs kl. 15.00.)

Talmannen
Jag ger ordet till Gollnisch för en ordningsfråga.

Gollnisch
Ni får ursäkta mig, fru talman, men jag skall inte bli långrandig, jag skall t.o.m. fatta mig kort. Jag vill - för fredliga och inte alls polemiska syften - återkomma till den händelse som inträffade vid slutet av omröstningen, på grund av den hänvisning till arbetsordningen som jag grundar på artikel 180 och 181 i arbetsordningen.
Vad var det egentligen som hände för en stund sedan? En kollega åberopade en bestämmelse i arbetsordningen. Efter det beslutade Martin att gå över till kammarens omröstning. Jag ifrågasätter inte Martins skicklighet att skyndsamt leda vårt arbete - som är stor - men i likhet med andra kolleger här i parlamentet ifrågasätter jag en praxis som, för att uttrycka mig generellt, tycks totalt strida med arbetsordningens ordalydelse och andan inom våra parlamentariska institutioner.
Jag vill bara säga följande: arbetsordningen är en garanti för minoriteternas rättigheter. Ändringar av arbetsordningen är inte en sak för en tillfällig majoritet, utan de omges - enligt vår egen arbetsordning - av ytterst strikta villkor. En sådan ändring måste vara föremål för ett förslag. Detta förslag måste diskuteras inför det behöriga utskottet. Det behöriga utskottet måste utse en föredragande, och föredraganden måste lägga fram ett betänkande. Och även om ändringen accepteras, måste den godkännas i kammaren av en kvalificerad majoritet som omfattar mer än hälften av ledamöterna. Om så vore fallet är ändringen ändå inte tillämplig förrän nästa session har inletts.
Dessa garantier är absolut oundgängliga för att vårt parlament i synnerhet och alla parlamentariska institutioner i allmänhet skall fungera väl. Jag anser dock att den praxis - något anglosaxisk för att hänvisa till den juridiska sociologin - som består i att låta en tillfällig majoritet besluta över klara och tydliga bestämmelser i arbetsordningen, är en helt och hållet avskyvärd praxis.
Detta skulle jag ha velat säga till Martin, om denne inte genast hade beslutat - på ett sätt som jag anser föga belevat och föga överensstämmande med demokratiska krav, respekten för rätt och parlamentariska seder och bruk - att den synpunkt som jag avsåg att lägga fram angående artiklarna 180 och 181 inte var en hänvisning till arbetsordningen, och det utan att ens ha lyssnat till mig. Ytterligare en gång bröt vår kollega vice talmannen mot reglerna för sitt ämbete, både gentemot mig och gentemot den kollega som uttryckte sig tidigare, samt andra kolleger som ville göra ett inlägg, bl.a. Muscardini, som han vägrade ge ordet och t.o.m. hotade att avstänga.
Fru talman! Inför er, parlamentets talman, och förhoppningsvis inför parlamentets presidium, ville jag framföra denna mycket beslutsamma men mycket lugna protest, mot det som jag anser vara en överdriven makt.

Talmannen
Herr Gollnisch! Jag noterar ert uttalande. Det kommer att granskas av presidiet, och under alla omständigheter finnas med i det fullständiga förhandlingsreferatet över kammarens arbete.

Cappato
Fru talman! Jag skulle vilja fästa presidiets uppmärksamhet på de allt svårare arbetsvillkoren vad beträffar detta parlaments informationstjänster. Sedan två veckor kännetecknas datorerna och Internet-uppkopplingarna av en otrolig långsamhet, och tillträde till många webbplatser är dessutom i praktiken spärrat. Detta är en direkt följd av det system detta parlaments informationstjänst har valt, det vill säga att sätta parlamentsledamöterna under förmyndarskap och filtrera deras tillgång till Internet, med resultatet att uppkopplingen i praktiken är spärrad sedan ett par veckor. Nu kommer dessutom nyheten att Internet-uppkopplingen för Europaparlamentets dator i Bryssel kommer att vara blockerad under så lång tid som mellan 22 december och 4 januari. Detta innebär i praktiken att ledamöterna är förbjudna, inte har någon som helst möjlighet, att arbeta på sina kontor i Bryssel mellan 22 december och 4 januari. Jag anser att presidiet omgående borde kontrollera vilka skäl som ligger bakom detta avbrott. Enligt min åsikt kan inte ett så allvarligt avbrott bero på annat än mycket allvarliga och oöverstigliga problem, men jag är rädd att det tvärtom handlar om byråkratisk tröghet inom informationstjänsten. Eftersom det tyvärr inte finns andra formella sätt att begära en kontroll ber jag er om detta direkt i detta forum.

Talmannen
Kära kollega! Ert bekymmer har redan förmedlats av andra kolleger, och t.o.m. av avdelningarna. Vi kommer att vidarebefordra frågan till dataavdelningen, och fru talmannen kommer dessutom att studera problemet tillsammans med presidiet.

Handlingsplattform från Peking (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättningen på debatten om de muntliga frågorna till kommissionen och rådet, för utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor, och om unionens uppföljning av åtgärdsprogrammet från Peking.

Dybkjær
Fru talman! Jag vill inleda med sex ord som alla på danska börjar på "m" som i man. Dessa sex ord är: Muren, som föll i Berlin, marknaden, mainstreaming, makt, mässling och mänskliga rättigheter. Dessa ord används till följande frågor: Innebar det när muren föll att marknaden tog över och vi som resultat av detta i Peking på allvar accepterade ordet mainstreaming, att männen trätt - om inte tillbaka - så litet till sidan och därmed gett avkall på litet makt och att de tar litet av barnsjukdomarna? Och betyder det därför att de mänskliga rättigheterna följs, så att kvinnor såväl som alla andra inte diskrimineras och utsätts för våld? Svaret är nej.
Jag framhäver denna situation, eftersom vi kvinnor i de rika länderna, dvs. även i EU, hela tiden måste komma ihåg att de som bestämmer och därmed också bestämmer över våra medsystrar i utvecklingsländerna, Kosovo, på Balkan osv., fortfarande är män, och att det därför finns en risk för att resultatet av vårt arbete, i stort sett hela programmen, snedvrids i förhållande till kvinnornas önskemål och behov. Det finns fortfarande behov av en diskussion om jämställdhet och ändringar i EU, men det måste framför allt ske en aktiv insats rörande utvecklingsländerna och i samband med hjälpen till Kosovo, på Balkan osv., för att se till att kvinnorna kommer med och också deltar i utvecklingen och återuppbyggnaden. Stabilitetspakten, vilken saknar kvinnor i ledningen, och där kvinnor rent allmänt inte deltar, visar att det finns mycket kvar att göra. Det är hög tid att Europaparlamentets män och kvinnor stöder parlamentsledamöterna och de icke-statliga organisationerna i deras strävan efter att delta på alla ställen i samhället
Jag avslutar med att tacka kommissionären för hennes engagerande tal, och jag vill också tacka rådets ordförande.

Evans, Jillian
Fru talman! De politiska grupperna är överens om huvudfrågan här liksom de av oss som ingår i utskottet för kvinnors rättigheter. Konferensen "Peking plus fem" är av största betydelse och Europeiska unionen måste vara mycket väl förberedd för att delta på effektivast möjliga sätt om den skall få den effekt som vi önskar. I egenskap av parlament har vi den förpliktelsen gentemot alla kvinnor i Europeiska unionen och därbortom - ja, i hela världen - mot bakgrund av de åtaganden som vi gjorde före Peking och efteråt.
Vi behöver mycket tydliga garantier för att vi i egenskap av parlamentsledamöter skall bli inbegripna fullt ut och tagna på allvar i planeringen av den förberedande konferensen till New York-mötet. I egenskap av parlamentsledamöter är vi den direkta demokratiska länken till Europeiska unionens befolkning och utskottet för kvinnors rättigheter är själv en direkt länk till många kvinnoorganisationer och kvinnoföreträdare. Såsom tidigare sades var förberedelserna till Seattle ett gott exempel på hur detta skulle kunna göras och jag hoppas att vi kommer att kunna lyckas med det.

Eriksson
Herr talman! Vi har ju konstaterat att överallt globalt, är ju kvinnor ett underordnat kön. Med hänsyn till det skapade man ju denna plattform i Peking. Även här i Europeiska gemenskapen har man sagt att man har som övergripande mål att främja jämställdheten mellan könen i alla politiska program och politikområden.
För knappt ett år sedan behandlade vi ett betänkande om uppföljning av begreppet gender mainstreaming i just EU:s institutioner. Vi konstaterade där att handlingsplanen från Peking säger att en rad åtgärder måste vidtas som bör leda till grundläggande förändringar. Vi konstaterade i februari att så inte har skett. Man konstaterade att det måste finnas klart definierade mål och ansvarsmekanismer, men det har vi inte heller. Man konstaterade att kvinnor bör engageras aktivt vid tillämpning och uppföljning av handlingsplanen - det görs inte heller. Man konstaterade att en verklig tillämpning av planen också kommer att kräva förändringar av den inre dynamiken vid institutioner och organisationer inklusive värderingar, beteenden, regler och rutiner som skadar kvinnors ställning.
När vi från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor tittade på detta då, kunde vi konstatera att i samtliga institutioner i Europeiska unionen hade mycket små framsteg gjorts och inte något av dem hade ändrat något på helheten. Nu skall vi göra en uppföljning av handlingsplattformen från Peking. Europeiska unionen kommer tyvärr inte, inte ens om vi skickar parlamentariker i en delegation, att kunna påvisa några stora positiva framgångar. Vad vi kommer att göra är att åka dit och bekräfta vad som redan bekräftades 1995 i Peking. Jag tycker att detta är oerhört sorgligt. Vi från denna kammare uppmanade då kommissionen att prioritera en översyn av alla sina strukturer för rådgivning och beslutsfattande, för att få en jämn könsfördelning, och att uppmuntra medlemsstaterna att fullt ut genomföra rådets rekommendation av den 2 december 1996 om en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen. Denna uppmaning står självklart fast.
Vi uppmanar också kommissionen att följa och intensifiera arbetet med sin strategi som syftar till att uppnå en jämn könsfördelning bland personalen. Denna uppmaning står naturligtvis också fast. Vi uppmanade EU:s institutioner att ta fram jämställdhetsplaner för och i sin verksamhet. Det är också ett krav från denna kammare som ligger fast.
Kort sagt har vi inte tagit mer än ett myrsteg framåt. Det är något som vi beklagar. Men om vi nu kommer till New York, så hoppas vi att vi där kan få goda råd av människor, systrar från andra länder, för att se om något positivt har skett någon annanstans.

Sandbæk
Fru talman! Det är beklagligt att EU:s konferens hålls först efter de regionala mötena i Europa, särskilt när man på dessa tyvärr bara har valt att diskutera fyra av de tolv områden som ingår i åtgärdsprogrammet från Peking. Dessa fyra områden är våld, ekonomi, beslutsfattande och institutionella mekanismer, och detta innebär att ett av de allra viktigaste ämnena, dvs. hälsa, bara kommer att behandlas på EU:s konferens. Jag hoppas därför att kommissionen i sin planering av konferensen starkt kommer att koncentrera sig på detta ämne, särskilt hälsa i samband med reproduktion.
I Peking-åtgärdsprogrammet utpekades kvinnors hälsa som ett område där det fanns grund för kritisk oro. Man tog upp reproduktiv hälsa i samband med mänskliga rättigheter, då det fastställdes att mänskliga rättigheter rörande kvinnor inkluderar deras rätt till att ha kontroll över och fritt kunna fatta beslut om frågor som rör deras sexualitet, dvs. även sexuell och reproduktiv hälsa. Formuleringen från Peking är mer långtgående än den som användes i Kairo med hänsyn till reproduktiva rättigheter. Och man kan frukta att denna hårt tillkämpade seger kan utmanas under Peking +5-processen, trots att förberedelsekommittén har försäkrat att Peking-åtgärdsprogrammet inte är öppet för omförhandling. Det bör vi från EU:s sida vara med om att säkerställa.
Europaparlamentets tvärpolitiska grupp om reproduktiv hälsa har åtskilliga gånger gjort oss uppmärksamma på det samband som finns mellan fattigdomsbekämpning, kvinnors jämställdhet och reproduktiv hälsa. Vi har betonat att den reproduktiva hälsan faktiskt är en förutsättning för fattigdomsbekämpningen och skall ses som ett övergripande begrepp. Frågan om hiv/aids måste med nödvändighet tas upp i sammanhanget. Andelen hiv-smittade kvinnor och därmed överföringen från mor till barn stiger fortfarande.
Jag hoppas därför att kommissionen i dag kan meddela mig att den reproduktiva hälsan kommer att få en framträdande placering på EU:s konferens och att Europaparlamentet på ett eller annat sätt kan delta i New York, på samma sätt som vi gjorde i samband med WTO-förhandlingarna, där vi ju var företrädda.

Martens
Fru talman! Peking 1995 var en speciell händelse. Aldrig tidigare hade så många länder, icke-statliga organisationer och journalister deltagit i en FN-konferens. Pekingförklaringen och handlingsplattformen från Peking antogs av 192 regeringsdelegationer. Handlingsplattformen från Peking fungerar som en katalysator över hela världen, och överallt har politiken skärpts, reviderats och förnyats. Ändå är problemen ännu inte lösta, och emancipationspolitiken ännu inte fulländad.
På 70-talet placerade Europeiska gemenskapen och Förenta nationerna ämnet "kvinnor" på de nationella regeringarnas dagordningar. Nu ser vi att frågan inte uppmärksammas lika mycket längre. Därför är det Europas uppgift att ge nya impulser. Jag hoppas att vi i juni 2000 i New York kan påskynda genomförandet med samma energi och styrka som kännetecknade Pekingkonferensen. Jag insisterar på att EU gör allt för att hålla fast vid den positiva utvecklingen samt har kvinnornas bästa för ögonen internationellt sett.
Med anknytning till detta har jag följande frågor, fru talman. För det första: PPE anser att icke-statliga organisationer och kvinnorörelser är av utomordentligt stor betydelse. De har en särskilt betydelse och styrka på grund av det de uträttar på grundnivå. Beslut omsätts inte automatiskt i verklighet. Det behövs alltid någon som kontrollerar att beslut omsätts i politik, och att politiken också genomförs. Vid mobiliseringen av den politiska viljan att genomföra politiken spelar de icke-statliga organisationerna en central roll. I de flesta länder har även staten byggt upp nationella emancipationsstödjande strukturer. Därför lyder min fråga som följer: Hur ser kommissionen på de icke-statliga organisationernas, inklusive kvinnorörelserna, roll i samspelet mellan dessa och de nationella, statliga strukturerna?
Nu kommer jag till fråga två. Ett europeiskt förberedande möte var planerat att äga rum i december 1999. Det har skjutits upp till februari 2000. Just nu råder stor oklarhet beträffande detta. Förvirringen som rådde vid den förra förberedande konferensen måste undvikas. Därför vill jag fråga om kommissionen kan uppge vilka icke-statliga organisationer som kommer att inbjudas och vad som förväntas av dessa?
För det tredje: I januari kommer ECE-konferensen att äga rum i Genève. Även där kommer man att ta upp resultaten från Peking. Kan kommissionen säga vad EU kommer att bidra med till denna ECE-konferens, med anledning av unionens bedömning av hur långt vi har kommit, vilka hinder som återstår att övervinna och vilka åtgärder som behövs?
Slutligen kommer vi till den fjärde frågan. Ett av resultaten i Peking är att överenskommelser slöts om gender mainstreaming. Med detta menar man införlivandet av emancipationsmålsättningar och genomförandet av dessa i den reguljära politiken. Min fråga är följande: kan kommissionen uppge vad den har föresatt sig att göra för att "mainstreama" resultaten från Peking, och i rättan tid dem från New York, i den europeiska politiken?

Karamanou
Fru talman! Fru kommissionär! Det finns ingen tvekan om att FN:s femte kvinnokonferens i Peking var en viktig milstolpe i utvecklingen mot jämlikhet mellan könen, eftersom det häpnadsväckande där hände att företrädarna för FN:s alla länder enades om en gemensam, global handlingsplattform. Fem år efteråt är det nödvändigt att utvärdera utvecklingen, att analysera de framsteg eller bakåtsteg som har gjorts på de tolv åtgärdsområdena, att vidta korrigerande åtgärder där så behövs och att dra upp strategier som skall leda till att målen från Peking uppfylls.
Europeiska unionen, Europaparlamentet måste inte bara delta i denna process utan även på ett avgörande sätt bidra såväl till utvärderingen av åtgärderna under dessa fem år som till den framtida planeringen. Det är ett faktum att det, i jämförelse med andra platser i världen, som Afghanistan och Kuwait, där miljoner kvinnor berövas till och med sina grundläggande mänskliga rättigheter, är ett privilegium att som kvinna leva i Europeiska unionen. Det är sant att det i unionen har gjorts mycket stora framsteg på alla områden, och om vi ser på våra landvinningar under det tjugonde århundradet, borde vi kanske fira kvinnornas stora vinster. Jag skall nämna bara en av många: den som gäller utbildningsområdet, där kvinnorna på så gott som alla universitet i Europeiska unionen utmärker sig, med avseende på såväl antal som prestationer.
Europaparlamentets och unionens bidrag för att främja lika möjligheter har varit avgörande. Med genomförandet av Amsterdamfördraget, åtgärdsprogrammen och mainstreamingpolitiken har den europeiska politiken stärkts avsevärt. Trots de framsteg som har gjorts, återstår dock ännu att lösa allvarliga problem med ojämlikhet och diskriminering av kvinnor, ökad andel arbetslösa, våld, sexuellt utnyttjande och, framför allt, utestängning av kvinnorna från de centrum där politiken utarbetas och besluten fattas.
Vad beträffar FN-konferensen i New York, är det nödvändigt att vi snabbar på förfarandena för våra förberedelser som europeisk union, om vi verkligen vill delta i det förberedande arbetet och i konferensen på ett sätt som är betydelsefullt och värdigt unionens styrka. Det gläder mig att kommissionären i dag på morgonen, men även ordförandeskapets företrädare, uttalade sin vilja och sitt åtagande att organisera den europeiska konferensen och att delta i förberedelsearbetet inför konferensen i New York, Peking +5.

Thors
Fru talman! Det råder en viss depressionsstämning. Detta tycker jag inte alls överensstämmer med den goda bild som man fick av den jämställdhetskonferens som hölls i Finland under Finlands ordförandeskap och under ledning av min partivän Eva Biaudet. Vart har den goda stämningen tagit vägen?
Det låter snarare som om vi under denna diskussion borde använda bilden av en cykel. EU är en cykel som hela tiden måste hållas i rörelse. Är den inte i rörelse, så går det inte framåt. Jag har en känsla av att man även kunde använda den bilden för arbetet efter Peking. Det har inte hänt så mycket, men å andra sidan är det viktigt att vi inte nöjer oss med det, utan sätter upp målsättningar för framtiden. Vad vill vi ha gjort före år 2005? Vad vill vi ha som målsättning nu? Vi är inte nöjda med det som har skett i våra medlemsländer. Vi är inte nöjda med det som har skett på EU-nivå. Vi är inte nöjda med det som har skett inom FN. Vi måste också få in betydligt mer av jämställdhetsperspektivet i andra FN-organisationer, andra FN-konferenser. Jag var väldigt glad över att ansökarländerna är medbjudna till den konferens som kommissionären berättade om.
Jag tror att vi även är missnöjda med jämställdhetsprofilen i vårt eget parlament. Se till exempel på antalet vice talmän och talmän. Den kvinnliga representationen är inte alls tillräcklig.
När det gäller ansökarländerna finns det oerhört mycket att göra. Kommunismen förådde jämställdheten.Kvinnorna i ansökarländerna tror inte på tomma ord om jämställdhetsarbete, utan där måste det på många sätt göras om. Fattigdomen har speciellt drabbat kvinnor i ansökarländerna. En skrämmande siffra som vi har hört är att det före kommunismens fall fanns 13 miljoner människor i Öst- och Centraleuropa som levde under fattigdomsgränsen. I dag är det 120 miljoner.

Ainardi
Fru talman! Jag framför det anförande som min kollega Geneviève Fraisse skulle ha gjort, vilket för övrigt ansluter sig till Theorins protester i förmiddags.
Jag gläder mig åt att Europeiska kommissionen känner att den har ett ansvar i fråga om uppföljningen av Pekingkonferensen. Men det måste vara tydligt om det skall bli effektivt. Det som står på spel är kvinnors situation i dag, såväl ur en jämställdhetssynpunkt - utbildning, medborgarskap, sysselsättning - som med hänsyn till frihet - habeas corpus, bekämpningen av våld mot och handel med kvinnor.
Det krävs således att vi är tydliga. För att detta europeiska sammanträde skall bli ett lyckat tillfälle, och inte en plats för vackert tal, anser jag att följande villkor är nödvändiga. En europeisk konferens kan hållas samtidigt med ett FN-möte om, men bara om, det å ena sidan resulterar i en intern politik i Europa, och å andra sidan om den visar att det finns en gemensam beslutsamhet inom ramen för FN:s dynamik.
Under det finländska ordförandeskapet, som jag vill tacka, har nio indikatorer utarbetats för att utvärdera kvinnors deltagande i beslutsprocesser. Vore det inte bra att generalisera dessa kvantitativa metoder? Man borde ta fram könsbestämd statistik inom alla områden. Därför borde man också utarbeta ytterligare indikatorer för att mäta bristen på jämställdhet inom andra områden än politiken.
Skulle man inte kunna göra en uttömmande utvärdering av de medel som Europa har försett sig med sedan flera decennier för att skapa jämställdhet, bl.a. när det gäller möjligheten att förena familj med arbete, och för att bekämpa alla former av våld mot kvinnor? Utan en gemensam indikator blir det omöjligt att göra någon seriös utvärdering av de åtgärder som vidtas av medlemsstaterna. Syftet med konferensen i februari 2000 skulle kunna vara en sådan politik, som är både konkret och strukturerad.
Europas framtida utvidgning, vilken bekräftades i slutsatserna från Helsingfors, ställer frågan om kandidatländernas respekt för kriterierna om att skapa jämställdhet och att främja kvinnors frihet. I dessa länder, precis som överallt annars, har de icke-statliga organisationernas roll blivit omöjlig att bortse ifrån, särskilt sedan Peking. Kommissionen måste vara en samtalspartner i nivå med det arbete som dessa organisationer har satt igång.

Swiebel
Fru talman! Världskvinnokonferensen 1995 gav en enorm impuls till den världsomspännande kampen för frihet och jämlikhet för kvinnor. Jag vill kort påminna er om tre milstolpar.
För det första är rätten till sexuellt självbestämmande erkänd som en inneboende del av kvinnors mänskliga rättigheter. För det andra har man fastslagit att argumentet om kulturell identitet inte får användas till att upprätthålla kvinnoförtryck. För det tredje har man uttalat att kvinnopolitik inte består av litet smått och gott för kvinnor och en plats i solen, utan att genusperspektivet måste finnas med i allt politiskt arbete.
Dessa framsteg, och jag har endast nämnt de främsta, måste omsättas i praktisk handling. De nationella regeringarna har här den främsta uppgiften, och deras insatser måste utvärderas. Men nu kommer det: Hur är det då med Europeiska unionen? Hur når man där en gemensam ståndpunkt i frågan om uppföljning av världskvinnokonferensen? Hur kan Europaparlamentet utföra sin uppgift?
Den konferens som Europeiska kommissionen kommer att utlysa nästa år, kan endast vara opinionsbildande och inte politiskt avgörande. Beträffande reglerna för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, i enlighet med vilka medlemsstaterna ju samordnar sitt agerande i internationella organisationer, ligger initiativet och beslutsmakten helt hos rådet som i praktiken utgörs av en grupp specialiserade tjänstemän som har en naturlig tendens att koncentrera sig på sina egna inbördes problem. Jag vågar påstå detta därför att jag själv under många år har varit medlem av ett sådant sällskap, framför allt under Peking-perioden.
Sådana organ rör sig i den hemliga diplomatins halvmörker. Öppenhet och politiskt ansvar borde dock prioriteras. Därför ber jag ordförandeskapet, med hänvisning, till artikel 32 i Fördraget om Europeiska unionen, att i största möjliga mån informera parlamentet, men också att rådfråga det i tid. "I tid" betyder i detta fall åtminstone före den så kallade Prep Con, som kommer att äga rum i New York från den 3 till den 17 mars. För vi är troligen redan för sena för ECE-konferensen i januari. Parlamentets utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor har uttryckligen skrivit in uppföljning och genomförande av internationella överenskommelser, såsom handlingsplattformen från Peking, i sin arbetsbeskrivning. Detta utskott brinner av iver att bidra med sitt arbete. Dock arbetar det helst utifrån konkret, aktuell information och med en konstruktiv dialog med rådet och kommissionen. Att ropa i öknen är ju inte en särskilt produktiv sysselsättning. Därför beklagar jag också litet grann att vi på grund av den märkliga organisationen av denna debatt nu måste klara oss utan det finländska ordförandeskapet.

Theorin
Fru talman! Så här i slutet av debatten vill jag bara säga att jag inte tycker att den har varit negativ, utan den har varit väldigt realistisk. Den har varit klarsynt, och vi har visat var problemen är. Det finns en klar samsyn mellan kommissionären som handhar dessa frågorna och parlamentets jämställdhetsutskott. Kommissionären har understrukit parlamentets situation och parlamentets viktiga roll och sagt att handlingsplanerna inte är tillräckliga och att de måste utvecklas mer samt att det krävs ett klart politiskt ställningstagande. Det tror jag vi skall se som väldigt viktigt.
Får jag då bara varna för att begränsa sig till fyra områden när kommissionen och rådet nu går in det konkreta programmet för Pekingkonferensen. Jag säger det efter 20 års erfarenhet av Förenta nationerna. Den dag man börjar att luckra upp någon av de tolv punkter som vi har slagit fast i Peking har man också börjat bryta sönder hela Pekingdokumentet. Det är alltså oerhört viktigt att EU har en mycket klar politik, att det är samtliga tolv politikområden som gäller. Det är samtliga tolv områden som man måste slå fast och utarbeta handlingsplanen för. Man får inte bara begränsa sig till tre för då kan hela vårt Pekingdokument vara förlorat.
Jag vill också säga att vi med rätta har med krav på att också jämställdhetsutskottet och kvinnorna i parlamentet skall kunna vara med i den konferens som kommer att ske i New York i juni månad. Precis som de representanter för parlamentet som har deltagit i WTO bör också kvinnorna vara med.
Låt mig sist vända mig till männen här: Se inte detta som något speciellt för kvinnorna. Se det inte som något som katten har släpat in och som ni är irriterade över, att kvinnorna reser de problem som är kvinnornas problem runtom i världen. Se det som en viktig uppgift för er, våra manliga kolleger här i parlamentet och våra manliga kolleger i kommissionen, att ta ert ansvar och se till att dessa frågor lyfts upp på en så hög nivå att de också blir en verklighet i de nationella parlamenten och i de nationella regeringarna, Europaparlamentet, kommissionen och rådet.

Diamantopoulou
. (EL) Fru talman! Jag skulle vilja tacka alla de kvinnliga ledamöter som har deltagit i denna diskussion. Det är ett obestridligt faktum att Pekingkonferensen är en händelse med mycket stor räckvidd, vilket märks varje år. Och jag tror att vi vid den första utvärderingen, som kommer att äga rum i juni, förutom de negativa bekräftelser som vi återigen kommer att få genom statistiken, siffrorna och informationen om kvinnornas situation på det globala planet, även kommer att få vissa positiva bekräftelser om flera saker som har gått framåt på det globala planet.
Jag skall, efter alla frågor, försöka att svara så tydligt som möjligt. Efter Pekingplattformen och förbindelsen från de 189 länderna på denna plattform, kan Europeiska unionen, vår region, agera på tre olika nivåer: För det första, på medlemsstaternas nivå; för det andra, på nivån för politiska strategier på Europeiska unionens nivå, och, för det tredje, på nivån för Europeiska unionens politik gentemot utvecklingsländerna. Det finns redan en redogörelse för alla tre nivåerna, och inom kort kommer även planeringen att presenteras. Alla tre är mycket viktiga. Jag vill emellertid betona, vilket vissa talare också har påpekat, att genomförandet av Pekingplattformens förbindelser huvudsakligen binder medlemsstaterna, huvudsakligen binder regeringarna. Och Europeiska unionen kommer på den andra nivån för en horisontell strategi.
Vad gör vi, och vilka är de planerade förfarandena? Det finns tre händelser som ligger framför oss fram till mötet i juni: De tre är den ekonomiska kommissionens för Europa sammanträde i januari, den europeiska konferensen om Pekingfrågorna, som kommer att äga rum i februari, samt mötet för FN:s kvinnokommitté, som kommer att äga rum i mars. Vi bör förena dessa händelser så bra som det är möjligt, om vi vill att vår närvaro i juni skall bli effektiv.
För det första, vad gäller den regionala konferensen, är det mycket viktigt att vi når konkreta och enhetligt godtagbara resultat, vilka kommer att diskuteras och vilka vi sedan kommer att beakta vid mötet i februari vid den europeiska konferensen. Vilka deltar i den europeiska konferensen i februari? Till att börja med Europaparlamentet, naturligtvis, de icke-statliga organisationerna, och här, eftersom frågan har kommit upp, skall jag säga att kvinnorörelsen och de icke-statliga organisationerna har spelat och spelar en enastående viktig roll och att de verkligen har varit en pådrivande kraft i de strategier som har utarbetats på europeisk nivå, och kommissionen kommer, naturligtvis, att delta med många av sina avdelningar, dessutom medlemsstaterna och ordförandeskapet. Under förberedelserna - ni känner till att det redan finns en kommitté, vilken jag nämnde tidigare - kommer de tolv intresseområden som valdes ut i Peking att diskuteras. Jag skall kommentera Theorins anmärkning, att vi i detta skede inte har möjlighet att välja ut fyra eller fem områden, eftersom vi enligt Pekingplattformen skall prioritera de tolv områdena lika mycket, men vi skulle ju naturligtvis, när vi diskuterar det femte åtgärdsprogrammet, kunna fokusera vår uppmärksamhet där, då vi väljer ut prioriteringarna på europeisk nivå. Dessa tolv enskilda intresseområden kommer att undersökas i följande grupper under de allmänna mainstreaming-titlarna: könet i utvecklingspolitiken, det vill säga hur jämlikheten mellan könen närvarar i allt samarbete mellan Europeiska unionen och utvecklingsländerna, kvinnornas deltagande samt de mänskliga rättigheterna. Det kommer att finnas horisontella och vertikala förbindelser mellan dessa grupper, som jag nämnde dem, och de tolv intresseområdena från Peking. Resultaten och frågan om i vilken grad vi skall enas och ha en gemensam ståndpunkt som europeisk union är av en enastående stor betydelse för konferensen i juni.
Eftersom vissa paralleller har dragits till Seattle, skulle jag vilja påminna om att den rättsliga ramen inte är densamma, inte heller är den roll som kommissionen rättsligt har i New York och vid Pekingkonferensen densamma som den som kommissionen hade i Seattle, men ingenting hindrar - eftersom den politiska viljan finns - att ordförandeskapet, kommissionen och parlamentet samarbetar, under hela denna sexmånadersperiod fram till juni, och förenar sina krafter, och jag lovar, naturligtvis, till hundra procent att vi i kommissionen inte bara kommer att samarbeta och informera kontinuerligt, utan att vi även fram till den sista dagen kommer att presentera Europaparlamentets förslag och arbeten. Jag tror att vi fram till i juni kommer att kunna hitta en slutlig formel, vilken, som ni känner till, inte grundar sig på kommissionens beslut - och inte heller på rådets, bör jag tillägga - för det är en fråga för Förenta nationerna, och deltagandet är på statsnivå, men, jag upprepar, den politiska viljan och de politiska förutsättningarna finns, då det i väldigt många frågor råder en total samsyn, för att vi skall samarbeta.
Avslutningsvis vill jag ta upp en annan sak: Många gånger kan rörelser, politiska initiativ och kampanjer spela en enastående viktig roll. Jag understryker det senaste initiativet från utskottets för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor om kampanjen mot våldet. Det är intressant att en enkel rörelse, eller en enkel idé, kan anta stora proportioner och väcka den allmänna opinionen. Jag tror att Europaparlamentet skulle kunna agera även på detta område, och kommissionen har alla möjligheter att stödja sådana kampanjer eller initiativ på det globala planet, förutsatt att det rör sig om frågor som ni redan har tagit upp.

Talmannen
Fru kommissionär! Jag tackar er.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på torsdag kl. 10.00.

Handelsembargo på brittiskt nötkött
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är kommissionens uttalande om uppföljningen av den franska regeringens beslut om att upprätthålla embargot på handeln med brittiskt nötkött.

Monti
. (EN) Jag skulle vilja börja med en ursäkt från min kollega David Byrne. Till följd av att morgonplanet från Bryssel till Strasbourg ställts in på grund av exceptionellt dåliga väderförhållanden har han tyvärr inte möjlighet att närvara personligen. Jag kommer därför att tala med er i stället om den viktiga frågan när det gäller kommissionens åtgärder i samband med Frankrikes fortsatta vägran att ta bort importförbudet för brittiskt nötkött.
Kommissionsledamot Byrne kommer emellertid att anlända tills Strasbourg senare i eftermiddag och kommer att kunna ta emot frågor när han talar om förslaget till förordning om märkning av nötköttsprodukter. Han kommer också att med glädje ta emot intresserade ledamöter individuellt eller i grupp för att diskutera frågan vidare. I denna oundvikliga situation kan jag bara läsa upp manuskriptet på kommissionsledamot Byrnes vägnar.
Kommissionen antog i går, som ni redan vet, ett beslut om att överlämna ett formell motiverat yttrande till de franska myndigheterna om deras fortsatta vägran att lyfta de nationella importrestriktionerna rörande brittiskt nötkött. De franska myndigheterna får fem vardagar på sig för att besvara brevet. Om beslut inte fattas om att lyfta importförbudet kommer frågan att överlämnas till EG-domstolen.
Misslyckandet med att lösa tvisten i godo är en stor besvikelse för kommissionen. Jag tror att det är rätt att tillägga att det är en besvikelse för alla berörda parter på grund av de stora ansträngningar som gjorts för att finna en lösning utan att vidta rättsliga åtgärder. Kommissionen har alltid gjort klart att den föredrar att lösa tvisten utan rättslig inblandning. Denna metod är i alla parters intresse. Jag skulle vilja säga att det särskilt är i de mest inblandade parternas intresse - de brittiska nötköttsproducenterna. Verkligheten är att rättsliga åtgärder för att lyfta förbudet troligen kan bli en lång process, i högsta grad en sekundär lösning jämfört med en överenskommelse i godo.
Kommissionens ansträngningar inriktades på att fastställa att det ursprungliga beslutet att lyfta förbudet för brittiskt nötkött inte utgjorde ett hot mot folkhälsan. Beslutet var grundat på en rad viktiga garantier från vetenskapliga rådgivningskällor. De följde också riktlinjerna från Europeiska rådet i Florens i juni 1996 i fråga om de förfaranden, tidsplaner och garantier som krävdes för att lyfta importförbudet.
De franska myndigheterna var, efter rådgivningen av den nationella myndigheten för livsmedelssäkerhet, AFSSA, tyvärr fortfarande inte beredda att ta bort sina nationella restriktioner. Kommissionen var försiktig nog att hänvisa frågan till Vetenskapliga styrkommittén för att få dess åsikt om frågan, och om de ifrågasatte beslutet att lyfta förbudet samt villkoren för det datumbaserade exportsystemet i synnerhet.
Vetenskapliga styrkommitténs enhälliga åsikt att man inte behöver se över beslutet att lyfta importförbudet på brittiskt nötkött var mycket lugnande i det avseendet. Dessa försäkringar var dock tyvärr inte tillräckliga bevis för att göra det möjligt för de franska myndigheterna att lyfta importförbudet.
Ansträngningarna har följaktligen inriktats på ytterligare försäkringar och klargöranden rörande bestämmelserna i det datumbaserade exportsystemet.
Dessa ansträngningar ledde till avtalet mellan Förenade kungariket, Frankrike och kommissionen om ett samförståndsmemorandum den 23 november som gav de begärda försäkringarna och klargörandena. Det är rätt att säga att det fanns förväntningar på att detta memorandum skulle vara nyckeln till att lyfta det franska importförbudet.
AFFSA:s åsikt om memorandumet räckte dock igen inte till för att de franska myndigheterna skulle lyfta importförbudet. Den 9 december informerade de officiellt kommissionen om detta beslut. Detta har i sin tur lett till att kommissionen godkände ett motiverat yttrande i går.
Kritik har hörts om att kommissionens ansträngningar att lösa tvisten på diplomatisk väg var ett slöseri med tid och ansträngningar. Det motsatta argumentet är att kommissionen omedelbart borde ha vidtagit rättsliga åtgärder. Denna kritik är ogrundad och rent av farlig. Såsom jag tidigare påpekade går den i synnerhet tvärtemot den mest drabbade partens intresse, brittiska nötköttsproducenter. I kritiken tas inte hänsyn till de mycket beslutsamma åtgärder som kommissionen vidtagit för att uppfylla sina fördragsförpliktelser att säkra förenlighet med gemenskapsrätten.
Kommissionen har i själva verket använt metoden med käppen och moroten. Moroten var den intensiva ansträngningen att föra samman parterna och få dem att enas om en lösning genom förhandling. Käppen var, å andra sidan, att vidta åtgärder när det blev tydligt att dessa ansträngningar inte räckte till. Det är lämpligt att komma ihåg att kommissionens formella underrättelse från den 16 november gav en tidsfrist på bara två veckor för svar i stället för två månader normalt. Likaledes lämnar det vetenskapliga yttrandet som antogs i går också fem dagar för svar i stället för två månader normalt. Därför har det i själva verket inte funnits någon undfallenhet med den rättsliga tidsplanen med att säkra att beslutet att lyfta exportförbudet på brittiskt nötkött efterföljs
Den mellanliggande perioden har också bidragit till att lämna välbehövliga försäkringar om och garantier för att det ursprungliga beslutet att lyfta exportförbudet var välgrundat. Det har i synnerhet fastställts att den vetenskapliga grunden för att lyfta exportförbudet var hållbar.
Jag är säker på att om vi någonsin kommer att finna en lösning i godo av tvisten, som jag hoppas fortfarande är möjligt kommer det att ha berott på de ansträngningar som har gjorts under de senaste få veckorna.
Tack för er uppmärksamhet. Jag vill än en gång be om ursäkt på kommissionsledamot Byrnes vägnar att han inte personligen är här, men han kommer att vara tillgänglig för frågor senare.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.

von Wogau
Fru talman! Jag vill säga något om arbetsordningen och komma med ett förslag. Från Europaparlamentets sida har vi alltid krävt att debatterna här skall äga rum i närvaro av den ansvarige kommissionären. Vi har full förståelse för att kommissionär Byrne inte kan närvara på grund av transportproblem, och att kommissionär Monti föredrog kommissionens yttrande. Men jag anser att det är absolut nödvändigt att den ansvarige kommissionären sedan för det första lyssnar till vad kollegerna säger, och därefter har möjlighet att besvara det, eftersom vi ju annars inte får en sådan debatt som vi vill ha. Av den anledningen föreslår jag att vi nu avbryter debatten och börjar diskutera konkurrensen, så som det föreslagits, och att sedan de kolleger som befattar sig med frågan om nötkött kan tala i närvaro av den ansvarige kommissionären. Jag vill alltså föreslå att debatten avbryts nu, och att vi börjar med nästa punkt på föredragningslistan.

Goepel
Fru talman! Jag vill tillägga en sak. Jag tackar herr von Wogau för hans förslag beträffande arbetsordningen. Vi känner till att rådet fattade ett beslut i går kväll. Jag betonar detta helt medvetet: Man beslutade att skjuta upp märkningen ett år, utan att parlamentet i denna fråga fick möjlighet att yttra sig respektive besluta något. Jag föreslår att rådets företrädare skall vara närvarande även vid denna diskussion.

Roth-Behrendt
Fru talman! Det är ytterst ogärna jag motsäger von Wogau, nästan ännu mer ogärna motsäger jag Goebbels, men låt oss ta den formella delen först. Den formella delen består i att vi i morse röstade och beslutade om föredragningslistan. Herr von Wogau, ni är alltid mycket noga med att allt skall gå korrekt till, ännu mer än jag. Jag är kanske ibland något mindre hård, och därför anser jag att det är viktigt att vi också håller fast vid denna föredragningslista.
Det andra argumentet är att bortsett från att Byrne förmodligen kommer hit under de närmaste minuterna så bör vi vara på det klara med, herr von Wogau - och detta är en realitet som ni mycket väl känner till - att ingenting av det som vi i dag säger är något nytt för Byrne. Och vi kan mycket väl ställa frågorna till Byrne efteråt. Detta gällde det ni sade först, herr von Wogau. Jag ber också om litet respekt för kollegernas planeringskalendrar, dvs för oss som är här, som kanske har valt bort andra saker, och för de kolleger som ännu inte är förberedda på att föra en annan debatt.
Nu över till det som Goebbels sade. Herr Goebbels, jag vill klart säga er att det som ankommer på rådet är den andra delen av debatten, som ju följer senare, nämligen Papayannakis betänkande om märkning av nötkött. Vad rådet gör är mig fullständigt likgiltigt. Detta parlament har rätt till medbeslutande om detta förslag. Detta parlament har rätt att själv bestämma. Om rådet anser att det måste vara närvarande, så är det bra. Om rådet anser att det inte behöver vara med, desto bättre. Då kommer vi här att besluta så som vi anser att det är rätt, och om så krävs också kanske gå till EG-domstolen och därefter besluta. Då får vi se hur vi får bukt med rådet. Jag behöver inte ha någon företrädare från rådet här för att säga honom att jag anser att han är odemokratisk. Det kan vi säga också sedan i debatten. Jag anser att det är viktigt att vi fortsätter med föredragningslistan som den nu ser ut.

Whitehead
Fru talman, jag är mer bekymrad över att tvingas vara oense med Roth-Berendt än vad hon är över att tvingas vara oense med von Wogau. Det finns tidigare exempel på att debatten skjutits upp en längre tid. Kommissionär Monti minns säkert att han en gång i det förra parlamentet var tvungen att komma in när debatten redan hade inletts på grund av transportproblem. Detta är problem av endemisk karaktär i vårt Strasbourg-möte såsom det går till. Det är en lämplig vecka för att uppmärksamma denna fråga.
Jag skulle vilja stödja förslaget att den fullständiga debatten skall äga rum i närvaro av kommissionär Byrne. Jag vill inte visa någon respektlöshet mot kommissionär Monti men kommissionär Byrne har varit en god medlare i den svåra tvisten från den första dagen. Vi behöver ha honom här när vi försöker nå fram till en slutsats om det.

Cashman
Jag anser också att vi inte bör ha denna debatt utan att ha den relevanta kommissionären här. Det är alldeles för viktigt. Vi vill att debatten skall avgöras och vi vill att kommissionären agerar, men vi vill att han agerar efter att ha hört hela debatten och inte på grundval av information som han fått i andra eller tredje hand.
Vi måste skjuta upp debatten tills kommissionären har kommit hit.

Sturdy
Tyvärr har Whitehead tagit min synpunkt. Jag är instämmer fullt ut med honom om att om en kommissionsledamot med dagens moderna transportmetoder inte kan komma till ett möte i tid bör vi hålla våra delsessioner i Bryssel.
(Applåder)
Jag skulle emellertid vilja gå över till den fråga som ställdes av von Wogau och också den mycket viktiga frågan av Goebbels. Antydan att rådet kan ha fattat beslut redan utan parlamentet är synnerligen viktigt. Jag är inte säker på det. Jag har slutsatserna här från ordförandeskapets och rådets sammanträde. När kommissionären anländer skulle jag vilja att han klart och tydligt meddelar om rådet har fattat beslut i fråga om märkning av nötkött. Annars tjänar det inte något till att vi diskuterar och gör oss löjliga.

Cunha
Fru talman! Jag skulle bara vilja säga att frågan om upplysningar på etiketten angående nötkött, är i politiska termer en av de känsligaste frågorna inom jordbruks- och livsmedelspolitiken. Därför är det otänkbart, det är meningslöst, att debattera en så känslig fråga utan att den ansvariga kommissionären är närvarande. Det är meningslöst! Det är en fråga om respekt för frågan och för de europeiska konsumenterna!

Jackson
Jag stöder von Wogaus uppmaning men jag skulle också vilja utveckla Goepels begäran eftersom han har gjort ett mycket intressant konstitutionellt förslag, nämligen att rådets företrädare bör tala i anslutning till betänkandet Papayannakis. Jag skulle vilja stödja det och jag hoppas att rådet som under det finländska ordförandeskapet har sagt sig vara så öppet och kommunicerande som möjligt med parlamentet tar upp förslaget.
Vad jag förstår så intog rådet i går kväll inte bara en ståndpunkt om resolutionen om betänkandet Papayannakis, varigenom de nästan gick händelserna i förväg - utan jag tror också att rådet ändrade den rättsliga grunden för den text på vilken Papayannakis utarbetade sitt betänkande. Vi skulle vilja ha en fullständig förklaring om det, men det skulle vara rimligt att snarare få den från rådet som fattade beslutet än från kommissionen som bara var åskådare, antar jag. Skulle vi kunna avsluta debatten om det franska nötköttsförbudet och skulle vi också kunna säkra att rådet talar om betänkandet Papayannakis?

Papayannakis
Fru talman! Det är aldrig för sent, som man brukar säga.
Rådet (jordbruk) har fattat ett beslut, fru talman, jag har texten här. Rådet fattar således beslut, men det verkar som om det på ett elegant sätt lägger över ansvaret för dem på parlamentets utskott för miljö. Det är mycket intressant. Vi hade en något förvirrad debatt i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, och så har vi debatten här i plenarkammaren. Rådet gör gällande att det rättar in sig i ledet från det ögonblick som vi vill komma med ändringsförslag, att det då slår in på en annan väg, i samförstånd med kommissionen. I sitt beslut säger rådet t.o.m. att det tror sig veta att kommissionen har ett annat förslag att hänvisa till rådet, ett förslag som kringgår parlamentet och som gör att kommissionen och rådet själva kan fatta beslut. Allt detta finns i det dokument jag har här.
Fru talman! Vi behöver faktiskt ett antal förklaringar, för i värsta fall är kanske debatten om mitt betänkande meningslös, om man nu är generös nog mot rådet att låta det besluta som det vill. Det krävs således att rådet är närvarande. Jag vet inte om vi har befogenheten att få hit det manu militari. Ett avtal är säkert möjligt, men för att få veta det krävs det att rådet är här.

Talmannen
Jag skall ge er ett förslag. Jag har just fått veta att kommissionär Byrne inte kommer förrän om en halvtimme. Vi har därmed två möjligheter: antingen fortsätter vi debatten liksom tidigare i hans frånvaro, eller också, och det är mitt förslag, skjuter vi upp den fråga vi har börjat undersöka till i kväll kl. 21.00. Jag låter detta förslag gå till omröstning, och det krävs att alla kolleger uttalar sig med full sakkännedom: antingen följer vi föredragningslistan såsom den ser ut nu, eller också samlas vi åter kl. 21.00 för att debattera rådets uttalande. Det säger sig självt, herr Papayannakis, att ert betänkande följer efter detta uttalande, vilket nödvändigtvis blir på kvällen.

Papayannakis
Fru talman! Detta är en sorts utpressning mot mitt nattliv, men för den goda sakens skull accepterar jag det.

Talmannen
Jag skulle vilja påminna om följande: när jag föreslår kl. 21.00, är det traditionsenligt och, tror jag, i enlighet med parlamentets regler, att när en gemensam diskussion inleds om tre betänkanden, vilket t.ex. är fallet med betänkandena av von Wogau, Rapkay och Jonckheer, då krävs det att vi fullföljer den diskussionen. Det är inte på något sätt ett sätt från min sida att förbigå debatten, utan tvärtom ett krav på att se till att våra regler respekteras.
Eftersom mitt förslag tycks skapa lika många reaktioner som om jag inte hade lagt fram något, föreslår jag att ni kan återkomma med förfarandefrågor.

Maat
Fru talman! Jag protesterar mot att en kommissionär inte kommer i tid till ett sammanträde i parlamentet, oavsett var det äger rum. Vi har inte valt att sammanträda här i Strasbourg. Jag anser att om han inte har infunnit sig inom ytterligare en halvtimme, så måste debatten börja ändå. Jag anser att det över huvud taget inte är acceptabelt att han är försenad.
Jag vill rikta ett annat påpekande till min kollega Roth-Behrendt i den socialistiska gruppen som säger: Det är bara att börja, för vi säger ju ändå bara samma sak. Jag kommer från Europeiska folkpartiets grupp. Vi är ingen CD-skiva som man varje gång spelar upp på nytt. Vi har grundläggande ståndpunkter, och vår insats kommer att vittna om att våra idéer är klara, och att vi reagerar på aktuella situationer.

von Wogau
Fru talman! Jag befarar att vi med denna debatt om arbetsordningen kan förlora mycket tid. Jag föreslog ju - det var mycket klart - att man nu avbryter denna debatt och återupptar den efter konkurrensdebatten. Vi har hört åtminstone en talare som är för det och en som är emot det. Vi känner till argumenten. Jag föreslår nu att vi röstar om det.

Langen
Fru talman! Jag har bett om ordet ganska länge. Enligt den ursprungliga föredragningslistan skulle nu betänkandena om konkurrensen komma. Denna föredragningslista har särskilt ändrats av talmanskonferensen för att ge kommissionär Byrne möjlighet att närvara. Av den anledningen ändrade vi den ursprungliga föredragningslistan under måndagen. Om han nu inte är här ber jag uttryckligen att vi behandlar betänkandena om konkurrensen. Kommissionär Monti har varit här länge. Han kan försvara sina betänkanden. Jag vill alltså stödja förslaget.

Talmannen
Kära kolleger! Det är något jag bör informera er om. Det var talmanskonferensen som föreslog ändringen av föredragningslistan, och den röstades igenom av kammaren i måndags. Det är således i enlighet med denna omröstning som föredragningslistan för i dag har slagits fast.

Bowis
Jag tror att om vi fortsätter några minuter till, kommer dessa ordningsfrågor att göra så att Byrne hinner hit i tid till debatten. Om vi måste avbryta och ta upp ett annat ämne, bör vi ha en brådskande debatt om transporter till Strasbourg. Det är outhärdligt att parlamentet skall trasslas till av kommissionärer som inte kan komma hit för att svara i debatter, i synnerhet som föredragningslistan har ändrats, såsom vi redan har hört, för att passa dem. Det är oacceptabelt och med den största respekt för kommissionär Monti, han är inte i stånd att svara i debatten, eftersom när jag , till exempel, frågade kommissionär Byrne i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om det fanns en möjlighet att inte slösa bort tid på rättsliga förfaranden utan helt enkelt gå direkt till ett rättsligt föreläggande sade han att det skulle vara möjligt. Det fanns inte i den kommentar som vi fick från Monti just nu.
Jag vill att Byrne skall vara här för att förklara ståndpunkten med hänsyn till förelägganden. Det går inte om han inte är här. Vi bör avbryta - om vi måste gå längre än till konkurrensdebatten går det bra. Men vi bör inte vara tvungna att vänta till kl. 21.00 på grund av någons inkompetens, vem det nu än är som är ansvarig för kommissionärernas researrangemang.

Martinez
Fru talman, mina kära kolleger! Om man pratar om den rättsliga behörigheten, är Monti fullt lika behörig som Byrne för att framföra kommissionens ståndpunkt, vilken fattar beslut kollektivt. Och om det handlar om vetenskaplig behörighet, är Byrne lika obehörig som vilken vetenskapsman som helst som inte vet vad det handlar om i fråga om prioner. Vi vet ingenting om detta. Och om problemet har att göra med sunt förnuft, förhåller det sig så att de franska konsumenterna inte vill ha just dessa kilo brittiskt nötkött, och då kommer diskussionen inte att förändra någonting. I så fall är det ett psykoanalytiskt problem. Våra brittiska kolleger är bedrövade. Ju fortare de får sitt exutorium, desto fortare kan vi påbörja psykoterapin genom att lyssna till dem, och desto fortare får de en chans att komma till ro. Låt oss därmed inleda debatten genast för att lugna dem.

Donnelly
Byrne har just lämnat flygplatsen - jag antar att det är Strasbourgs flygplats - och är på väg hit. Enligt artikel 146 kan därför 32 ledamöter bestämma specifik tid och dag när debatten bör återupptas. Jag föreslår därför att debatten bör återupptas kl. 16.45 i dag och jag skulle vilja be 32 ledamöter att stödja det. Om de gör det så avslutas frågan till kl. 16.45.

Talmannen
Jag föreslår er, kära kolleger, att ni uttalar er om det förslag som just framfördes.
Finns det 32 ledamöter som stöder detta förslag?
(Parlamentet gav sitt samtycke.) (Sammanträdet avbröts kl. 16.15 och återupptogs kl. 16.45.)

Handelsembargo på brittiskt nötkött (fortsättning)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är fortsättningen av debatten om kommissionens uttalande om uppföljningen av den franska regeringens beslut om att upprätthålla embargot på handeln med brittiskt nötkött.

Langen
Fru talman! Jag åberopar artikel 142.1 i arbetsordningen, enligt vilken man kan göra talmannen uppmärksam på ett brott mot arbetsordningen. Det handlar konkret om artikel 147 i arbetsordningen. Där sägs det att ett förslag att avbryta sammanträdet måste gå till omröstning. Ni har inte företagit någon omröstning. Ni förklarade att utlåtandet av 32 ledamöter var en omröstning. Det var en klar överträdelse av arbetsordningen. Så får vi inte låta oss luras av vårt ordförandeskap när det brådskar med föredragningslistan.
(Applåder)

Talmannen
Kära kollega! Jag erkänner gärna mitt misstag. Ni får ta hänsyn till att jag är ny som vice talman. Jag borde ha övergått till en omröstning. Det verkar dock som om kammaren troligen skulle ha bekräftat det beslut som fattades. Jag vill ändå be om ursäkt för detta brott mot arbetsordningen, och jag skall se till att det inte upprepas.
Kommissionär Byrne anser att vi redan nu kan inleda debatten, eftersom kommissionär Monti har läst hans uttalande, och vid slutet av debatten kommer han att få tillfälle att svara på frågor från våra kolleger.

Stevenson
Fru talman! Det har nu gått 18 veckor sedan Europeiska kommissionen gav order om att exportförbudet på brittiskt nötkött skulle lyftas, 18 veckor under vilka Frankrike och Tyskland har sökt undanflykter medan de öppet trotsade lag och rätt, 18 veckor under vilka naiva försök att lugna ner situationen av kommissionen och den olyckliga brittiska regeringen har avvisats under förhållanden som orsakat djup förödmjukelse för båda samt 18 veckor under vilka brittiska nötkreatursuppfödare har fortsatt att drabbas av katastrofala förluster som förvärrats av den franska regeringens titaniska ansträngningar att svärta ner det brittiska nötköttets goda namn internationellt.
Tiden för att komma med undanflykter och skjuta upp är nu förbi. Det är alldeles självklart att den franska regeringen har inlett ett slingrande katt- och råttaspel med kommissionen och den brittiska regeringen och tydligt nog inte alls hade för avsikt att ta bort förbudet för brittiskt nötkött redan från början, de måste nu redovisa. De måste tvinga svara i europeiska domstolar och förfarandet måste snabbt spåras för att se till att kompensation utbetalas till den brittiska nötköttsindustrin, inte bara för förlusten av handeln med Frankrike utan också för förlusten av världsövergripande handel som ett resultat av den skada som åsamkats våra högkvalitativa produkters rykte.
Får jag också ta upp det avledande ämne som premiärminister Jospin införde i debatten. Han påstår att han erbjöd premiärminister Blair i oktober att ta bort exportförbudet för gräsuppfödda skotska nötkreatur. Jag vill säga följande till premiärminister Jospin: allt brittiskt nötkött är säkert. Det har bedömts vara säkert av Europeiska kommissionen och Vetenskapliga styrkommittén. Under ordförandeskap av en fransk vetenskapsman godkändes det enhälligt av kommittén att brittiskt nötkött var säkert och den franska ståndpunkten avslogs enhälligt. Det är därför helt befängt av Jospin att försöka rasera det europeiska direktivet och det brittiska datumbaserade exportsystemet genom att införa sina egna villkor. Det är Jospin som sitter på de anklagades bänk, och det är inte de som bryter mot lagen som skall försöka se över reglerna.
Får jag också fråga kommissionen vilka åtgärder de ämnar vidta mot Tyskland? Den tyska regeringen har nöjt sig med att gömma sig bakom de franska rockskörten under denna tvist och har beskyllt det invecklade federala regeringssystemet för det sena borttagandet av importförbudet i Tyskland. Jag skulle vilja påminna parlamentet om att den tyska regeringen kunde införa importförbudet på brittiskt nötkött på några timmar. Därför är det absolut oacceptabelt att de fortsätter att tillämpa det olagliga importförbudet 18 veckor efter direktivet om att handelsembargot skulle avbrytas.
Jag skulle slutligen vilja påpeka för parlamentet att beträffande en fråga av sådan väsentlig betydelse som denna är mycket få socialdemokratiska ledamöter här och deltar i debatten - och det är skamligt.

Roth-Behrendt
Fru talman, kära kolleger! De socialistiska kollegerna har nu fört debatten om BSE längre än de flesta av er och i varje fall längre än Stevenson, men detta var bara en liten replik som gällde det sista påpekandet.
Som ordförande i den senaste BSE-kommittén har jag förmodligen under de senaste åren alltsedan 1996/97 talat oftare om BSE än de flesta av er, både här i kammaren och i andra instanser. Därför tror jag att mycket av det som jag säger i dag har många av er redan hört mig säga. Låt mig trots detta helt kort gå in på förhistorien till att exportförbudet upphävdes. Upphävandet av exportförbudet för brittiskt nötkött kom till stånd efter långa vetenskapliga diskussioner, efter omfattande utlåtanden och efter många kontrollbesök i Förenade kungariket, och det har godkänts av parlamentet. Den rättsliga situationen är att det finns en inre marknad och en fri rörlighet för varor. Endast den som har vetenskapligt motiverade och påvisbara betänkligheter får stänga sig ute från och avbryta denna fria rörlighet för varor för att skydda konsumenternas hälsa. Det gäller alla medlemsländer, för övrigt också i andra sammanhang.
Men eftersom detta vetenskapliga bevis alltid utgörs av ett expertutlåtande som baserar sig på aktuell information, måste vi alla vara intresserade av nya vetenskapliga rön. Jag är inte någon forskare, och det är inte heller de flesta av er. Jag måste förlita mig till forskarnas expertutlåtanden, och jag är intresserad av att få höra nyheter som kanske kan kasta ett nytt ljus över läget. Därför var jag mycket intresserad av och ivrig att få veta vad det finns för ny information. Tyvärr har jag varken från Frankrike eller från andra medlemsstater och - detta mycket tydligt med adress till Stevenson - inte heller från Tyskland fått någon som helst ny information. Därför blir reaktionen helt klar och entydig. Kommissionär Byrne och kommissionen har valt den enda rätta reaktionen. Alla medlemsstater vill alltid ha rättssäkerhet inom Europeiska unionen, alla medlemsstater vill alltid att alla andra skall respektera rätten, när det handlar om deras egna intressen. Då får det inte heller göras några undantag för dem själva. Då finns det heller inte någon godtycklighet i de europeiska rättssystemen.
Men det vore bra om kommissionen redan nu hade föreskrivit att BSE-testen, som utvärderats under några månader, är obligatorisk, alltså plikt. Det skulle ge vissa medlemsstater ytterligare säkerhet och kännas lugnande för dem, och vi skulle äntligen få en klar och entydig bild i alla medlemsstater. Då skulle vi äntligen få veta hur läget faktiskt ser ut beträffande BSE. Därför frågar jag kommissionär Byrne: När får vi ett förslag om att BSE-tester skall införas obligatoriskt i medlemsstaterna? Förutom BSE-testerna behöver vi en ursprungsmärkning. Vi skall ju snart debattera Papayannakis betänkande, som handlar om märkning av nötkött. Också detta skulle underlätta och förbättra medlemsstaternas situation och vara till nytta för konsumentskyddet. Också där har medlemsstaterna - detta säger jag klart och entydigt - sovit. De har sovit sedan 1997 och inte heller kommissionen har gjort det som krävs; detta finns det inget försvar för.
Låt mig avslutningsvis säga något om konsumentskyddet i sin helhet: Jag har suttit med i Europaparlamentet i 10 år, och jag har i 10 år nästan uteslutande ägnat mig åt miljöpolitik och konsumentskydd. Jag har inte alltid fått stöd från medlemsstaterna, som nu talar så mycket om konsumentskydd. Jag vill erinra om lagstiftningen beträffande produktsäkerhet och produktansvar. Där försökte jag att åstadkomma rättssäkerhet. Men jag lämnades i sticket av Tyskland, Frankrike och andra länder när det gällde att på lång sikt skydda offer för Creutzfeldt-Jacobs sjukdom. Där hade jag också önskat mig mer konsumentskydd och mer stöd än jag fick. Kanske finns det nu en ny trend när det gäller konsumentskyddet. Jag uppmanar kommissionen och er, herr Byrne, att förmedla de uppgifter ni har fått i läxa till medlemsstaterna. Rådet är ju i normala fall en sömntuta. Alla medlemmar i rådet är i normala fall sömntutor. Gör BSE-testerna obligatoriska och se till att kött skall märkas med ursprungsbeteckning, då kommer vi ett stort steg framåt!

Graefe zu Baringdorf
Fru talman, kommissionär! Det delvisa upphävandet av embargot sker enligt gällande lag. Men lagen säger också att en medlemsstat kan tillgripa åtgärder för att skydda befolkningen, om folkhälsan äventyras. Det som i detta sammanhang, under denna korta talartid intresserar mig är att när ni i kompromissen i dessa båda avvägningar har erbjudit att en test skall genomföras, och att det finns en märkningsmöjlighet eller märkningsplikt, då måste man ändå vid upphävandet av importembargot kunna lita på att dessa tester också genomförs, och att det sker en märkning. Logistiken finns ännu inte till hands för båda dessa saker, och det har inte heller i Storbritannien lagts fram några resultat av en eventuell tillämpning av dessa tester.
Därför anser jag att diskussionen i sin tillspetsade form nu kommer för tidigt. Ni bör från er sida, från kommissionens sida, också genomföra och granska de nu överenskomna åtgärderna och sedan på nytt ta upp dem i förhandlingarna.
(Applåder)

Ainardi
Fru talman! Genom att vägra häva embargot på brittiskt nötkött, föredrog den franska regeringen att gå in i en tillfällig punktkris med sina europeiska partner, i stället för att ta risken att inom några månader eller år få se en skandal bryta ut som har att göra med Creutzfeldt-Jakobs sjukdom. Detta beslut stöder sig på vetenskapliga slutsatser från Agence franaise de sécurité sanitaire des aliments (franska livsmedelssäkerhetsverket), som erkänner att det har gjorts framsteg, men som samtidigt har avslöjat att det fortfarande finns allvarliga risker, vilket bevisas av att sjukdomen fortfarande existerar. Seattle-effekten har också inverkat på beslutet, i och med försiktighetsprincipens ökade betydelse och hälsans prioritet framför marknaden. I dag tror jag inte att det tjänar någonting till att gjuta olja på elden, eller att frammana fransk- och brittiskfientliga känslor. Vi måste behålla vårt förnuft. Otillräckliga garantier i fråga om definitionen på och genomförandet av testprogrammen, och framför allt avsaknaden av bestämmelser i fråga om märkning och spårbarhet på det europeiska planet, är faktorer som har fått Frankrike att fatta detta beslut. Utifrån dessa element måste de senaste veckornas insatser - som ingen bestrider - preciseras och kompletteras, bl.a. genom att man inrättar ett obligatoriskt märknings- och spårbarhetssystem, alltifrån producenten till konsumenten. Det skulle givetvis lugna konsumenten, men också möjliggöra bekämpningen av omdirigering av illegal handel genom triangelaffärer. Borde vi inte också, bortsett från denna specifika fråga, arbeta på att slå fast att försiktighetsprincipen står över alla andra överväganden på handelsområdet, såväl när det gäller handeln inom unionen som med tredje land? Är det för övrigt inte med stöd av ett tillvägagångssätt som liknar den franska regeringens, som kommissionen och rådet med rätta fortfarande vägrar att häva embargot på hormonbehandlat nötkött från Förenta staterna, trots WTO:s förelägganden?

Martinez
Fru talman, mina kära brittiska kolleger! Vi står inför ett vetenskapligt, politiskt, juridiskt och moraliskt problem. Det vetenskapliga planet först och främst: denna sjukdom beror på en okänd verksam kraft. Det är inte en bakterie och förmodligen inte ett virus, även om den tyske professorn Diringer tror det, utan den har sitt ursprung i en mystisk prion. För det andra finns inget sådant som ett ante mortem-test. För det tredje försvinner inte sjukdomen för att man förbjuder vissa slags mjöl. För det fjärde har man i foder funnit kvalster fullproppade med prioner. Följaktligen kan sjukdomen överföras via foder eller gräs, vilket kanske gör era marker, möjligen för alltid, fördömda och förbjudna för uppfödning av nötkreatur. För närvarande kan vetenskapen således inte avgöra något.
Ni skickar tillbaka bollen till det politiska fältet. Politiskt sett är det ett problem om den hierarkiska ordningen mellan handel och hälsa. Vad är det vi prioriterar? Att sälja eller att leva? De allra flesta länder i världen, inbegripet era amerikanska och kanadensiska kusiner, och era australiska och nyzeeländska vänner inom samväldet, svarar er att de i första hand vill leva, och i andra hand sälja. Men ni kräver sanktioner och gör ett juridiskt problem av det hela.
Juridiskt sett finns det två problem. Normhierarkin först och främst. Bör man prioritera principen om fri rörlighet eller försiktighetsprincipen? När det gäller BST, som inte medför några faror för människors hälsa, har vi gett försiktighetsprincipen företräde, vilket vi dessutom förespråkade i Seattle. Återstår därmed det andra juridiska problemet, nämligen problemet om det rättsliga ansvaret. Det är ni som är skyldiga, eftersom det uteslutande är ni som har skapat sjukdomen. Finansiellt sett har vi tagit risken under två år, men vi kan inte också ta den ur en hälsomässig synvinkel.
Återstår därmed det moraliska eller teologiska problemet, som man kan finna redan hos Thomas av Aquino, Antigone och Créon: Bör den naturliga lagen underordnas människornas lag? Ja, det visar sig att ni med den mänskliga lagen har skapat både en farsot bland djur och en zoonos. Jag vill erinra er om att det senaste barnet som snart kommer att dö av er sjukdom är 13 år. Vi vill i alla fall inte dö. Slutligen den religiösa synvinkeln: er jordbruksminister kom hit för två år sedan, till utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, och sade att det beror på Gud. Nåväl, eftersom julen närmar sig, förlita er då på Gud, hoppas på att jultomten ger oss ett test som gör det möjligt att ställa diagnoser, och försök be om Guds förlåtelse, men i det fallet krävs det faktiskt att man visar ånger ...
(Talmannen avbröt talaren.)

Maat
Fru talman! Först och främst invänder jag mot föregående talares felaktiga citering av Thomas av Aquino, men låt min nu tala om något annat. Vi befinner oss för tillfället i en arton veckor lång kris och en konflikt om nötkött mellan Frankrike och Förenade kungariket, som jag konstaterar har fått vissa betänkliga drag av nationalism. Tydligen är det så att vi i dag i Europa fortsätter att utkämpa våra nationella konflikter via fotboll och nötkött. I synnerhet det senare är ytterst beklagansvärt eftersom det går ut över jordbrukare och konsumenter. Så får det helt enkelt inte gå till.
Det andra som blir tydligt är att medlemsstater tydligen inte klarar av att handskas med denna sortens problem. Det är också fullkomligt klart varför det är så: Vi har nämligen en inre marknad; vi har en öppen marknad. Så länge vi inte löser denna sorts konflikter på gemenskapsnivå, så kommer vi att få sådana här problem.
En gång när Prodi avgav en förklaring här, sade han att man snarast möjligt måste upprätta en byrå för livsmedelssäkerhet. Jag skulle gärna vilja be kommissionär Byrne att tala om när tiden äntligen är inne för en stark och oberoende byrå inom Europeiska unionen som verkligen kan ingripa och ta över befogenheter från de nationella medlemsstaterna.
En annan sak beträffande denna fråga som faktiskt slår mig i hela den politiska diskussionen är att man i första hand söker efter en intern lösning mellan två stora medlemsstater, och att kommissionen först därefter möjligen kan få komma till tals. Jag anser detta vara en farlig tendens i politiken inom Europeiska unionen. Det får inte vara så att stora medlemsstater i allt större utsträckning själva börjar lösa konflikter inbördes. Jag säger detta också som en företrädare för en mindre medlemsstat.
Vi har valt att ha en gemenskapsmarknad samt en gemenskapspolitik, och under dessa förutsättningar är det inte på sin plats att de stora medlemsstaterna gör upp om problem dem emellan. I detta sammanhang är jag bekymrad över kommissionens ståndpunkt, och jag vill veta var Europeiska kommissionen står, och om kommissionen verkligen är kapabel och beredd att ta initiativ i konflikter som denna. Men än en gång; vi lever i Europa i en tid då Europas livsmedlen kanske är säkrare än de någonsin varit förr, och konsumenternas tilltro till livsmedlen egentligen avtar för varje dag, inte bara i Frankrike och Tyskland, men även i andra länder, till följd av att denna diskussion bara fortsätter på grund av bristande politisk handlingskraft. Här vill jag att kommissionen i konkreta ordalag talar om vad den önskar göra när det gäller inrättandet av en livsmedelssäkerhetsbyrå på Europanivå som är oberoende och har långtgående befogenheter.

Whitehead
Fru talman! Jag vill tala här i dag i egenskap av ledamot av Europeiska parlamentet och inte med någon nationalistisk retorik. Personligen tror jag inte att brittiskt skrävlande är lika exporteringsbart och hälsosamt som brittiskt nötkött. Jag vill nu se på de beslut som fattats mot bakgrund av kommissionärens tidigare inlägg som mycket få har hänvisat till hittills.
Fakta i frågan är mycket enkla. Beslutet att ta bort handelsembargot kom efter Förenade kungarikets totala anslutning till Florensavtalet. När borttagandet av handelsembargot betvivlades av den franska byrån för livsmedelssäkerhet, såsom de hade rätt till, antar jag att i enlighet med deras egen delgivning hänvisades det till Vetenskapliga kommittén som enhälligt bekräftade att brittiskt nötkött var säkert. Det var, såsom det sägs i kommissionärens kommentar, "mycket uppmuntrande".
Vad var det då som gick fel efter detta? Med kommissionärens hjälp - jag vill ge honom ett välförtjänt erkännande och jag kan dela hans känsla av förbittring - gick vi in i en förhandlingsprocess när många sade att vi inte skulle göra det. Resultatet av detta blev memorandum av den 23 november och vi tror att det blev början till slutet på denna olyckliga tvist. Vad hände till följd av detta? Vi fick beslutet den 9 december av den franska regeringen att den skulle fortsätta med handelsembargot och det blev en fullständig överraskning för de flesta av oss.
Jag vill säga några ord till Jospin och det gör jag utan några nationalistiska baktankar. Jag tror att hans successiva uttalanden i frågan har förvärrat tvisten på det mest allvarliga sätt. Jospin deltog i det memorandum om avtal som godkände det datumbaserade exportsystemet i sin helhet. Nu säger han att skulle vilja ta, eller skulle vilja erbjuda att ta, en del nötkött från besättningar i vissa delar i Förenade kungariket, oberoende av det datumbaserade tidsschemat. Det är en fullständig missuppfattning av ståndpunkten och han vet att det är så.
Han har också sagt att hellre skulle vilja bli nedgjord av den brittiska allmänna opinionen än av den franska allmänna opinionen. Det är absurt att säga av en statsman som jag alltid har respekterat. Den tidigare premiärministern i Frankrike, Mendès-France, sade följande: "Att regera är att välja" - man måste göra olika val. Man kan inte alltid ligga och flyta bakom den allmänna opinionen.
Blair tog en risk, och jag tror att det var klokt av honom, och gick till förhandling när andra talade för konfrontation, kris, bojkott och embargo. Jag tror att han sveks av det som hände i dess kölvatten och personligen tror jag inte att det är det rätta tillvägagångssättet. Alternativet, om man inte skall välja det som är rätt utan det som är populärt, är att fortsätta en konfrontationsprocess mellan två medlemsstater som hotar denna institution i sin helhet. Vi måste grunda oss på lag och rätt och vi måste grunda oss på någon form av medling, som till slut gör det möjligt för oss att säga: "Nu är det klart, det är den bästa åsikt vi kan få. Det går enhälligt i en riktning. Låt oss godkänna detta." Om vi inte gör det, återvänder vi till den typ av retorik som vi har hört i debatten i dag från några ledamöter. Detta parlament och denna världsdel har väl gått längre framåt än den tid då Henrik V och Jeanne d'Arc fanns? Vad vi nu behöver är att ta oss ur denna situation på ett klokt sätt . Jag skulle vilja sluta med en direkt fråga till kommissionär Byrne. Vi vill inte att tvisten skall släpa sig fram i domstolar i åratal. Jag tror inte att någon rimligtvis vill det. Vilka interimistiska åtgärder kan han därför föreslå som skulle göra det möjligt att temporärt häva handelsembargot tills man når en uppgörelse i godo mellan de båda regeringarna? Hans uppgift är att vara den kloka medlaren. Jag tror att han försöker att göra det. Jag tycker att parlamentet bör stödja honom i den ansträngningen och bör tysta dem som vill vidga sprickan mellan våra båda länder.

Hudghton
Jag beklagar i hög grad att Frankrike fortsätter att vidmakthålla handelsembargot på nötkött från Förenade kungariket och såsom jag har klargjort i tidigare debatter här förväntar jag mig att Europeiska kommissionen med det snaraste vidtar tvångsåtgärder. Jag tror dock också att politiska framställningar bör fortsätta att göras och därför stannade jag och min SNP-kollega Neil MacCormick hellre i kammaren i går än att tjura utanför i korridorerna. Vi tog tillfället i akt för att personligen uppmärksamma president Chirac på det skotska nötköttets kvalitet. Sedan biffkrisens början har SNP-ledamöterna här konsekvent talat för att situationen i Skottland bör bedömas separat med sikte på ett gradvist återinförande av exporthandeln. Jag håller på att uppmuntra den skotska jordbruksministern att förbigå London och stödja SNP:s begäran, som jag i går överlämnade till den franska regeringen, att de franska myndigheterna med det snaraste skall detaljgranska vetenskapliga fakta, spårbarheten och märkningssituationen i Skottland och jag uppmanar de franska kollegerna i parlamentet att gå på den linjen med sin regering.

Cashman
För ordnings skull måste jag verkligen protestera. Detta är en mycket viktig debatt. Vi avbröt den så att kommissionären kunde komma hit och nu har vi andra sammanträden som äger rum i kammaren. Uppriktigt sagt är detta oacceptabelt.
(Applåder)

Talmannen
Jag föreslår att vi fortsätter debatten och ber våra kolleger att vänligen avbryta sin hemliga överläggning, som trots allt handlar om svårigheterna kring föredragningslistan, vilka har uppstått till följd av att vi sköt upp den debatt vi nu ägnar oss åt.

Sturdy
Fru talman, vill ni vänta tills sammanträdet har slutat här? Skulle jag för det första kunna rikta mina kommentarer till kommissionären? Herr kommissionär, jag har högljutt attackerat er vid tre tidigare tillfällen för att inte ha fattat beslut för jag trodde att ni var slö. Jag skulle nu först och främst vilja framföra mitt tack till er för det sätt på vilket ni äntligen har fattat ett beslut och skall ta ställning, som ni gör, till fransmännen.
Vi vet att det är mycket svårt. Jag tror faktiskt att ni har blivit - och jag kommer att använda brittiska ord här, "stitched up", utsatt för en listig kupp och inte bara av fransmännen. Jag tror också att ni har utnyttjats av den brittiska regeringen. Jag ser fram emot att få ett snabbt svar på era åtgärder.
Jag skulle kunna tillägga till Whitehead att jag talar här nu inte bara i min egenskap av ledamot av parlamentet utan i egenskap av jordbrukare. Det är synnerligen viktigt att människor förstår att krisen har påverkat varje enskild jordbrukare, inte bara i Frankrike utan över hela Europa. Jag har i dag tagit med mig två prima brittiska biffar - och jag riskerar att arresteras - jag tog med mig dem till er, Byrne. De kommer från en lokal kötthandlare och jordbrukare som bor granne med mig och som nästan säkert inte kommer att vara i verksamhet längre i slutet av veckan.
Jag måste säga efter att ha lyssnat till vad Martinez hade att säga att jag är djupt bekymrad över att BSE nu kan överföras till människan. Jag skulle bara vilja tillägga eftersom ni just skall anmäla en vitbok om livsmedelssäkerhet, att vad människor än säger, kan aldrig maten i hela Europa bli hundraprocentigt säker. Jag skulle bara vilja antyda till Martinez att förra året dog över tjugo personer av listeria i Frankrike - fler människor jämfört med dem som drabbats av BSE. Jag hoppas därför att ni använder objektiva vetenskapliga fakta när det gäller livsmedelssäkerhet, och inte bara en försiktighetsprincip vilket anges i artikel 30 (f.d. artikel 36). Jag ser fram emot att höra ert svar senare.

Berès
Fru talman, herr kommissionär! För en stund sedan påpekade Monti att kritiken mot dem som har eftersträvat en dialog är en ogrundad kritik. Jag instämmer helt och hållet i den uppfattningen.
I det här skedet av debatten vill jag säga ett par ord om de tre samtalsparterna. Den första är givetvis den brittiska regeringen. Jag anser att vi bör välkomna insatserna för en dialog på båda sidorna Engelska kanalen. Vi bör välkomna den brittiska sidans ansträngningar för att förbättra situationen och för att förbättra livsmedelssäkerheten, alltsedan den galna ko-krisen bröt ut. En del av vägen har avverkats, men det är ännu bara en bit. Som bevis för det tar jag ett rykte, som säger att man i de brittiska skolorna regelbundet meddelar föräldrarna att det inte finns något nötkött på skolans matsedel. Uppenbarligen har man ännu inte återupprättat förtroendet helt och hållet. Den åtgärd som Frankrike har vidtagit tillsammans med andra, och inför andra, bör bidra till en definitiv lösning av denna krissituation.
Den andra parten i denna affär är min regering. Vilken princip har Frankrike strävat efter att framhålla? Det tycks vara den beryktade försiktighetsprincip som vi har talat så mycket om, och som vi tillsammans försöker definiera. Det är också strävan efter en nödvändig livsmedelssäkerhet, som inte får tiga still inför marknadens logik.
Man skulle kunna tänka sig att det är lätt, en enkel sak att uppbåda allmänhetens stöd. Men det beslut som min regering har fattat tror jag i första hand är ett beslut av ansvariga politiker, och det är så en regering måste agera. Ja, att styra är att välja, och min regering har valt. Kära kolleger! Vad skulle era regeringar ha gjort, om expertisen och era nationella myndigheter ansåg att det föreligger en risk? Den politiska makten måste välja och det är vad min regering har gjort, genom att fatta ett politiskt beslut på grundval av en riskbedömning.
Apropå sådana myndigheter har jag bara en enda önskan: att förfoga över en expertis i form av en verklig europeisk byrå, så att vi i framtiden kan föra den här debatten under andra förhållanden.
Till min företrädare i denna debatt vill jag säga följande: ja, i Frankrike tillämpar vi försiktighetsprincipen. Märkte ni att vi - efter att denna myndighet, det franska livsmedelssäkerhetsverket, framförde sin ståndpunkt - drog tillbaka vissa ostar, till följd av fall av listeria? Och ni minns kanske att vi under förhandlingarna framförde fem punkter. På tre punkter blev vi nöjda, och på två av dem, herr kommissionär, behöver vi ytterligare garantier.
Andra talare i denna debatt har sagt det före mig; Graefe zu Baringdorf, men också Roth-Behrendt. Hur kan vi betrakta dessa tester som meningsfulla utan att vi vet om de faktiskt har genomförts och om resultaten har tillämpats? Det är just det vi begär av er, herr kommissionär.
Jag inser också att det bakom den strid som Frankrike utkämpar också finns en strid för brittiska intressen, och för hela Europeiska unionens intressen.
Herr kommissionär! I dagens debatt är ni vår samtalspartner, och vi vill formulera fyra krav. Ni tar i första hand ert ansvar. Det är inte av hjärtans glädje som mitt land har försatt sig i dagens situation; att dömas och ställas inför rätta i EG-domstolen.
Det förstår vi mycket väl. Men ert ansvar är också att effektivt genomföra testerna, att effektivt se till att genomföra denna märkning, förutan vilken den fria rörligheten endast är ett bedrägeri. Och ert ansvar är också att inrätta den livsmedelsbyrå som ordförande Prodi har engagerat sig för, vilket är skälet till att vi kommer att stödja honom i alla de åtgärder han kommer att vidta.

Byrne
. (EN) Får jag börja med att framföra mitt beklagande till samtliga av er för att jag inte var här i början av debatten. Jag vet hur viktigt det är och det var verkligen min avsikt att vara närvarande. Jag hade bokat in mig på en flygning i morse, men på grund av väderförhållandena i Bryssel blev den flygningen tyvärr inställd och faktiskt blev den senare flygningen som jag var inbokad på också senarelagd. Jag ber er acceptera mina ursäkter för förseningen och för att jag var tvungen att få min kommentar till denna fråga uppläst av min kollega, Monti.
Jag vill nu behandla de många viktiga frågor som ni har tagit upp i frågan. I första hand tog Stevenson och vissa andra upp frågan om det sena vidtagandet av åtgärder mot Frankrike den 16 november. Det var den formella anmälningen, den mer faktiska delen av åtgärderna, och därefter godkändes i går av parlamentet att det vetenskapliga yttrandet skall sändas till Frankrike med en svarstid på fem dagar.
Låt mig säga följande. Jag är fast övertygad om att den linje jag följde när jag försökte lösa frågan på det sätt jag gjorde var det rätta tillvägagångssättet. Jag har inte några tvivel om det alls. Det finns många skäl för det som jag har upprepat här i parlamentets utskott tidigare. En förhandlad uppgörelse som avtalas mellan parterna är alltid bättre än den uppgörelse som blir följden av domstolsförhandlingar. Man har emellertid anklagat oss för att genom att anta detta förfaringssätt har inledningen av förfarandena försenats och därmed kommer domstolsutfrågningen att äga rum senare än vad som annars skulle ha varit fallet. Det är inte riktigt. Den sanna tesen är att Frankrikes ståndpunkt om situationen inte klargjordes förrän den 1 oktober. Vid den tidpunkten hade jag just varit mindre än två veckor i tjänst. Det var första gången som kommissionen, eller snarare jag, fick tillfälle att allvarligt tänka igenom Frankrikes svar i denna fråga.
Jag försökte sköta detta på det sätt som jag trodde var lämpligt. Till exempel, mot bakgrund av att jag har ansvar för konsumentskydd, folkhälsa och livsmedelssäkerhet var min första reaktion att ta reda på om det låg något i anklagelsen. Fanns det några bevis tillgängliga för de franska myndigheterna som borde granskas på kommissionsnivå av vetenskapsmän i Vetenskapliga styrkommittén? Ni kommer nog ihåg att jag bad de franska myndigheterna om att de skulle sända bevisen till Vetenskapliga styrkommittén för vidare utvärdering och för att få reda om det fanns något nytt. De gjorde detta och Vetenskapliga styrkommittén bad också de brittiska myndigheterna att överlämna sina senaste uppgifter. De tillgodosåg också begäran.
Det gav tillfälle för Vetenskapliga styrkommittén att fullt ut se över samtliga bevis i denna olyckliga situation. Resultatet blev att de kom fram till det enhälliga beslut som vi alla känner till.
Med tanke på mina egna ansvarsområden, som jag just tillkännagav, kände jag att det var ett viktigt första steg som jag kunde ta i frågan.
Det råd jag fick, efter vilket jag med glädje handlade, var att det nötkött som exporterades från Förenade kungariket enligt det datumbaserade exportsystemet var lika säkert som vilket nötkött som helst i Europeiska unionen. Vidare diskussioner ägde rum därefter. Jag tror att de vidare diskussioner och avtalsprotokollet som nåddes mellan samtliga inblandade parter och experter ger ytterligare försäkringar till konsumenterna i Europeiska unionen - och de är inte bara fransmän - att det nötkött som exporteras enligt det datumbaserade exportsystemet är lika säkert som vilket nötkött som helst i Europeiska unionen. Det var också en mycket god övning.
Till svar på frågan huruvida det blev en försening eller om åtalet slutligen tas upp i domstolen senare än det annars skulle ha gjort genom det formella anmälningsförfarandet, krävs det normalt ett svar inom en period av två månader på kommissionens första brev. I detta fall drogs fristen ner till två veckor, förlängd med ytterligare en vecka på de franska myndigheternas begäran.
När det vetenskapliga yttrandet sänds ut två månader efter det formella anmälningsförfarandet anger det också normalt en frist på två månader för att svara. Dessa perioder förkortades genom det förfarande som antogs av kommissionen. I många avseenden har vi därför hunnit i kapp och ligger inte senare i förfarandet än vi skulle ha varit i det normala förfarandet. Så jag tror inte bara att vi använde rätt förfaringssätt med det goda resultat det ledde till, men jag tror också bestämt att vi inte har någon försening till följd av detta särskilda förfaringssätt.
Stevenson tar också upp frågan om Tyskland ståndpunkt. Vad jag förstår kommer det att diskuteras i det tyska parlamentet den 17 december. Det förväntas att parlamentet kommer fram till slutsatsen att embargot bör lyftas i Tyskland också.
För att komma till de frågor som togs upp av Roth-Behrendt och Graefe zu Baringdorf, i synnerhet angående de tester som skall göras: Ni kommer ihåg att de ingick i de frågor som togs upp av de franska myndigheterna och behandlade i avtalsprotokollet. Jag sade vid utfrågningen i september att jag hade för avsikt att införa ett ordentligt EU-omfattande testsystem för BSE för att bestämma smittspridningen i de olika medlemsstaterna. Jag har fortfarande för avsikt att göra det. Framsteg har gjorts. En arbetsgrupp har bildats i mitt generaldirektorat som arbetar tillsammans med medlemsstaterna för att finna de nödvändiga förfarandena för att genomföra åtgärden. jag har för avsikt att fortsätta med det.
Graefe zu Baringdorf med flera nämnde också att det var nödvändigt att införa märkningssystem, i synnerhet obligatoriska märkningssystem. Vi skall diskutera detta senare i kväll. Jag vill bara säga på det här stadiet att märkning är en fråga som avser konsumentinformation och konsumentval. Det är inte en fråga om folkhälsa. Vi måste inrikta oss på folkhälsoaspekten i frågan. Därför tror jag att testaspekten i den är viktig och måste skiljas från behovet av märkning.
Andra ställde frågor som har samband med de aktuella förfarandena i domstolen, hur snabbt de kan inledas och när vi kan förvänta oss ett resultat. Liksom alla domstolsförfaranden överallt i världen går de i sin egen rytm eftersom det är absolut väsentligt att samtliga parter för ner sina argument på papper. I tvister inför EG-domstolen äger förhandlingarna rum inte bara mellan de direkta parterna - i detta fall kommissionen och Frankrike - utan medlemsstaterna har också full rätt att ingripa i förhandlingarna: Förenade kungariket eller rent av vilken medlemsstat som helst. Det skulle få till konsekvens att fler dokument skulle behöva utarbetas varigenom dessa medlemsstater för fram sina synpunkter. Allt detta måste inregistreras i domstolen och översättas. Allt detta tar tid.
Frågan har ställts huruvida det finns några snabba förfaranden som kan tillämpas i detta fall. Det finns ett förfarande för interimistiska åtgärder och kriterierna för interimistiska åtgärder är ganska stränga och begränsade.
Jag har bett rättstjänsten i kommissionen att ge mig råd huruvida förhållandena i detta speciella fall omfattas av dessa begränsade kriterier. Enligt min åsikt kommer det att bli en mödosam kamp i viss utsträckning, men jag ämnar ändå be om råd och om jag får rådet att det är rätt väg framåt har jag för avsikt att slå in på den. Om handelsembargot fortsätter och rättegångsförhandlingarna inleds nästa vecka kommer det naturligtvis att kräva att förhandlingarna inleds innan vi fattar något beslut om interimistiska åtgärder. Det kommer också att bli nödvändigt för mig och rättstjänsten att bestämma hur vi skall svara på lämpligt sätt med hänsyn till de franska myndigheternas svar på det motiverade yttrande, som godkändes för överlämnande i går, eftersom det i grund och botten är ett juridiskt dokument som anger rättsläget och jag hoppas att svaret kommer att vara i liknande termer. Något slutligt beslut kan inte fattas i frågan rörande interimistiska åtgärder förrän dessa dokument har inregistrerats.
Det finns ett annat mycket sällsynt förfarande som är det påskyndade förfarandet. Jag har gjort förfrågningar för att ta reda på om detta förfarande är tillgängligt. Det är ett förfarande varigenom kommissionen skulle kunna vända sig till domstolen för att få målet behandlat på ett påskyndat sätt - eller snabbt sätt. Det kräver än en gång att vissa kriterier finns förhanden. Det skulle också kräva att kommissionen, till exempel, ger upp rätten att inregistrera vissa dokument på vissa väsentliga stadier i målet. Jag måste bedöma om det lönar sig att försöka anpassa sig till kriterierna om vi kan, och i så fall om det är en god balans att försöka få en tidig muntlig rättegångsförhandling eller om det är bättre att lägga fram samtliga argument skriftligen inför domstolen. Det är en bedömningsfråga som jag måste besvara efter att ha läst svaret på det motiverade yttrandet som har sänts till de franska myndigheterna. Jag måste dock säga att om jag känner att det är rätt väg framåt är det detta förfaringssätt som jag föreslår att vi antar.
Jag vill bara gå tillbaka till frågan om obligatorisk märkning och spårbarhet som tidigare nämndes av en ledamot. Det datumbaserade exportsystemet ombesörjer själv spårbarhet. Det ombesörjer indirekt märkning. Exportschemat saknade inte detta krav och därför skulle det vara vilseledande att grunda debatten på att det inte krävdes i det datumbaserade exportsystemet att dessa punkter infördes, eftersom det skulle vara orättvist både mot de vetenskapsmän som bestämde att det var nödvändigt att säkerställa att den brittiska nötköttsexporten var sund och säker och det skulle också vara orättvist mot kommissionen när det gäller den metod som hittills har använts. Exportschemat tillhandahåller spårbarhet och följaktligen en form av märkning.
Jag tillfrågades också av ett antal talare om framstegen med Byrån för livsmedelssäkerhet och vitboken om livsmedelssäkerhet. Vissa ledamöter sade, och jag instämmer, att det verkar vara den rätta vägen i samband med dessa frågor. Jag tror att de flesta av er är överens om att det är en mycket otillfredsställande situation när vetenskapsmän är oense om så viktiga frågor som livsmedelssäkerhet. Det är otillfredsställande ur folkhälsosynpunkt, men det är också otillfredsställande när det gäller konsumentförtroende. Det är en mycket obehaglig situation.
Ni minns att ordförande Prodi redan i början av denna kommissions arbete gjorde detta till en fråga som han ansåg vara av största betydelse. Innan någon av oss andra utsågs gjorde han detta till en klar prioritering. Han bad mig ta hand om detta. Vi har arbetat med det i mitt generaldirektorat sedan dess. Vitboken har utarbetats, den har varit i samråd inom kommissionens avdelningar och den är nu just klar att läggas fram inför mina kolleger i kommissionen. Jag väntar att det skall ske den 12 januari. Vitboken inbegriper många av de frågor som jag har tagit upp här och i utskottet för miljöfrågor vid ett antal tillfällen. Men det innehåller också ett kapitel om frågan om en myndighet för livsmedelssäkerhet.
Jag tror att om en myndighet för livsmedelssäkerhet upprättas kommer det att bli nödvändigt att bestämma vilka befogenheter den skall få. Den kommer självklart att ha befogenheter på området för riskvärdering och vid denna riskvärdering är det nödvändigt att de vetenskapsmän som är anställda vid byrån inte bara litar till sina egna åsikter och råd utan också står i förbindelse med vetenskapsmän i medlemsstaterna. Därför att en sådan byrå - byrå, myndighet eller vad som helst - kommer att tvingas vara inte bara oberoende utan den kommer också att tvingas stå i förbindelse med vetenskapsmän i medlemsstaterna. Den kan inte upprättas på ett sådant sätt att dess arbete skall bli att utge en rad diktat från Bryssel i form av riktlinjer för framtiden.
En sådan byrå kommer inte att få medlemsstaternas och konsumenternas förtroende om det inte finns en hög grad av samråd mellan vetenskapsmän i EU. Men då denna samrådsprocess en gång ägt rum och medlemsstaternas och byråns vetenskapsmän har kommit fram till en slutsats om vilken linje som skall följas i en given situation, i synnerhet i samband med en livsmedelsfara, bör byråns åsikt stå fast, respekteras, följas och inte ifrågasättas. Då samrådsprocessen en gång ägt rum bör det inte finnas något behov av ett sådant ifrågasättande. Under sådana förhållanden kommer en sådan byrås auktoritet att sprida sig över hela Europeiska unionen. Den kommer inte bara att vara en utmärkt myndighet på området för säkerhet och folkhälsa utan kommer också att sprida ett visst konsumentförtroende som jag anser är absolut nödvändigt och kommer att ge en fast grund för framtida utveckling.
Jag skulle mycket kort kunna hänvisa till den andra frågan som vi talade om för en stund sedan - domstolar. Det hierarkiska system som råder i domstolsförfarandena är sådant att man inte ett ögonblick kan föreställa sig en appellationsdomstol i en av medlemsstaterna som försöker få Luxemburg-domstolens åsikt med en hänvisning till artikel 177 och därefter, när den fått åsikten, tycker den inte om den och säger "vi kommer inte att tillämpa den". Det är otänkbart. En sådan situation finns inte i den vetenskapliga världen.
Här finns i själva verket två specialistområden. Jag accepterar att det ena är mer statiskt, eller man granskar mer statiska fakta inom det, det vill säga lagen och den rättsliga processen. Inom det andra området granskas en utvecklingssituation. Analogin är inte helt korrekt, men den är ändå värdefull i den meningen att i situationer då det är nödvändigt att få en specialistbedömning, vare sig det gäller det rättsliga området eller det vetenskapliga området, behöver vi till slut få en auktoritet att uttala sig i frågan och det är där jag förväntar mig att vi skall få det - genom att upprätta denna myndighet för livsmedelssäkerhet.
Jag måste säga att jag är glad över att så många av er uttalar er i ämnet här i eftermiddag och säger att ni också anser att det är denna linje som skall följas.
Jag har tillfrågats om byråns struktur vid tidigare tillfällen. Jag skall inte i detalj gå in på det i eftermiddag annat än för att säga att jag är medveten om att många av er har uttryckt oro över frågan om förhållandet mellan oberoendekonceptet, å ena sidan, och ansvar, å andra sidan. En sådan myndighet måste naturligtvis vara ansvarig på något sätt inför den politiska processen och inför dem av oss som genom medbeslutande deltar i att stifta lagar, eftersom vi ju har ett ansvar mot folket, som vetenskapsmännen inte har.
Riskvärdering måste göras av dem som har kompetens och specialistkunskaper på området - det vill säga vetenskapsmännen. De måste vara oberoende och anses som oberoende. Då de en gång gjort sin riskvärdering överlämnar de därefter sin bedömning till kommissionen när initiativet till lagstiftning skulle tas av kommissionen. Det skulle därefter diskuteras i medbeslutandeförfarandena med parlamentet och rådet. Vi har på så sätt ansvar för initiativ till och stiftande av lagar som verkställer den oro som uttrycks av vetenskapsmännen.
Jag vill slutligen bara säga att jag tror att det kommer att bli nödvändigt att ha en interaktion och en förbindelse mellan vetenskapsmännen och lagstiftarna och mellan riskvärdering och riskförvaltning för att det skall bli absolut säkert att de som utformar lagarna förstår vad vetenskapsmännen säger samt att vetenskapsmännen är tillfredsställda med att lagstiftarna utarbetar lagar för att tillmötesgå den oro som de uttryckt i sitt yttrande på området för riskvärdering.
Jag tror att det var de frågor som hade tagits upp och jag hoppas att jag har behandlat samtliga frågor på ett tillfredsställande sätt.

Talmannen
Herr kommissionär! Vi tackar er för ert uttalande.
Jag förklarar debatten avslutad.

Frågestund (rådet)
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är frågestunden (B5-0036/1999). Vi skall behandla frågor till rådet.
Graefe zu Baringdorf har ordet för en ordningsfråga.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Vi skjuter upp debatten om nötköttsmärkningen till sent i kväll. Jag vill gärna att herr Byrne försäkrar att han också är närvarande då.

Talmannen
Vi frågar er herr kommissionär om ni kan närvara under kvällens debatt.
(Kommissionären svarade ja.) Jackson har ordet för en ordningsfråga.

Jackson
Herr talman, detta är en ordningsfråga. Den är följden av vad Graefe zu Baringdorf har sagt. Vi konstaterar att rådet är på plats för att delta i frågorna till rådet. Skulle vi kunna få en försäkran om att rådet kommer att vara kvar kl. 21.00 för att delta i debatten om betänkandet Papayannakis? Vi uppskattar mycket den stora ansträngning som det finländska ordförandeskapet har gjort för att mycket nära arbeta med parlamentet. Vi skulle därför uppskatta om ordförandeskapet är närvarande kl. 21.00 för att förklara för oss vad som hände i rådet (jordbruk) i natt angående den fråga på vilken betänkandet Papayannakis är grundad. Skulle vi kunna få detta åtagande från rådet nu i öppenhetens intresse något som Finland otvivelaktigt vill ha såsom karaktäristiskt drag för landets ordförandeskap?

Talmannen
MacCormick har ordet, för ytterligare en ordningsfråga, vilken jag hoppas är den sista.

MacCormick
Herr talman, det som Jackson sade intresserade mig. Jag hade hört att debatten om andrahandsbehandlingen av direktivet om sena betalningar också skulle ske kl. 21.00. Tidsplanen har tydligen blivit mycket splittrad. Många av oss har andra åtaganden som de skall försöka få att passa in i kväll. Kan talmannen vara vänlig och ge oss klara linjer för händelseförloppet senare i kväll?

Talmannen
Siimes har lyssnat uppmärksamt på ledamöterna och deras önskan om rådets närvaro.
Herr MacCormick, kan ni upprepa er utökade ordningsfråga?

MacCormick
Skall jag förstå att ni varken kommer att, eller kan tala om tidsplanen för oss för programmet senare i kväll?

Talmannen
Som ni redan vet, kommer frågestunden till rådet nu att äga rum, vilket är nästa punkt på föredragningslistan för i dag, och kl. 21.00 kommer sammanträdet att återupptas och ett utannonserande kommer att ske av det ni frågar om. Om ni kommer kl. 21.00 får ni tillfälle att delta i denna del av föredragningslistan.
Jag ger ordet till Jackson.

Jackson
Herr talman, för ordnings skull, skulle vi verkligen uppskatta att ni ber det finländska ordförandeskapet - som sitter där - om han kan vara närvarande kl. 21.00 i kväll för att bistå oss i debatten om betänkandet Papayannakis. Rådet, och endast rådet, kan ge oss bakgrunden till det som hände i natt i rådet (jordbruk). Skulle ni ,för att bevaka parlamentsledamöternas intressen, kunna ställa denna fråga till rådet så att vi får ett svar?

Langen
Herr talman! Jag vill också begära ordet om arbetsordningen och föreslå att presidiet överväger huruvida denna viktiga debatt om konkurrenspolitiken - fyra besläktade betänkanden - som ursprungligen hade planerats till onsdag morgon, och sedan sköts upp till eftermiddagen och nu skall skjutas upp till sent på kvällen, om möjligt kan hållas först under tisdagen vid januarisammanträdet. Jag ber presidiet att granska detta förslag, så att vi i vederbörlig ordning kan slutföra de andra punkterna fram till kl. 24.00. Det är ett förslag som talmannen kan granska.

Talmannen
Herr Langen! Föredragningslistan är fastställd. Kl. 21.00 kommer sammanträdet att återupptas, och det kommer att inledas med gemensam debatt. Jag skall överlämna frågan från några av ledamöterna till fru Siimes: frågan är om ni kan närvara kl. 21.00 för att informera och garantera största möjliga öppenhet för parlamentet.
Om ni önskar tala och svara dessa ledamöter, fru Siimes, så har ni ordet.

Siimes
Herr talman! Eftersom rådet inte i tid fått begäran om den här frågan är ministern på detta område inte närvarande, och jag själv är förhindrad att komma hit kl. 21.00.

Talmannen
Ärade ledamöter! Ni har hört samma sak som jag: om de möjligheter som rådet har. Hur som helst, klockan 21.00 i kväll, vilket är en lugn tid, och dessutom i en julstämning, kommer ni säkert att hålla denna debatt även i Siimes frånvaro.
Var nu så vänliga och låt mig inleda frågestunden till rådet, och i den är Siimes närvarande med sin stora förmåga att svara på frågor.

Ioannis Marinos
Fråga nr 1 från (H-0668/99):
Angående: Ekonomiska flyktingar i EU Under de senaste åren har EU-länderna tagit emot tusentals ekonomiska flyktingar från Central- och Östeuropa. Dessa personer utgör ett tillägg till de tusentals flyktingar från Turkiet och andra länder i Mellanöstern och Asien som i åratal funnit en tillflykt i EU. Denna utveckling leder till enorma problem med arbetslöshet inom EU-länderna och belastar ytterligare det redan ansträngda socialförsäkringssystemet, särskilt i de länder (t.ex. Grekland) som gränsar till stater som nyligen beslutat att införa marknadsekonomi och nu måste hantera en mångfasetterad kris med enorma mängder arbetslösa.
Har rådet tagit upp denna fråga i kontakterna med de länder som vill bli EU-medlemmar? Vilka åtgärder tänker rådet föreslå för att begränsa den okontrollerade strömmen av ekonomiska flyktingar till EU, något som får klara ekonomiska och sociala sidoeffekter (t.ex. ökad kriminalitet) i medlemsländerna?

Siimes
Herr talman! Förutsättningarna för ansökarländernas medborgare att invandra till och vistas på medlemsstaternas område regleras i huvudsak genom medlemsstaternas invandringslagstiftning och -praxis angående tredje lands medborgare. De aktuella instrument som rådet antog inom ramen för avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen innan Amsterdamfördraget trädde i kraft bildar den första etappen i harmoniseringen av invandringslagstiftningen och praxisen i samband med invandringen. Ytterligare harmonisering skall genomföras med stöd av avdelning IV i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen så som den ändrats genom Amsterdamfördraget. Mot denna bakgrund är ansökarländernas samarbete viktigt för att säkerställa kontrollen av invandringen och att den motsvarar bestämmelserna i medlemsstaternas invandringslagstiftning.
I rådet utförs detta samarbete på två sätt. Dels har man konsekvent poängterat för medlemsstaterna att de måste anpassa sin lagstiftning och praxis till EG-regelverket när det gäller frågor om asyl, invandring och gränskontroll och även till Schengenregelverket som efter Amsterdamfördragets ikraftträdande ingår i Europeiska gemenskapens regelverk. Rådet informerade ansökarländerna om saken redan i maj 1998 genom en förteckning över EG:s regelverk. Genomförandet av regelverket skulle bland annat leda till effektivare gränskontroller och en minskning av illegal invandring av ansökarländernas medborgare och av tredje lands medborgare som använder dessa länder som transitland. Rådet vill påminna om att i det partnerskapsavtal som träffats med varje ansökarland kartlades ansökarlandets specifika behov när det gäller lagstiftning och praxis inom området samt de mål som respektive medlemsstat borde uppnå. Utöver regelbundna kontakter i samband med utvidgningen följer rådet situationen i ansökarländerna i arbetsgruppen för gemensam bedömning som tillsattes genom rådets gemensamma verksamhet den 29 juni 1998. Dels deltar ansökarländerna intensivt i Cirefis arbete. Cirefi (Centrum för information, diskussion och utbyte i asylfrågor) är rådets arbetsgrupp där medlemsstaterna antingen rutinmässigt eller på ad hoc-basis utbyter senaste informationer om illegal invandring och om invandringsvägar. Detta deltagande har i sig främjat samförståndet när det gäller den illegala invandringens effekter och behovet av samarbete för att bekämpa den.

Marinos
Jag tackar rådets företrädare för hennes svar på min fråga, men jag är rädd att jag inte har lyckats göra frågans infallsvinkel begriplig. Fenomenet med illegal invandring eller verklig invandring, även då den sker på laglig väg, får alltid ekonomiska och sociala konsekvenser. Jag tror inte - åtminstone inte att döma av diskussionerna fram till i dag; jag är ny ledamot här i Europaparlamentet - att konsekvenserna av det samtidiga inflödet av illegala invandrare och av de hotande inflödena från länder som kommer att ingå i gemenskapen efter Europeiska unionens utvidgning vare sig uppskattas eller beaktas seriöst. Tillåt mig att ge ett exempel, som jag känner väl till, från mitt land: I Grekland, som har en befolkning på tio miljoner människor, finns det redan i dag en och en halv miljon invandrare, ekonomiska flyktingar eller andra slags invandrare, vilket innebär att det har skett en 20 procentig ökning av landets arbetsstyrka. Detta skapar enorma problem, såväl ekonomiska och sociala som kriminella, och betänk vad som kommer att hända när även Turkiet ansluts till Europeiska unionen; ett land med åtminstone 20 miljoner arbetslösa, vilka kommer att invadera Europa. Det var det som jag ville fråga om, om det finns undersökningar om detta från rådets och kommissionens sida.

Siimes
Herr talman! Rådet är förstås fullt medvetet om att vi i Europa måste anstränga oss från medlemsstaternas sida såväl för att förbättra sysselsättningen som för att se till att de europeiska socialskyddssystemen kan bevaras. En viktig fråga här är att vi på ett effektivt sätt skall bekämpa svartjobberiet som tillintetgör eller minskar effekten av de ansträngningar som syftar till att förbättra sysselsättningen. Dessutom skulle jag också vilja påpeka att de regler som i dag skall tillämpas i Europeiska unionens medlemsstater på invandringen av ansökarländernas och tredje lands medborgare klart ingår i de myndigheters befogenheter som på nationell nivå utsetts till detta. Även gränsövervakningen och gränspolisen i de länder som har gemensamma gränser med tredje land ingår uteslutande i medlemsstaternas befogenheter.

Martin, David W
Jag undrar om rådet skulle gå med på att bästa sättet för att hejda flödet av ekonomiska invandrare är att förbättra de ekonomiska villkoren i värdlandet? Med andra ord, om utvidgningen fungerar och om programmet Agenda 2000 lyckas förbättra den ekonomiska situationen i länderna i Central- och Östeuropa kommer det i sig själv att minska flödet av ekonomiska invandrare från dessa länder till de nuvarande medlemsstaterna i Europeiska unionen.

Siimes
Herr talman! Det är ju just på det sättet rådet tänker. Olika slags samarbetsprogram med de länder som vill ansluta sig till Europeiska unionen är redan i dag en viktig del av Europeiska unionens utvidgning, och utgångspunkten är just att man skall förbättra det nationalekonomiska läget i dessa länder och därigenom också uttryckligen skapa sysselsättningsmöjligheter i deras områden så att människorna inte skulle behöva flytta av ekonomiska skäl.

Dupuis
Fru tjänstgörande rådsordförande! Drabbas ni inte av tvivel? För utöver de argument som David Martin framförde, är förbudsivern i invandringsfrågor en av orsakerna till strömmen av och den illegala handeln med arbetskraft, och något som nästan oundvikligen leder till brottslighet.

Siimes
Herr talman! Det finns ju två slags invandring: det som sker på laglig väg enligt respektive lands bestämmelser och å andra sidan illegal invandring. Inom Europeiska unionen ser man ju inte alls negativt på den legala invandringen utan problemet är uttryckligen att det förekommer illegal invandring och till och med människosmuggling från tredje land, och mot dessa problem finns det anledning att ingripa, men den legala invandringen har man ju inte på något vis försökt försvåra.

Talmannen


Monica Frassoni
Fråga nr 2 från (H-0671/99):
Angående: Överensstämmelse med gemenskapspolitiken och tillgång till information om Europeiska investeringsbanken (EIB) I mars 1998 beviljade Europeiska investeringsbanken företaget Gardaland S.p.A en kredit på ungefär 60 miljarder till utbyggnaden av nöjesparken med samma namn. Jag hyser vissa tvivel beträffande det lämpliga i att bevilja denna kredit till ett företag som förfogar över stora ekonomiska tillgångar och som befinner sig i en region med blomstrande ekonomi och som uppvisar särskilda och betydelsefulla värden på det ekologiska planet. Då banken förhördes om vad Gardalands planerade investeringar består i sade sig banken omöjligen kunna tillhandahålla relevanta dokument med hänvisning till att bankens kundrelationer omfattas av sekretess.
Skulle rådet med tanke på de band som finns mellan Ekofin-rådet och Europeiska investeringsbankens råd kunna precisera huruvida det har för avsikt att vidta åtgärder för att öka öppenheten kring och tillgången till information om EIB:s beslut, i synnerhet då dessa beslut får omfattande verkningar för utvecklingen i en viss region? Skulle rådet också kunna säga om det inte anser det nödvändigt att förbättra effektiviteten när det gäller EIB:s verksamhet genom att införa förfaranden för ekonomisk förvaltning och bokföring som tar full hänsyn till ekologiska kostnader?

Siimes
Herr talman! Gardaland-projektet som godkändes av Europeiska investeringsbankens råd i december 1997 har redan tidigare varit uppe i parlamentet på kommissionens muntliga frågestund. Man har redan där detaljerat gått igenom det aktuella projektets motiveringar och fördelar. I detta sammanhang finns det tydligen skäl att ännu konstatera att i alla projekt som Europeiska investeringsbanken utvärderat och förberett är det en viktig grundläggande förutsättning för godkännandet av finansieringen att miljöaspekterna har beaktats, som har skett även i fråga om Gardaland-projektet. Vad sedan beträffar öppenheten i fråga om handlingarna i samband med det nämnda Gardaland-projektet, liksom också när det gäller öppenheten i fråga om handlingarna i samband med övriga projekt som genomförs inom gemenskapens område, är det väsentligt att i den här frågan hålla i minnet att EIB verkligen är en bank. Därför är dess handlingar inte offentliga på samma sätt som exempelvis handlingarna från rådets organ som förbereder lagstiftning. För att behålla ett allsidigt förtroende kan EIB inte offentliggöra uppgifter i handlingar som den fått till sitt förfogande för den del som rör dess låntagare eller andra instanser som deltar i förberedelserna eller i genomförandet av bankens aktuella projekt utan dessa instansers uttryckliga medgivande.
Man bör också komma ihåg att även om de ministrar som medlemsstaterna utnämnt till ledamöter i EIB:s råd i vanliga fall är desamma som de ministrar som deltar i Ekofin-rådets sammanträde har Ekofin-rådet i sig inte mandat att ge Europeiska investeringsbanken anvisningar när det gäller bankens utlåningspolitik eller informationspolitik. EIB:s styrelse har den 26 mars 1997 godkänt regler angående handlingarnas offentlighet som den 9 augusti 1997 offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 243 på sidan 13. Europeiska investeringsbanken iakttar således handlingarnas och informationens offentlighet inom ramen för dessa bestämmelser, även om målet i allmänhet måste vara maximering av principen för informationsutbytet och öppenheten så långt det är möjligt utan att äventyra affärssekretessen. Om gemenskapen å sin sida beviljar Europeiska investeringsbanken säkerhet från gemenskapens budget för vissa utlåningsåtgärder, till exempel för att bevilja lån till projekt som skall genomföras i tredje land, har rådet bestämt att EIB i sådana fall måste årligen lägga fram en rapport till både Europaparlamentet och rådet om åtgärder som genomförts med hjälp av dessa lån.

Frassoni
Fru talman! Om det är sant det ni säger har vi haft en väldig otur eftersom vi, trots att vi har begärt dessa miljöberäkningar, inte har fått svar eftersom man har sagt oss att det rör sig om konfidentiell information. Det står alltså klart att det finns någonting som inte går ihop i det ni säger. Vi har inte bett om information om skälen till att EIB beviljade finansieringen, vi frågade bara vilka generella kriterier som rättfärdigade den liksom vilka beräkningar som låg till grund för att projektet togs upp till bedömning - ett projekt som för övrigt gäller ett av Italiens rikaste områden som dessutom kännetecknas av en ömtålig ekologisk balans - och att finansiering beviljades. Enligt vad ni säger skulle dessa beräkningar vara offentliga, men enligt EIB är så inte fallet. Det finns alltså en liten motsägelse mellan det ni hävdar och verkligheten.

Siimes
Herr talman! Som rådet i sitt svar konstaterade är Europeiska investeringsbanken en bank och därför kan den inte arbeta efter samma offentlighetsregler som Europeiska unionens lagstiftande institutioner. I lånebesluten finns ett stort antal uppgifter som rör affärshemligheter, och som jag i mitt svar sade kan de endast med motpartens uttryckliga medgivande yppas för utomstående. Vad Europeiska investeringsbankens lånebeslut beträffar har frågan som gäller Gardaland-projektet redan tidigare behandlats i parlamentet på kommissionens muntliga frågestund och där har man enligt uppgifter som rådet fått synnerligen detaljerat presenterat motiveringar för och fördelar med det aktuella projektet och därför skall jag inte ta upp dem igen.

Talmannen


William Newton Dunn
Fråga nr 3 från (H-0673/99):
Angående: Införande av öppenhet i ministerrådet I vilket skede befinner sig det fall som svenska journalister dragit inför EG-domstolen och som gäller konflikten mellan den odemokratiska sekretess som ministerrådets handlingar är belagda med och den allmänna tillgången till alla handlingar i enlighet med den två hundra år gamla lag om informationsfrihet som gäller i Sverige?

Siimes
Herr talman! Genom en dom den 17 juni 1998 i mål 174/95 upphävde förstainstansrätten rådets beslut den 6 juli 1995, enligt vilket käranden inte har rätt att få vissa handlingar som rör Europol med stöd av rådets beslut 93/731/EG om allmänhetens rätt att få tillgång till rådets handlingar. På grundval av denna dom granskade rådet på nytt sitt eget beslut och konstaterade i ett nytt beslut som tillkännagavs käranden den 30 juli 1998 att de aktuella handlingarna förutom en skulle kunna överlämnas. På grundval av detta nya beslut väcktes ingen talan mot rådet och ärendet kan således anses vara avgjort. Enligt artikel 255 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen skall rådet i enlighet med medbeslutandeförfarandet med Europaparlamentet, under hänsynstagande till allmänna eller enskilda intressen, inom två år efter Amsterdamfördragets ikraftträdande fastställa allmänna principer och gränser för rätten till tillgång till handlingar. Enligt tillgängliga uppgifter skall kommissionen i januari 2000 lägga fram sitt förslag för rådet i enlighet med bestämmelsen i det berörda fördraget.

Newton Dunn
. Jag är säker på att rådets tjänstgörande ordförande har noterat att fem av de första sexton frågorna på förteckningen, den föregående frågan från Frassoni och så vidare, samtliga handlar om öppenhet. Eftersom vi företräder allmänheten - Europas folk - hoppas jag att rådet noterar att det finns en önskan om öppenhet i rådet.
Min fråga är följande: Är det riktigt att beslutet i rådet om vilka dokument som lämnas ut till allmänheten och vilka som skall vara sekretessbelagda fattas i majoritetsbeslut av en kommitté bestående av de femton presstalesmännen från de nationella representationskontoren? Det var en av de femton presstalesmännen som talade om det för mig. De sitter där, samtliga icke-valda personer, och beslutar om vad som skall offentliggöras eller inte. Är det verkligen sant, för det är mycket svårt att tro det?

Siimes
Herr talman! Jag konstaterar bara kort att rådets arbetsgrupp företräder rådet. Den är ett lagenligt organ och fattar själv sina beslut.

Sjöstedt
Det rättsfall som refereras till här, det så kallade Journalistenfallet, är av stor principiell betydelse. En av kärnpunkterna i fallet är om ett medlemsland, i detta fall Sverige, har rätt att praktisera sin egen grundlag och offentliggöra EU-handlingar. Jag vill påpeka att ministerrådet i sin inlaga bestrider den rätten. Nu är förslaget till regelverk efter artikel 255 på väg. Jag har ett utkast från kommissionen som är mycket oroande. Där vill kommissionen använda artikel 255 för att inskränka just de nationella myndigheternas rätt att publicera EU-handlingar som inte är offentliggjorda.
Min fråga till rådet är: Anser rådet att man med artikel 255 som underlag kan begränsa medlemsstaternas rätt att offentliggöra handlingar i enlighet med egen nationell lagstiftning?

Siimes
Herr talman! Som jag i mitt ursprungliga svar konstaterade skall kommissionen verkligen lägga fram sitt eget förslag om den här frågan i januari 2000, och efter att kommissionens förslag kommit tar rådet upp det till behandling och fastställer sin egen ståndpunkt i frågan. Eftersom förslaget ännu inte föreligger har inte heller rådets ståndpunkt fastslagits.

Rübig
Herr talman! I första hand skulle det intressera mig att veta hur förbindelserna med parlamentet egentligen ser ut? Ser ni någon möjlighet till att parlamentet på intranet också kan gå igenom hela underlaget vad gäller Coreper och rådet?

Siimes
Herr talman! Under det finländska ordförandeskapet har man redan fattat ett beslut om att föredragningslistorna för Corepers möten skall vara tillgängliga, och detta är ett steg i den riktning som frågeställaren önskar.

Talmannen


Manuel Medina Ortega
Fråga nr 4 från (H-0674/99):
Angående: Kontroll av flygtrafiken i Europa Vilka åtgärder föreslår rådet för att avhjälpa den kaotiska situationen för de europeiska systemen för kontroll av flygtrafiken?
Skulle rådet kunna föreslå att man upprättar ett enda kontrollorgan för hela det europeiska luftrummet?

Siimes
Herr talman! Rådet är medvetet om ökade förseningar inom den europeiska flygtrafiken. Den här frågan diskuterades vid rådet den 19 juli 1999 och man beslutade att anta en resolution. Rådet uttryckte sin oro över de växande problem som de försenade flygningarna orsakar och ansåg att det behövs åtgärder för att finna en lösning till dessa problem och på det sättet svara mot den europeiska allmänhetens krav på bättre service. Rådet uppmanade kommissionen att utarbeta ett meddelande om de åtgärder som under den senaste tiden vidtagits, och som man som bäst håller på att genomföra i syfte att minska förseningarna och stockningen inom den europeiska flygtrafiken. Vid rådets möte den 6 oktober 1999 fortsatte man att behandla problemet och beslutade att vid rådets nästa möte i december ha en bred diskussion på grundval av den rapport som kommissionen håller på att utarbeta. Rådet bad att medlemsstaterna dessförinnan på alla sätt skall sträva efter att uppnå ett positivt resultat i de pågående förhandlingarna om gemenskapens anslutning till Eurocontrol, dvs. Europeiska organisationen för luftfartssäkerhet. Eurocontrol har en central samordnande uppgift när det gäller kontrollen av den europeiska luftfarten.
Rådet hade vid mötet den 9 och 10 december en bred diskussion om kommissionens nya meddelande om luftfartskontrollen som heter Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet: Skapandet av ett gemensamt europeiskt luftrum. I detta meddelande analyserar man situationen kring försenade flygningar och lägger fram några förslag till åtgärder som skall genomföras på kort sikt samt några tankar om hur problemet skulle hanteras på längre sikt. Rådet lade med tillfredsställelse märke till kommissionens förslag till åtgärder på kort sikt som syftar till att underlätta den situation som de försenade flygningarna orsakat i Europa. Denna fråga kommer att tas upp av Eurocontrol och ministrarna på europeiska konferensen för civil luftfart vid deras möte den 28 januari. Dessutom lade rådet märke till kommissionens bredare tillvägagångssätt i fråga om luftfartens strukturella reformer, vilket syftar till att skapa ett enhetligt europeiskt luftrum, och samtidigt lade rådet med tillfredsställelse märke till kommissionens avsikt att inrätta en arbetsgrupp på hög nivå som skall undersöka härmed förknippade frågor och avlägga en rapport om dessa till rådet i juni. Dessutom uppmanade rådet de ständiga representanternas kommitté att titta på kommissionens meddelande och kom överens om att återkomma till frågan vid nästa möte.

Medina Ortega
Tack så mycket, fru rådsordförande, för ert svar. Det står klart att rådet just nu överväger denna fråga som oroar alla europeiska medborgare. Det jag har gjort, som parlamentsledamot, är att ställa en fråga som svarar mot mina väljares oro.
Jag kommer från ett land, Spanien, som är mycket beroende av flygtrafiken och under senare år har det på de spanska flygplatserna, konkret på Barajas och den i Barcelona, varit mycket stora förseningar.
Skulle det vara möjligt med någon typ av skyndsamt stöd från rådet till den aktuella spanska regeringen och flygplatsmyndigheterna för att bli av med dessa oerhörda olägenheter för våra medborgare, vilka är en följd av en dåligt fungerande luftfartskontroll i Spanien?

Siimes
Herr talman! Som jag redan tidigare konstaterade har rådet för sin del tagit upp detta problem med förseningar inom flygtrafiken och krävt att kommissionen skall vidta åtgärder i frågan, och som jag i mitt svar berättade har ärenden även under loppet av denna höst gått framåt. Det är förstås mycket beklagligt att trafikstockningen och förseningarna i vissa delar av Europa är värre än i andra, och det snabbaste sättet att åtgärda frågan är kanske att de nationella myndigheterna utreder vad man i respektive medlemsstat kan göra för att förbättra situationen.

Talmannen
Jag hoppas att de nationella myndigheterna i Medinas och mitt gemensamma land mycket noga noterar detta råd från rådet.

Casaca
Herr talman! I centrala Europa inträffar förseningar på timmar; men i en region i gemenskapens yttersta randområden, som den självstyrande regionen Azorerna, är förseningarna dagar, ibland till och med veckor. Detta därför att en region i de yttersta randområdena som Azorerna har klart otillräckliga resurser för luftfartskontroll, hjälp på flygplatserna och flygfälten.
Jag skulle vilja fråga om rådet, som hyser en mycket motiverad oro för situationen i centrala Europa, också bryr sig om situationen i regioner som den självstyrande regionen Azorerna, som i detta ögonblick är drabbat av stora problem, främst nu efter flygkatastrofen förra helgen?

Siimes
Herr talman! Det är säkert sant att sådana här problem tillspetsas i avlägsna, mindre regioner. Om jag nu skall tillägga någonting till de tidigare svaren så kan jag konstatera att en orsak till att flygningar blir försenade är givetvis att enligt det nuvarande systemet får ett luftfartyg tillstånd att starta först efter att man kunnat säkerställa dess landning på destinationsortens flygplats. Detta retar givetvis folk som sitter i ett flygplan eller på en flygplats och väntar på att planet får starta, men å andra sidan är detta ett miljövänligare alternativ än om planen skulle få starta i tid men inte skulle få landa då de kommit fram.

Bowis
Herr talman, får jag ställa en annan typ av fråga till tjänstgörande ordföranden rörande kontroll av luftfarten. Jag antar att hon inte har informerats om detta, så om hon inte kan svaret kanske hon skulle vilja vara vänlig och skriva till mig så att vi kan offentliggöra det för våra kolleger.
Det rör frågan om den förordning som snart skall komma i vilken linjepiloter mellan sextio och sextiofem år beviljas rätt att flyga i godstrafik över hela Europa, med ett undantag. Det enda undantaget är Frankrike. Det betyder att på grund av det franska luftområdets omfattning kommer piloter över sextio år i själva verket att vara utan arbete. Skulle hon vilja ta det med sig tillbaka till ministerrådet, ta upp det med sina franska kolleger, i synnerhet, och svara mig, kanske skriftligt senare, om hon inte kan göra det i dag, om vad som kan göras för att se till att de äldre piloternas anställningar säkras.

Talmannen
Vi är inte säkra på, herr Bowis, att detta är en följdfråga. Ni har väckt en. Och vi har alltid kvar den så intressanta brevrelationen mellan rådet och ledamöterna, men fru rådsordföranden har ordet.

Siimes
Herr talman! Detta lär vara en sådan fråga som det är klokast att ge ett skriftligt svar på.

Talmannen


Laura González Álvarez
Fråga nr 5 från (H-0678/99):
Angående: Folkomröstning om självstyre i Västsahara Den marockanske inrikesministern Driss Basri bekräftade den 3 november 1999 i El Aaiún att folkomröstningen om självstyre för Västsahara, som utsatts till den 31 juli 2000, kommer att skjutas upp två eller tre år på grund av de 71 420 anmälningar som inkommit mot den provisoriska röstlängd som FN:s mission för folkomröstningen i Västsahara utarbetar. FN har förvägrat dessa klagande rätten att rösta i folkomröstningen.
Vad anser rådet om den marockanske inrikesministerns uttalanden om att förhala folkomröstningen?
Avser rådet att ingripa för att få de marockanska myndigheterna att sluta att lägga hinder i vägen för folkomröstningen?
Vilken politisk ståndpunkt avser rådet att anta och vilka politiska åtgärder avser det att vidta för att bidra till att det datum som FN fastställt för folkomröstningen, den 31 juli 2000, respekteras?

Siimes
Herr talman! Rådet kommenterar inte det uttalande som den före detta marockanske inrikesministern gjort i sitt eget namn. När det gäller folkomröstningen har rådet emellertid lagt märke till Förenta nationernas generalsekreterares rapport där man påpekar att alla konsekvenser i samband med den här frågan skall grundligt bedömas, även de som är förknippade med folkomröstningens tidtabell. FN:s generalsekreterare konstaterade dessutom att han i sin nästa rapport till säkerhetsrådet i december skulle göra en realistisk bedömning av kommande åtgärder. Förenta nationernas generalsekreterare har gett sitt särskilda sändebud anvisningar om fortsatta förhandlingar med parterna. Vad beträffar den obligatoriska behandlingen av 79 000 anmälningar kan FN:s generalsekreterare inte ge exakta uppgifter om tidtabellen eller huruvida ytterligare personal skall tillsättas för att slutföra behandlingen av anmälningarna. Detta påverkar inte alla parters förbindelse att följa Förenta nationernas fredsplan för Västsahara. Rådet har erbjudit sitt stöd till ambassadör Igleton, som är FN:s generalsekreterares särskilda sändebud i Västsahara, och rådet är berett att främja en fredlig lösning som skall baseras på den grundliga bedömningen i FN:s nästa rapport. Alla parter borde samarbeta i en förtroendefull atmosfär och avstå från alla sådana åtgärder som skulle kunna äventyra en sådan lösning av problemet i Västsahara som grundar sig på respekten för mänskliga rättigheter och demokrati.

González Álvarez
Fru rådsordförande! Vi har hört Kofi Annans rapport med de senaste uppgifterna angående folkomröstningen, och vi har deltagit i de icke-statliga organisationernas 25:e europeiska konferens för stöd till Saharas folk för några veckor sedan på Kanarieöarna.
Det man mest klagade över där var att Europa inte engagerar sig tillräckligt i denna fråga. Det är sant att Europa stöder fredsplanen, att vi sänder brev och annat, men Europa har ett konkret ansvar eftersom Spanien, mitt land, och andra länder har mycket med den nuvarande situationen i Sahara att göra.
Vi lyssnade på Abdelaziz som återigen redogjorde för den ohållbara situation det sahariska folket lever under i Tinduflägren. Det är en situation där de gör enorma ansträngningar för att utbilda sina ungdomar och föda befolkningen, men de ligger redan mer än 20 år efter. Folkomröstningen skulle ha hållits 1992. Det är inte möjligt att man nu, genom ett krav från Marocko med 79 000 anmälningar, skall försöka fördröja den i ytterligare två år. Vi kan inte tala om parterna på samma sätt. Saharierna sätter inte upp några hinder för folkomröstningen. Den som förhindrar folkomröstningen är Marocko.
Vi kräver att Europa skall engagera sig mer.

Siimes
Herr talman! EU har inte särskilt deltagit i behandlingen av frågan, men ventilerar dock metoder för att på ett konstruktivt sätt bidra till fredsprocessen inom det västsahariska området. Dessutom har ordförandelandet varit i kontakt med ambassadör Igleton för att diskutera EU:s deltagande i förberedelserna och genomförandet av folkomröstningen. Ambassadör Igleton har själv bett om ett sådant deltagande och han har också vädjat till medlemsstaternas regeringar för att dessa skulle sända sina företrädare till området. Vid ett möte med ordförandelandet den 14 september uppmanade ambassadör Igleton att EU skulle förmedla till Marocko och Algeriet ett budskap att det internationella samfundet strävar efter en balans i Maghreb-området samt att man skulle göra det klart att utan en sådan balans är det svårt att stödja den ekonomiska återuppbyggnaden. Dessutom gjorde ordförandelandet den 21 juni 1999 ett uttalande där man upprepade EU:s stöd till FN:s fredsplan och därmed förknippade åtgärder.

Talmannen
Tack så mycket, fru Siimes.

Talmannen


Alexandros Alavanos vilken har övertagits av Papayannakis
Fråga nr 6 från (H-0679/99):
Angående: Efterlevande av Europadomstolens dom mot Turkiet I en resolution anklagade Europarådets kommitté med ständiga representanter förra månaden Turkiet för att inte ha efterlevt Europadomstolens dom i målet Titina Loizidou. Landet bryter därmed mot de grundläggande åligganden som följer av artikel 46 i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna, i vilken det uttryckligen föreskrivs att domstolens beslut skall efterlevas. Länder som undertecknat konventionen och som vägrar att rätta sig efter domstolens beslut kan som yttersta straffåtgärd tillfälligt eller permanent uteslutas från att delta i Europarådets organ.
Hittills har högt uppsatt turkiska tjänstemän uttryckligen förklarat att de inte kommer att rätta sig efter Europadomstolens dom. Det finns därför risk för att Europeiska unionens medlemsstater å ena sidan utesluter Turkiet från Europarådet, medan de å den andra i Helsingfors diskuterar landets ansökan om medlemskap i EU. Är rådet medvetet om detta? Kommer rådet följaktligen först, innan det utarbetar några som helst förslag om att anta Turkiets ansökan, begära att landet uttryckligen skall förbinda sig att rätta sig efter Europadomstolens beslut i målet Titina Loizidou?

Siimes
Herr talman! Rådet följer naturligtvis noggrant situationen för de mänskliga rättigheterna i Turkiet. Även om rådet inte vill blanda sig i en annan internationell organisations verksamhet följer det intensivt huruvida Turkiet följer beslut av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Rådet är medvetet om att när det gäller fallet Titina Loizidou ansåg Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna att Turkiet hade brutit mot Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna genom att göra sig skyldigt till berövande av rättigheterna som gällde egendom i norra Cypern och dömde Turkiet att betala skadestånd. Rådet är dessutom medvetet om att den tidsfrists för beslutets verkställighet som Turkiet fick löpte ut redan i oktober 1998, och att Turkiet ännu inte betalat det fastställda skadeståndet. Rådet betonar att EU:s alla medlemsstater röstade för den interimistiska resolution om frågan som Europarådets ministerkommitté antog den 6 oktober 1999 och där man konstaterade att de betalningsvillkor som den turkiska regeringen föreslagit inte kunde anses vara i enlighet med åliggandena i domstolens beslut, och man uppmanade med eftertryck Turkiet att ändra sin ståndpunkt. Ändå finns det ingenting i den här interimistiska resolutionens text som tyder på de vittgående effekter som parlamentsledamoten nämner i andra stycket av sin fråga.

Papayannakis
Fru rådsordförande! Tack så mycket för ert svar. Problemet är just detta: att det inte har sagts vad som skall hända om Turkiet inte rättar sig efter sitt åliggande att ersätta Loizidou. Frågan som har ställts till er - till er, till rådet - är dock följande: Hur ämnar ni, som råd, agera politiskt på detta uppträdande? För Turkiet har vid flera tillfällen förklarat att man inte har för avsikt att rätta sig efter beslutet. Eftersom vi nu inleder en ny förbindelse med Turkiet, är det möjligt att inom ramen för denna relation ta upp - och jag anser att vi bör göra det - frågan om respekt för domstolens beslut?

Siimes
Herr talman! Som jag sade vill rådet inte direkt blanda sig i andra internationella organisationers verksamhet, men rådet följer naturligtvis utvecklingen av den här frågan allteftersom den fortskrider, och eventuella konsekvenser ventileras därefter. Det nuvarande läget i frågan beskrev jag redan i mitt svar.

Talmannen


Mihail Papayannakis
Fråga nr 7 från (H-0685/99):
Angående: Humanitär hjälp till Serbien Har rådet för avsikt att ta några initiativ för att sända humanitär hjälp till det serbiska folket nu när vintern står för dörren, med tanke på att embargot B som även samordnaren för stabilitetspakten Bodo Hombach har reservationer mot B drabbar det serbiska folket i mycket högre grad än vad det skadar Milosevic-regimen?

Siimes
Herr talman! För klarhetens skull skulle jag först vilja säga att humanitär hjälp till det serbiska folket skickas via Europeiska gemenskapernas kontor för humanitärt bistånd, ECHO. För program som rör den humanitära hjälpen till Serbien har man enbart under år 1999 reserverat 62 miljoner euro. Dessutom överväger man som bäst att via ECHO bevilja ett bidrag på 20 miljoner euro bland annat för uppvärmning av specialinrättningar som barnhem och ålderdomshem. Därutöver har rådet beslutat att leverera brännolja för vintern inom ramen för programmet Energi för demokrati. I pilotprojektet ingår de serbiska städerna Nis och Pirot som är de första som tagit emot oljeleveranser. Dessutom har rådet bekräftat att det är redo att överväga att inkludera även andra städer i initiativet.

Papayannakis
Fru rådsordförande! Ni får ursäkta mig! Jag har frågat er om humanitär hjälp, och ni svarar mig med några projekt av i huvudsak politisk karaktär, som det där fantastiska programmet - det sista ni nämnde - i vissa städer, vilket är, om ni tillåter mig att säga det, ett politiskt "rävprogram". Mina kunskaper och mitt medvetande om religion är inte stora, men jag tror att humanitära program inte riktas till vänner, utan till de som har problem - oavsett om de är vänner eller fiender - på det humanitära planet. Politiskt hyser jag ingen särskild sympati för Milosevic regim - snarare tvärtom - men jag kan inte förstå vad som sker med den humanitära hjälpen till det serbiska folket, vars yttersta följd naturligtvis borde vara ett hävande av embargot. Ni svarar inte på det, fru rådsordförande, och jag skulle vilja höra någonting klarare.

Siimes
Herr talman! Europeiska unionen har ju under det innevarande året gett eller kommer att ge sammanlagt 62 miljoner euro för humanitär hjälp till Serbien. Detta är alltså bidrag som levereras fram. Därutöver planerar man att inom ramen för ECHO ge ett bidrag på 20 miljoner euro till specialinrättningar, dvs. till uppvärmningsbehov för människor som ligger allra sämst till, som bor i barnhem och i ålderdomshem.

Korakas
Herr talman! Fru rådsordförande! Alla vi som befinner oss här måste konstatera att vi är vittnen till en häpnadsväckande utpressning mot det jugoslaviska folket, framför allt mot det serbiska folket. Mer konkret, efter att under 78 dagar har utsatts för Natos obarmhärtiga bombningar, med Europeiska unionens aktiva deltagande, utsätts i dag detta folk, under förevändningen att Förbundsrepubliken Jugoslavien skall demokratiseras, för en omänsklig utpressning: det vill säga, folket måste störta sin lagliga regering för att bränsleembargot skall hävas och för att medlen till återuppbyggnaden att allt det som Natos och Europeiska unionens bombningar raserade skall beviljas. Detta är i våra ögon en ren folkmordspolitik. Frågan är alltså inte om några ton olja kommer att ges till barn- och ålderdomshemmen, utan om de nödvändiga medlen kommer att ges till Jugoslavien, till landets lagligt valda regering - låt oss äntligen respektera internationell rätt -, och inte selektivt, för återuppbyggnad av skadorna samt om folkmordspolitiken riktad mot det serbiska folket kommer att upphöra.

Talmannen
Tack så mycket, herr Korakas. Jag vet inte om ni har ställt en konkret fråga.

Korakas
Herr talman! Jag frågar om de medel som behövs för återuppbyggnaden av allt det som har raserats kommer att beviljas och om embargot kommer att hävas och pengarna ges till den jugoslaviska regeringen, till den lagligt valda jugoslaviska regeringen, med utländska observatörer o.s.v.

Talmannen
Frågan är redan konkretiserad: om pengarna kommer fram och om man kan häva embargot. Fru rådsordföranden har ordet.

Siimes
Herr talman! Jag sade redan att det finns pengar till förfogande för humanitär hjälp. Det är en annan fråga än den egentliga återuppbyggnadshjälpen. Dessutom stöder rådet de demokratiska krafterna inom hela regionen och konstaterar att den nuvarande regimen inte har valts på ett demokratiskt sätt. Undersökningen av frågan om handelsembargo har ännu inte avslutats, man vet fortfarande inte vad man därvidlag i framtiden kommer att göra.

Talmannen


Elly Plooij­van Gorsel
Fråga nr 8 från (H-0694/99):
Angående: Överlappning mellan parlamentets plenarsammanträden och rådets sammanträden Av de 41 sammanträden som är inplanerade för rådet mellan september och december 1999 kommer 18 sammanträden att hållas samtidigt med Europaparlamentets plenarsammanträden i Strasbourg eller Bryssel. Framför allt är det viktiga rådskonstellationer som rådet (inre marknaden), Ekofin-rådet, rådet (allmänna frågor) och rådet (rättsliga och inrikes frågor) som sammanträder under parlamentets sammanträdesperioder.
Håller rådet med om att sådana överlappningar mellan sammanträdena inte är önskvärda eftersom kommissionen skall närvara både vid rådets och parlamentets sammanträden?
Är rådet medvetet om att massmediernas rapportering om parlamentets plenarsammanträden blir lidande under dessa överlappningar, eftersom journalisterna inte kan vara på mer än en plats åt gången (och då för det mesta prioriterar rådets sammanträden i Bryssel)?
Håller rådet med om att bilden av EU i allmänhet och Europaparlamentet i synnerhet skulle tjäna på att institutionerna tog hänsyn till varandras sammanträdeskalendrar?
Har rådet några planer på att i framtiden ta hänsyn till att parlamentet varje månad måste befinna sig i Strasbourg, om inte annat så på grund av att det är rådet som tvingar parlamentet att hålla sina sammanträden där?

Siimes
Herr talman! Enligt artikel 1 punkt 2 i rådets arbetsordning ingår det i rådsordförandens befogenheter att sju månader före början av sin mandatperiod meddela datumen för rådets sammanträden som man planerat att hålla under den aktuella mandatperioden. Problemet med den situation som parlamentsledamoten angett skulle kunna riktas till de medlemsstater som efterträder varandra som rådets ordförande. Jag vill ändå precisera att ordförandelandet i regel har en mycket begränsad rörelsemarginal i denna mån när man tar hänsyn till att det i rådet sammanträder 15 ministrar som alla har ett mycket jäktigt tidsprogram. Dessutom skulle effektiviteten i rådets arbete kunna bli märkbart lidande om man under en vecka varje månad inte skulle hålla rådssammanträden, och de skulle därför oundvikligen på ett ännu intensivare sätt koncentreras till de återstående veckorna.

Plooij-van Gorsel
Herr talman! Jag kan säga er att detta svar är fullkomligt otillfredsställande, för det viktiga för mig är inte att tala till ordförandeskapet. Det viktiga för mig är att tala till rådet. Det nuvarande ordförandeskapet är nu en gång rådets personifiering. Det är också en fråga till rådet, och det handlar om att sammanträden nu ofta äger rum när vi befinner oss i Strasbourg, och att pressen inte kan komma till Strasbourg. Jag tror att också rådet ändå måste inse att det är av stor vikt hur stort stöd Europeiska unionen har bland medborgarna. Detta rör också Finland i egenskap av en av de 15 medlemsstaterna. Jag finner sålunda att detta inte var något svar på min fråga, och jag hoppas att detta någon gång kan diskuteras i ett bredare sammanhang inom rådet.
Herr talman! Detta bekräftar också bara än en gång att det vansinniga i att vi ständigt förvisas till Strasbourg av samma råd. För om det inte skulle vara så, så skulle detta problem över huvud taget inte uppkomma. Jag skulle vilja be den finländske ordföranden att med sina kolleger i rådet och med alla 15 medlemsstater ta upp frågan om detta hädanefter kan tas med.

Siimes
Herr talman! Det är förstås sant att det är ordföranden som företräder rådet, och att det är uttryckligen rådets sak att anordna rådets sammanträden. I praktiken går det emellertid till på det viset att var och en av ordförandeländerna i tur och ordning utarbetar en tidsplan för sin egen ordförandeperiod. Jag förstår mycket väl att parlamentets arbete här i Strasbourg är mycket viktigt, och det är för all del önskvärt att man kan undvika överlappning mellan sammanträden. Eftersom det finns ett stort antal rådskonstellationer, de har 15 ledamöter som alla bör ha möjlighet att närvara och det finns gott om ärenden, är det näst intill omöjligt att tänka sig att somliga veckor inte alls skulle utnyttjas när rådet redan i dag har alldeles tillräckligt med arbete och brådska. Det är dock klart man inom rådet ser allvarligt på frågan om tidsplaner för sammanträden. I egenskap av ordförandeland som snart skall lämna sin uppgift kommer Finland att vidarebefordra ett sådant budskap att man alltid i möjligaste mån skall försöka undvika överlappningar. Tyvärr är det dock inte alltid möjligt.

Talmannen
Tack så mycket, fru Siimes.

Talmannen


Miguel Martínez Martínez
Fråga nr 9 från (H-0697/99):
Angående: Femtioårsdagen av Genèvekonventionens undertecknande Det har gått femtio år sedan Genèvekonventionen undertecknades. Under de senaste åren har världen upplevt ett stort antal väpnade konflikter och många av dem har utspelat sig i Europa. Vad kan rådet säga om hur Genèvekonventionens internationella humanitära rätt uppfylls?

Siimes
Herr talman! När man i augusti 1999 firade 50-årsjubileum för fyra Genèvekonventioner var det dags för EU att stärka sitt åtagande att i samband med alla väpnade konflikter hävda den internationella humanitära rätten. I detta sammanhang försäkrade ordförandelandet att Europeiska unionen anser att det är viktigt med efterlevnaden av de fyra Genèvekonventioner och två protokoll som är den internationella humanitära rättens grundläggande dokument. Europeiska unionen har uppmanat länder som ännu inte ingår i Genèvekonventionerna eller i andra konventioner inom det humanitära området att ansluta sig till dem. EU har också vid behov bilateralt framhållit för stater som är inblandade i konflikter att konventionernas bestämmelser måste beaktas fullt ut.
Vid Röda korsets och Röda halvmånens 27:e internationella konferens den 30 oktober - 16 november 1999 gjorde EU för första gången ett gemensamt uttalande där man framhöll att de senaste och även pågående konflikterna har visat att kriget i allt större utsträckning drabbar civilbefolkningen, i synnerhet kvinnor och barn, eller att dessa direkt har utnyttjats som redskap i kriget. Europeiska unionen konstaterade sin oro över allvaret i situationen och anser att de ständiga förbrytelserna mot den internationella humanitära rätten är beklagliga. I anslutning till detta såg EU också positivt på den rapport om skydd för civilbefolkningen vid väpnade konflikter som FN:s generalsekreterare nyligen avlagt. Man måste skyndsamt titta på många av FN:s generalsekreterares centrala rekommendationer, och de erbjuder en bra grund för säkerhetsrådets aktiva engagemang i frågan.
För att effektivisera verkställigheten av den internationella humanitära rätten utfärdade EU en gemensam försäkran angående handeldvapen och lätta vapen samt truppminor. Dessutom meddelade rådet nyligen vid ett sammanträde den 11 november 1999 att det är mycket bekymrat över fortsatta krigsoperationer i norra Kaukasus. I detta sammanhang fördömde Europeiska unionen allt överdrivet och summariskt våld i Tjetjenien som orsakat civilbefolkningen oerhörda lidanden. Rådet påminde också alla parter i konflikten om nödvändigheten att iaktta den internationella humanitära rätten. Därutöver uppmanade rådet särskilt den ryska regeringen att undvika civila offer och att se till att den internationella humanitära hjälpen fritt kan komma fram, även till den ständigt växande mängden människor som tvingats flytta från sin hemort till Ingusjien. Genèvekonventionerna i sig har en förebyggande effekt, och de som eventuellt bryter mot den humanitära lagstiftningen är i allt större omfattning medvetna om att det inte längre är självklart att man inte blir straffad. EU har upprepade gånger framhållit att man inte kan godta praxisen med straffrihet. Om de nationella systemen inte är tillräckligt effektiva skall det internationella samfundet i sista hand bära ansvaret för att rättvisa skipas.
Rättegångar mot dem som brutit mot den humanitära rätten är därför ett viktigt medel för att främja efterlevnaden av konventionerna. Internationella domstolar som behandlar frågor kring f.d. Jugoslavien och Rwanda har betonat betydelsen av Genèvekonventionerna genom att öka trovärdigheten i begreppen ansvar för krigsförbrytelser och det individuella ansvaret. I detta sammanhang har Europeiska unionen intagit en positiv ställning till antagandet av en konvention om en permanent internationell brottmålsdomstol. Unionen förbinder sig vidare till Romfördragets skyndsamma ikraftträdande samt till inrättandet av en effektiv och trovärdig internationell brottmålsdomstol.
EU vill att det internationella samfundets viktigaste framtida mål skall vara att överbrygga den allt djupare klyfta som finns mellan befintliga internationella normer och deras efterlevnad. Europeiska unionen är fast besluten att sätta upp den här specifika synpunkten på humanitära frågor på dagordningen för internationella forum. Vid FN:s generalförsamlings 54:e sammanträde krävde ordförandelandet att det internationella samfundet måste finna de rätta lösningarna och svaren på de nya och oväntade utmaningarna inom det humanitära rättsområdet.

Martínez Martínez
Herr talman! I måndags försökte vi från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp föra upp ett resolutionsförslag på föredragningslistan för detta sammanträde, vilket skulle framhålla 50-årsjubiléet av Genèvekonventionen, betona Europaparlamentets åtagande för principerna om internationell humanitär rätt och uttrycka vårt stöd till Internationella Rödakorskommittén.
Genom oenighet mellan grupperna i kammaren - vi tror att det snarare var på grund av formaliteter än någon oenighet om innehållet i förslaget - togs det inte upp till debatt, men vi kommer under kommande sammanträden att trycka på frågans betydelse, vilken också rådets företrädare framhöll i sitt svar.
De grundläggande principerna i den internationella humanitära rätten, som Genèvekonventionen innehåller, är värden som vi måste ha som grund i det europeiska bygget och främja i det institutionella arbetet. Hur som helst måste Europeiska unionen vara en agent för fred och internationell humanitär rätt och stödja Internationella Rödakorskommitténs uppdrag att garantera denna rätt. Europeiska unionen måste dessutom hantera allt stöd som är möjligt för att mildra offrens lidande och vi måste helt enkelt medverka till att fostra våra medborgare i en passion för freden.
Mot denna bakgrund, vid 50-årsjubiléet av Genèvekonventionen, och vid en tidpunkt när vi alla bör engagera oss - parlamentet, kommissionen och rådet - för att främja kunskapen om internationell humanitär rätt och stödja de organisationer som ansvarar för att skydda denna, har då rådet tagit något konkret initiativ för att sprida den internationella humanitära rätten bland unionens medborgare?

Talmannen
Tack så mycket, herr Martínez. Jag hoppas att det inte finns flera ordningsfrågor, för till slut ställdes det en fråga efter en principförklaring. Men om herr Dupuis vill väcka en ordningsfråga har ni rätt till det.

Dupuis
Herr talman! Jag undrar om det var en riktig fråga eller om det var ett skämt?

Talmannen
Nej, till slut ställdes överraskande nog en fråga. Men jag visste inte från början om det var en fråga eller inte. Och det var i själva verket en fråga. Fast det började med en förklaring av frågan i form av ett uttalande. Det var en fråga som fru rådsordföranden kan besvara. Kanske lyssnade fru ordföranden mest till uttalandet. Jag ber er upprepa frågan för den var så kort så att den gick litet obemärkt förbi.

Martínez Martínez
Jag vet inte om Dupuis är parlamentsledamot eller en falsk parlamentsledamot, men det jag vill säga är att jag har ställt en mycket tydlig fråga, där jag frågar om rådet har något konkret initiativ för att sprida den internationella humanitära rätten. Det var min fråga och jag motiverade den med de skäl som var och en tar till sin hjälp. Jag upprepar att jag inte vet om vissa andra är parlamentsledamöter eller falska parlamentsledamöter, men min fråga var ingen falsk fråga.

Talmannen
Vi är alla riktiga parlamentsledamöter, herr Martínez, herr Dupuis, men man använder sig av dessa parlamentariska spetsfundigheter, vilket är normalt.
Fru rådsordförande! Här finns en konkret och tydlig fråga som ni kan besvara.

Siimes
Herr talman! EU anser ju att denna klyfta som finns mellan befintliga normer och deras efterlevnad måste överbryggas i framtiden. En konkret åtgärd i den här riktningen var att ordförandelandet vid FN:s generalförsamlings 54:e sammanträde krävde att det internationella samfundet verkligen skulle sträva efter att finna de rätta lösningarna och svaren på dessa nya och oväntade utmaningar inom det humanitära rättsområdet, och EU har för avsikt att framhålla den här frågan i olika internationella sammanhang.

Talmannen


John Bowis
Fråga nr 10 från (H-0699/99):
Angående: Transport av levande djur Är rådet för att man begränsar transporttiden för levande djur till åtta timmar?

Siimes
Herr talman! Rådet påminner parlamentsledamoten att rådet har utfärdat direktivet 91/628/EEG om skydd för djur under transport, ändrat genom direktiv 95/29/EG, där man fastställt regler som skall tillämpas vid djurtransporter inom EU:s område, inklusive maximala transporttider för olika djurarter. Dessutom uppmuntrar medlemsstaterna kommissionen att lägga fram ett direktivförslag där den totala tiden för djurtransporter skulle begränsas till maximalt åtta timmar.

Bowis
Herr talman, ministern har gett rätt svar. Problemet är att den andra delen av svaret bör vara att hon talar om vad hon skall göra för att säkra att det genomförs. Skulle hon instämma i att tecknet på ett civiliserat samhälle är human behandling av djur? Vi ser fortfarande djur som lider av fruktansvärda smärtor och djur som dör under transitering till följd av omänskliga transportförhållanden. Allt för många djur transporteras i trånga utrymmen utan lämplig mat och vatten och utan möjlighet att vända sig, komma ut och röra sig under resan. Såsom hon så riktigt sade bör åtta timmar vara den lagliga gränsen i hela Europeiska unionen för transport av levande djur. Det bör vara gränsen i direktiven, men det är inte så i praktiken. Jag ber rådets tjänstgörande ordförande att tala med rådet och tala med kommissionen och säga varför det ännu inte tillämpas. Djur lider och därför är Europa ännu inte ett civiliserat samhälle i det avseendet.

Siimes
Herr talman! Det är mycket väl motiverat att hänvisa till komissionen i den här frågan därför att det med stöd av fördraget om EU och förordningar som givits på grundval av dess bestämmelser uttryckligen ankommer på kommissionens att kontrollera att gemenskapens lagstiftning tillämpas på ett korrekt sätt. I den här egenskapen måste kommissionen också lägga fram förslag som den anser vara nyttiga för att eventuella missförhållanden kan rättas till. Rådet är för sin egen del berett att fästa speciell uppmärksamhet på eventuella förslag som kommissionen lägger fram angående detta område som parlamentsledamoten tagit upp. Vill parlamentsledamoten få ytterligare information om de verkliga förhållandena kring dessa djurtransporter eller bekantgöra saken i riktning mot kommissionen skulle det kanske vara bra om han kunde ställa sin aktuella fråga direkt till kommissionen eftersom det uttryckligen är kommissionens uppgift att både övervaka tillämpningen av gällande direktiv och ingripa om de inte följs.

Talmannen


Ioannis Souladakis
Fråga nr 11 från (H-0703/99):
Angående: EU:s agerande mot smuggling av ämnen för tillverkning av kärnvapen och kemiska och biologiska vapen Trots allvarliga tecken på att det förekommer smuggling av ämnen som används för att framställa kärnvapen och kemiska och biologiska vapen, har inga väsentliga initiativ tagits för att bekämpa problemet. Vidare har de diskussioner som på många håll förts i frågan och de avtal som ingåtts om kontroll av ämnen som används vid tillverkning av kärnvapen och kemiska och biologiska vapen visat sig otillräckliga. Det förekommer många uppgifter om att dessa grupperingar skulle ha framför allt Ukraina, Tjeckien och Ryssland som bas för sin verksamhet, att Istanbul och Budapest är de viktigaste smuggelcentralerna, att en stor del av handeln sker via vägar på Balkan och att mycket passerar genom Kosovo. Hur ställer sig rådet till detta allvarliga problem och hur bemöter det de länder där denna farliga smuggling sker? Finns det i synnerhet några tecken på att länderna försöker skyla över denna riskfyllda verksamhet, eftersom flera av dessa länder faktiskt söker anslutning eller associering till EU?

Siimes
Herr talman! Att förebygga och bekämpa den illegala handeln med ämnen som används vid tillverkning av kärnvapen och kemiska och biologiska vapen är målet för unionens tullsamarbete i brottsfrågor och det mål för det rättsliga och polisiära samarbetet som man strävar efter både direkt och med hjälp av Europol. Eftersom problemet är internationellt och överskrider unionens gränser har man i den här frågan också angett vissa internationella förordningar.
För att påskynda internationellt samarbete och utveckla bekämpningen av illegal handel i synnerhet i Balkanregionen fattade rådet år 1996 ett beslut om EU:s medlemsstaters deltagande i den strategiska verksamhet som Världstullorganisationen planerat för Balkanrutten. En gemensam operation under namnet Roadrunner genomfördes år 1998, och man har också planerat att genomföra en likadan operation för Balkanrutten under år 2000. Dessutom genomför EU:s tullförvaltning årligen gemensamma operationer för att bekämpa den illegala handeln. Tredje land, i synnerhet de central- och östeuropeiska länderna, kallas vid behov att delta i dessa operationer. I syfte att bekämpa den internationella brottsligheten har rådet dessutom kommit överens om gemensamma polisiära åtgärder för en mera heltäckande övervakning av de rutter som brottslingarna använder. En av dessa åtgärder är ruttkontrollprojektet för bekämpning av illegal vapenhandel.
För att mera exakt rikta in övervakningen arbetar Europeiska unionens medlemsstater med att effektivisera metoderna för riskbedömning och det förebyggande informationsutbytet. Vi är övertygade om att ett effektivare utnyttjande av datorsystemen för en snabb informationsspridning skall underlätta identifieringen av riskabla försändelser, handlare samt ursprungs- och destinationsländer. EU:s medlemsstater har förbundit sig att föra en effektiv politik för vapenembargo och att delta i exportkontrollarrangemangen, dvs. kärnkraftsexportländernas Zanger-kommitté, den australiska gruppen och Wassenaar-arrangemangen.

Souladakis
Tack för svaret. Denna fråga har jag ställt till er, men även till kommissionen, helt enkelt för att vi alla skall bli medvetna om en fråga som fram till nu har bemötts antingen som en fråga om brottslighet eller som en fråga om internationell terrorism. I detta avseende vill jag påpeka att det förvisso är sant att EU-15:s politiska kriterier, Köpenhamnskriterierna, för några dagar sedan trädde i kraft, när det politiska beslutet om Europeiska unionens utvidgning fattades i Helsingfors, men ni måste betänka att de nya ansökarländerna har problem som de femton inte har haft tidigare. I denna mening, när frågan också är vad Europeiska unionen gör med avseende på ansökarländerna, när det bedrivs handel med sådana ämnen i dessa länder eller när sådana omständigheter skyls över, måste vi även fråga oss exakt vilken politik eller vilka politiska skyldigheter unionen skall ålägga dessa länder för att deras anslutningsförfaranden skall föras framåt. Detta är den politiska frågan, utöver eventuella andra frågor, som gäller t.ex. de människor som har kunskaperna i det aktuella ämnet och som nu står utan arbete, Sovjetunionens laboratorier samt vissa andra frågor.
Min fråga gäller denna politiska fråga, och därför ställde jag den.

Siimes
Herr talman! För det första var problemet i senare delen av frågeställarens fråga att det både i ansökarländerna och i andra tredje länder i närheten av EU finns ett stort antal arbetslösa f.d. militärer. Detta problem har EU delvis försökt avhjälpa genom att via sina egna program uttryckligen ge bidrag till alternativa sysselsättningsmodeller åt dessa personer. Vad smugglingen och ansökarländerna beträffar är det förstås så som jag redan i mitt svar sade att EU:s tullmyndigheter redan i dag årligen genomför gemensamma operationer för att bekämpa denna illegala handel och även tredje länder har vid behov kallats att delta i dessa operationer. Såväl genom dessa operationer som också i allmänhet under medlemskapsprocessen måste man klart intensifiera både samarbetet och den gemensamma arbetsförmågan inom dessa områden som ingår i EU:s verksamhetsområde.

Talmannen


Piia-Noora Kauppi
Fråga nr 12 från (H-0706/99):
Angående: Offentlighetsprincipen vid Europeiska gemenskapernas domstol De senaste händelserna inom EU har visat att beslutsfattandet inom EU måste vara öppet. Institutionerna inom EU har kraftigt strävat efter att anpassa sig till offentlighetsprincipen vid beslutsfattandet. I motsats till praxisen vid de nationella rättsinstanserna i många medlemsstater är offentlighetsprincipen vid Europeiska gemenskapernas domstol emellertid begränsad. Resultaten från eventuella röstningsbeslut registreras inte och domarna uttrycker inte åsikter som avviker från domarna.
Ämnar rådet arbeta för att Europeiska gemenskapernas domstol också anpassar sig till offentlighetsprincipen och ett öppnare beslutsfattande då förfarandena vid Europeiska gemenskapernas domstol förnyas? Ämnar rådet bidra till att eventuella röstningsresultat från röstningsbeslut offentliggörs och att domarna skulle ha en möjlighet att uttrycka en åsikt som avviker från domen?

Siimes
Herr talman! I enlighet med artikel 321 i EG-fördraget, artikel 33 i Euratomfördraget och artikel 29 i EKSG-fördraget är förhandlingarna i Europeiska gemenskapernas domstol hemliga och skall förbli hemliga. Enligt sin nuvarande praxis tillämpar Europeiska gemenskapernas domstol endast dessa bestämmelser. I enlighet med artikel 245 i EG-fördraget, artikel 45 i Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen och artikel 160 i Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen kan rådet bara ändra sekretessbestämmelser på domstolens begäran.
Den tanke som parlamentsledamoten tagit upp är naturligtvis ett av de tillvägagångssätt som kan komma i fråga då man teoretiskt diskuterar på vilket sätt man skall lösa offentlighetsfrågan i samband med förhandlingarna hos ett rättskipande organ. Men som parlamentsledamoten helt riktigt påpekar handlar det inte om en praxis som ens tillämpas i alla medlemsstaters interna system. Det tillvägagångssätt som parlamentsledamoten rekommenderar har nämligen både för- och nackdelar, liksom också det tillvägagångssätt som i enlighet med den gällande lagstiftningen tillämpas på Europeiska gemenskapernas domstol. Man kan dock tänka sig att i den känsliga balans som man inom detta område skall eftersträva blir alla de olika principer vederbörligen beaktade som i detta fall måste iakttas.

Kauppi
Herr talman! Angående Bowis fråga skulle jag kunna konstatera att förutom djur blir också parlamentsledamöterna ibland lidande i denna sal då tidsplanen ändras, och det är understundom ganska tråkigt att vänta. Men tack till rådets företrädare för att ni ändå svarade på denna min fråga.
Europeiska gemenskapernas domstol är en betydande maktutövare. Om allmänheten skall ha en verklig möjlighet att kontrollera att domstolens rättskipning uppfyller alla kriterier på oberoende och objektivitet som traditionellt ställs på rättsväsendet måste rättskipningen ske öppet. Tack för att även rådets ordförande delar min åsikt i den här frågan. Men vilken vikt skulle ni vilja tillmäta motiveringarna av domsluten och att särskilt när det gäller sådana här omtalade fall kommer EG-domstolens domares enskilda åsikter och tolkningsmässiga utgångspunkter i nuläget för evigt att förbli hemliga? Skulle det inte finnas skäl att sätta upp den här blivande ställningen för Europeiska gemenskapernas domstol på regeringskonferensens dagordning så att även dessa fördragsartiklar härvidlag skulle kunna ändras?

Siimes
Herr talman! Jag börjar från slutet av följdfrågan. Vad regeringskonferensens dagordning beträffar så är det en fråga som fortfarande lever, och det är givetvis möjligt att man ännu i fråga om dagordningen skall återkomma till den här frågan som parlamentsledamoten tog upp. Den här förhandlingshemligheten som finns i fördragen är dock i det hänseendet motiverad av att det är ett effektivt sätt att bevara domarnas oberoende, acceptans av domsluten och även en enhetlig tolkning av gemenskapsrätten. Det tillvägagångssätt där domarnas avvikande åsikter skulle vara offentliga överensstämmer åtminstone inte i dag med konstruktionen av gemenskapens rättssystem. Detta tillvägagångssätt som i några medlemsstater praktiseras förklaras mot bakgrund av dessa medlemsstaters rättshistoria och med skäl som är förknippade med särdragen i deras rättsväsen. Det är emellertid ganska svårt att överföra ett tillvägagångssätt som finns i en eller i vissa medlemsstater till Europeiska gemenskapernas domstol utan att acceptansen av dess domslut eventuellt skulle försvåras till följd av denna ändring.

Sjöstedt
Tidigare i kväll diskuterade vi ett konkret fall i EG-domstolen vid fråga 3, det så kallade Journalistenfallet. Det som förvånade mig när man följde det var att även ministerrådets inlaga - ministerrådet var det ju som var anklagat i det här fallet - var hemligstämplad.
Egentligen tycker jag att det är orimligt att man i en politisk fråga hemligstämplar en institutions åsikt, om det inte finns helt särskilda skäl till det. Jag undrar om ministerrådet anser att den ökade öppenhet som nu förhoppningsvis skall komma inom EU, även bör omfatta ministerrådets inlagor i EG-domstolen.
Slutligen vill jag säga att det är speciellt roligt att ha en minister från vänsterförbundet här också.

Talmannen
Herr Sjöstedt! Jag har kommit på att jag har brutit mot arbetsordningen eftersom ni redan hade ställt en följdfråga och under rådets dagar kan man bara ställa en. Denna mea culpa visar att man ibland begår misstag mot arbetsordningen. Men det var en mycket passande fråga som göra att rådet kan få besvara den. Jag ger ordet till fru Siimes.

Siimes
Herr talman! Jag ser att rådet redan har svarat på frågan som rör det nämnda journalistenfallet och jag fäster uppmärksamhet på att i denna fråga ändrade rådet sin ståndpunkt angående handlingarnas offentlighet så att till slut var det bara en handling som man inte fick tillgång till. I det avseendet har förstås även rådet - skulle man vackert kunna säga - förbättrat sitt förfarande i riktning mot den öppenhet som varit på tal. I anslutning till den ursprungliga frågan skulle jag vilja konstatera att domstolens beslut och därmed förknippade handlingar är förstås i viss mån en annan fråga än beslut som fattats av ett organ som förbereder förordningar. Olika frågor i detta avseende är förstås också offentlighetskriterierna för vilka åsikter som kommer fram och vilka inte, när domarnas inte gör det.

Talmannen
Tack så mycket, fru tjänstgörande rådsordförande, för att ni ville svara.
Då frågestunden med frågor till rådet är över, kommer frågorna nr 13 till 32 att besvaras skriftligt.
Jag förklarar härmed frågestunden avslutad.
Fru Kauppi har ordet för en ordningsfråga.

Kauppi
Herr talman! Jag är helt nöjd med rådets svar, men innan den här delen av sammanträdet avslutas skulle jag vilja fråga presidiet när det är meningen att besluta om tidpunkten för debatten om den omfattande helhet angående konkurrenspolitik och statligt stöd som inleddes med von Wogaus betänkande, en debatt som i själva verket redan skulle ha ägt rum i morse, men som i dag förskjutits flera timmar framåt. Nu berättades det att debatten till och med kan förskjutas till januari. Jag skulle vilja veta, vid vilket klockslag vågar man gå härifrån om man vill göra ett inlägg i den här debatten?

Talmannen
Jag tänkte att jag skulle bli tvungen att åkalla den helige ande för att vägleda mig, men jag hade turen att tjänstemännen här meddelade mig att debatten äger rum i kväll. Jag visste inte det, men i fullständig tillit till tjänstemännen här, kan jag säga er att i kväll kan ni med största sannolikhet stanna kvar för då kan ni diskutera detta.
(Sammanträdet avbröts kl. 19.10 och återupptogs kl. 21.00.)

Statligt stöd och konkurrenspolitik
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A5-0069/1999 av von Wogau för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens vitbok om modernisering av reglerna om tillämpning av artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget [KOM(1999) 101 - C5­0105/1999 - 1999/2108(COS)],
A5­0078/1999 av Rapkay för utskottet för ekonomi och valutafrågor om den XXVIII:e rapporten om konkurrenspolitiken (1998)
[SEK(1999)0743 - C5­0121/1999 - 1999/2124(COS)],
A5-0087/1999 av Jonckheer för utskottet för ekonomi och valutafrågor om sjunde översikten över statligt stöd i Europeiska unionen inom tillverkningsindustrin och vissa andra sektorer [KOM(1999) 148 - C5­0107/1999 - 1999/2110(COS)],
A5-0073/1999 av Langen för utskottet för ekonomi och valutafrågor om kommissionens rapport om 1998 års genomförande av kommissionens beslut nr 2496/96//EKSG av den 18 december 1996 om gemenskapsregler för statligt stöd till stålindustrin (gemenskapsreglerna för stöd till stålindustrin) [KOM(1999) 094 - C5-0104/1999 - 1999/2107(COS)].
Jag har mottagit ett yrkande, i enlighet med artikel 146.1 i arbetsordningen, från PPE-DE-gruppen om att senarelägga denna debatt.
Karas har ordet, för att motivera detta yrkande.

Karas
Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill helt kort motivera detta förslag. Som ni vet har vi i dag haft flera problem med omflyttningar i föredragningslistan, för övrigt inte bara i dag, utan också under förberedelserna av behandlingen av dessa fyra betänkanden. Alla som var med i utskotten när von Wogaus, Rapkays, Jonckheers och Langens betänkanden förbereddes, vet vilken betydelse konkurrenspolitiken och den framtida politiken beträffande den inre marknaden har för utvecklingen av ekonomi, tillväxt och sysselsättning i Europa. Vi anser att alla fyra betänkandena bör diskuteras och motiveras utförligt i kammaren och gentemot allmänheten vid en mera lämplig tidpunkt, på grund av den betydelse som Europeiska unionens arbete och vårt förhållande till medlemsstaterna, företagen och de anställda kommer att ha i framtiden.
Alla dessa fyra betänkanden avslutar inte i första hand några processer, utan de utgör viktiga bidrag till den kommande diskussionen om utvecklingen. Av den anledningen, dvs. på grund av turbulensen i fråga om tidpunkterna och betydelsen av de fyra betänkandena gällande konkurrenspolitiken föreslår jag att vi behandlar dem under den första sammanträdesveckan nästa år, alltså i januari - helst på tisdagen - i Strasbourg, och jag ber er i alla föredragandens namn att godkänna detta förslag.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr Karas.
1.1.
1.2. Vi går till omröstning om PPE-DE:s begäran.
(Parlamentet godkände begäran.)

Sena betalningar vid handelstransaktioner
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0099/1999) för utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi om rådets gemensamma ståndpunkt [8790/1999 - C5-0125/1999 - 1998/0099(COD)] inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner (Föredragande: Murphy)

Murphy
Jag skulle vilja rekommendera denna andrabehandling till parlamentet. Det handlar i hög grad om välgång och sysselsättningsskapande i Europeiska unionen, i synnerhet för små och medelstora företag, genom att skapa ett bättre affärsklimat för dessa företag.
Paradoxalt nog vill jag inte att betänkandet används. Jag skulle nämligen vilja att det mycket snabbt rent av blir omodernt. Denna typ av direktiv bör förändra klimatet i vår företagsekonomi, och gå från sena betalningar till snabba betalningar. Vi vill ju ha en kultur i Europeiska unionen på vår inre marknad för snabba betalningar och inte sena betalningar.
Innan jag tar upp innehållet i vår andrabehandling skulle jag vilja inregistrera mitt tack till följande : Ett tack till parlamentets avdelningar för att så snabbt ha arbetat med betänkandet, kommissionens avdelningar för allt stöd och det finländska ordförandeskapet för de vänliga och noggranna råd som det har gett under processen. Ett tack också till kollegerna i utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi med vilka jag har haft ett nära samarbete och från vilket jag kan se flera personer här i kammaren i kväll. Ett tack till Europeiska sammanslutningen för hantverksföretag och små och medelstora företag (UEAPME), i synnerhet, som i hög grad talar för småföretagen i Europeiska unionen och har lämnat helhjärtat stöd till detta förslag.
Ännu ett tacksägelseröst krävs och det är faktiskt till ett spöke i kammaren: det vill säga min f.d. kollega och goda vän Lyndon Harrison, som var föredragande i förstabehandlingen och nu är Lord Harrison of Chester. Det var Lyndon Harrison som i egenskap av föredragande den 16 september 1998 sade följande till parlamentet: "Det är dags att i lag förbjuda fuskmetoder och ge små och medelstora företag förtroende att frejdigt gå in på den inre marknaden i vetskap om att de kommer att få betalt i tid och fullt ut." Jag skulle inte kunna instämma ytterligare.
Jag måste säga att från vår situation i egenskap av parlament var rådets gemensamma ståndpunkt en besvikelse - särskilt när man betänker att vi delar samma mål. Eftersom vi ändå har samma mål och det finns en god vilja på båda sidor, har jag fullt förtroende för att det kommer att vara ett effektivt och verksamt direktiv som eventuellt kommer att antas.
Det är dock viktigt att påpeka att det finns stora olikheter mellan oss. Dessa inbegriper lagstadgad räntesats som skall tas ut vid sena betalningar, periodens längd innan ränta skall tas ut om det inte finns ett kontrakt som föreskriver en betalningsperiod, tillbakahållande av värdepapper under det sena betalningsförloppet, offentliga sektorns roll samt behandling av offentlig upphandling, och ersättningskrav som följer på sena betalningar. Samtliga områden är mycket svåra och skulle kunna förorsaka problem mellan parlamentet och rådet. Jag tror dock att de ingår i vårt syfte, i stort är säkra och kommer att bidra till att skapa ett bättre affärsklimat för små och medelstora företa, allt eftersom de utvecklas så att de kan förverkliga sin fulla potential på den inre marknaden.
Strax efter att jag valdes in i parlamentet, herr talman, var en av mina första trevliga förpliktelser att ta med mig företrädare från Dudleys handels- och industrikammare, som då ingick i min valkrets, till parlamentet. De kom till en utfrågning om sena betalningar, som hade ordnats i parlamentet, och gav några mycket goda specialistråd, eftersom de erkände att vi hade problem med sena betalningar på den inre marknaden. Problemen har faktiskt förvärrats och det är därför som vi nu har ett direktiv och ett förslag här i kväll. Direktivet är viktigt för att det kommer att hjälpa oss att ta itu med det affärsklimatet, så att vi får en kulturell förändring och lämnar sena betalningar för snabba betalningar såsom norm på den europeiska inre marknaden och inte såsom nu, då det är tvärtom.
Europeiska unionens små och medelstora företag observerar oss noggrant för att se hur vi reagerar på detta speciella förslag och den gemensamma ståndpunkten. De väntar sig att parlamentet gör en energisk omröstning i morgon som stöder det enhälliga resultatet från omröstningen i utskottet för industrifrågor i måndags. Med dessa inledande ord, herr talman, vill jag rekommendera er vår ståndpunkt.

Folias
Herr talman! Kära kolleger! I denna stund följer oss runt om i Europeiska unionen miljoner små och medelstora företag, och ännu fler miljoner arbetstagare, med spänning. Det är en mycket viktig fråga, och vi ombeds att ta itu med den. Även jag vill tacka föredraganden, Murphy, för den utmärkta samarbetsanda som vi har haft, och jag vill också tacka utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi för det fullständiga och enhälliga stöd som det har gett till våra gemensamma ansträngningar. Vi måste allihop - parlamentet, kommissionen, rådet - betänka det ansvar som vi har framför oss. Vi måste betänka att ett av fyra små och medelstora företag som går i konkurs, gör det på grund av försenade betalningar. Vi måste inse att 450 000 arbetstagare har förlorat sina arbeten i ett klimat där det största problem som Europeiska unionen har att angripa är att bekämpa arbetslösheten. Vi måste alla betänka att varje medborgare i Europeiska unionen är skyldig 65 euro på grund av försenade betalningar. Vi måste betänka att vi är skyldiga detta samhälle och Europeiska unionens företagaranda att ge dem möjligheten att utvecklas på en sund grund. Vi måste dessutom inse att vi inte kan tillåta den orättvisa sedvänjan att finansiera företag, eller ens den offentliga sektorn, som är den sämsta betalaren i Europeiska unionen, med gratis pengar, vilket medför att tusentals företag döms till döden, till overksamhet och till företagsmässig kastrering, som jag nyss sade.
Vad vi nu ombeds att göra är att återställa en sund konkurrensmiljö. Vi skall inte skydda någon. Vi skall dock upprätta en ram med rättvisa sedvänjor, vi skall försöka att få fram regler för en sund konkurrens, så att var och en, i enlighet med sina möjligheter och sin förmåga, kan gå framtiden till mötes med större tillförsikt. Jag vill att vi alla skall vara medvetna om att ytterligare flera tusen arbetstillfällen står på spel, om vi ryggar tillbaka inför detta betänkande, som vi ombeds att rösta igenom. Jag fick i dag ett telefonsamtal från en organisation som företräder tusentals små och medelstora företag, och man sade mig att man, på de europeiska företagarnas vägnar, ville tacka Europaparlamentet. Det är ju exakt det som vi väntar på här inne. Det är ju det som vi försöker åstadkomma, och jag vädjar till Europaparlamentet, i vilket vi har privilegiet att befinna oss, att med stor majoritet rösta igenom den text som vi lägger fram till omröstning i morgon, till kommissionen att bedöma den text som vi skall ge dem i dess verkliga dimension, men, framför allt, till rådet att inse att det inte är möjligt att vi överallt förklarar att vi är för rättvisa, att det inte är möjligt att vi överallt förklarar vår oro över de arbetstillfällen som måste skapas, att det inte är möjligt att vi överallt förklarar att de små och medelstora företagen är ekonomins ryggrad, på samma gång som vi vägrar att rösta igenom och anta Europaparlamentets ståndpunkter.

Cacciari
Herr talman! Den pågående globaliseringen av vår ekonomi som fullbordandet av den inre marknaden är en del av består av regionala distrikt och energicentra som genom att lyckas bli delar i nätverk blir internationella. För att denna process skall kunna förverkligas fullt ut fordras klara, enkla och effektiva regler. Hittills har våra företag och våra hantverkare inte kunnat dra nytta av sådana inom en så central sektor som betalningar vid handelstransaktioner.
Rådets inställning, som framläggs i andrabehandling, är fortfarande svag på denna punkt och skyddar speciellt inte de små och medelstora företagen och hantverkarna från den offentliga apparatens ineffektivitet och de stora företagens överlägsna maktställning. Syftet med de ändringsförslag parlamentet har framlagt är att överbrygga denna allvarliga brist, och det finns en ambitiös målsättning: att skapa ett regelverk som, trots att vi är noga med att inte skapa onödiga byråkratiska komplikationer, gör det möjligt för unionens många livskraftiga företag att ta sig bättre uttryck på den inre marknaden och sålunda också underlättar deras agerande på världsmarknaden.
De viktigaste innovationer vi vill införa är följande: att man noggrant beaktar konsekvenserna av försenade betalningar för livsmedel med begränsad hållbarhet, ett erkännande av rätten att kräva ersättning även för kostnaderna för att driva in fordringar, en klausul om äganderättsförbehåll till förmån för säljaren, försäkran om att en exekutionstitel i regel skall kunna erhållas inom 60 dagar efter det datum då borgenären lämnat in ansökan och slutligen större öppenhet i förhållandet mellan upphandlande myndigheter och entreprenörer liksom i underentreprenadförhållanden. Sammantagna kan dessa ändringsförslag utgöra början på en sann kulturförändring i det förhållande som i dag finns mellan gäldenär och borgenär.
Det sista påpekandet är av strikt politisk natur. Eftersom man för närvarande talar så mycket om gemenskapens institutioners roll och framtid skulle jag vilja påminna om att trovärdigheten hos organ som parlamentet och rådet är intimt förknippad med deras kapacitet att lösa de problem som medborgarna dras med i vardagslivet eller att ingripa på ett positivt sätt vad dessa beträffar.

MacCormick
Jag skulle vilja ge en komplimang och gratulera föredraganden, Murphy, och utskottet för det arbete som de har lagt ner på detta. Även om parlamentet inte är fulltaligt i kväll är detta ett oerhört viktigt ämne. Det kan inte tillräckligt ofta sägas att småföretagen inte har fickorna fulla och har därför större svårigheter att klara av kassaflödeskriser än de större företagen. De måste ofta vänta på att pengarna kommer in innan de kan betala sina egna leverantörer. Om betalningarna är sena, blir det konsekvenser. Ibland är de beroende av en enda storkund. Om kunden är sen eller uteblir med betalning kan det betyda förlust av en hel månads arbete med potentiellt katastrofala följder. Det finns dessvärre ofta inte någon reell gottgörelse. Även om det finns laga rätt, till exempel i Förenade kungariket, att påföra ränta på sena betalningar finns det praktiskt taget inte något möjlighet att genomdriva det och domstolsåtgärder är opraktiska för indrivning av småskulder. Vi behöver något slag av genomdrivningsmekanism. Vi har också svårigheten med olika betalningsvillkor i Europeiska unionen - trettio dagar i vissa länder och nittio dagar i andra länder. Kompromissen på sextio dagar verkar för mig vara ett klokt arrangemang.
Det är storartat att kommissionen har lagt manken till för att påskynda betalningar inom handeln, men kommissionen är själv långt ifrån klanderfri. Ombudsmannens rapport belyste många fall av sena betalningar till leverantörer från kommissionen. Denna fråga togs upp i meddelandet rörande tidsgränser från kommissionsledamot Liikanen med flera. Jag gläder mig åt att kommissionen försöker förbättra sina egna förfaranden för att minska de sena betalningarna, jag skulle vilja se kommissionen städa i eget hus Jag fick ett brev från en högt uppsatt akademiker häromdagen som påpekade att personer som kommer för att lämna rapporter ofta får vänta på ersättning för sina utgifter i flera månader. Det är oacceptabelt. Vi måste se till att kommissionen handlar på samma sätt som den väntar sig att andra skall göra.

Thyssen
Herr talman, ärade kolleger! När den gemensamma ståndpunkten nådde hit, kände jag mig i egenskap av före detta medföredragande för min grupp litet sviken av föredraganden under första behandlingen som hade lämnat parlamentet. När det dessutom visade sig att ärendet hade överflyttats från utskottet för ekonomi till utskottet för industrifrågor, då blev jag mig verkligen mållös. Men samordnaren och PPE:s nye medföredragande har tillfälligt upptagit mig i utskottet för industrifrågor, vilket gottgjorde mycket. Jag vill uttrycka min tacksamhet för detta till dem båda.
För övrigt vill jag också rikta ett tacksamhetens ord till föredraganden, min kollega Murphy, som har utfört sin uppgift på ett utmärkt sätt.
Herr talman! Den gemensamma ståndpunkten är bättre än det ursprungliga förslaget. Emellertid har utskottet för industrifrågor lagt fram ytterligare några ändringsförslag, och jag hoppas att man kan förlikas om dessa tämligen skyndsamt, för de små och medelstora företagen törstar efter att detta direktiv skall träda i kraft. Dock måste kvalitet prioriteras framför snabbhet. Jag ger betänkandet mitt fulla godkännande. Endast vad gäller punkten om skuldebrev, ändringsförslag 18, ställer jag mig alltjämt frågande. Jag vet att man i en av våra medlemsstater använder skuldebrev som ett medel för att motarbeta extravaganta betalningar. Men jag finner ändå att skuldebrev är ett alltför stängt instrument. Skuldebrev är ett ovillkorligt uppdrag att en viss dag betala ett visst belopp och till och med när det föreligger allvarliga skäl att ifrågasätta fordringen, kan man som skuldebrevsgäldenär inte åberopa dessa. Om han dessutom måste ha någon som går i borgen för honom samt måste accepteras av en bank, så blir det dessutom en dyr historia. Personligen anser jag att vi gör bättre i att begränsa oss till den rättsliga prövningen på grund av oskäliga frister. Jag skulle gärna vilja veta vad kommissionären anser om ändringsförslag 18.

Liikanen
. (EN) Herr talman, första och främst vill jag tacka er. Några ledamöter känner väl till ärendet. Kommissionens förslag till direktiv om sena betalningar innehåller ett åtgärdspaket för att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner i Europeiska gemenskapen. Direktivet tillämpas för sena betalningar mellan samtliga företag, inbegripet den offentliga sektorn. Det anger den rättsliga ramen för att avhålla sena betalare från sena betalningar eller från att påtvinga sina partner orimligt långa betalningsperioder. Det gör dessutom förfarandena för skuldindrivning snabbare och effektivare.
Den gemensamma ståndpunkten som godkändes av rådet i juli i år skar ner sex operativa artiklar i vårt förslag till två. Jag är medveten om att det inte är lätt för medlemsstaterna att gå med på förändringar i sin lagstiftning. Kommissionen har dock angett att den skulle vilja ha en mer målveten metod för sena betalningar. Utan målmedvetna bestämmelser kommer inte direktivet att uppfylla sitt syfte. Jag välkomnar därför det intresse som parlamentet har visat vårt förslag och jag gratulerar föredraganden, Murphy, och samordnarna i de övriga politiska grupperna för deras arbete.
Vad nu gäller de föreslagna ändringarna, välkomnar jag de flesta av dem eftersom de återupptar många av kommissionens ursprungliga förslag och försöker rätta till brister i den gemensamma ståndpunkten. Kommissionen kan i det avseendet godkänna ändringsförslag 1, 3, 4, 5, 7-17, 19, 21, 22, 24 och 26. Det finns andra ändringsförslag i vilka kommissionen instämmer med det mesta av innehållet men skulle föredra att omformulera dem. Det gäller ändringsförslag 6, 20 och 25. Vi skulle i synnerhet vilja minska antalet rapporter som kommissionen ombeds göra i ändringsförslag 25. Det är bättre att vi använder den tiden till snabbare betalning av fakturor, såsom MacCormick sade.
Det finns slutligen mycket få ändringsförslag som kommissionen inte kan godkänna av speciella skäl och det är ändringsförslag 2, 18 och 23. Thyssen har just talat om ändringsförslag 18. Vi tror inte att ändringsförslag 18, om gäldenärers skyldighet att utställa ett skuldebrev i händelse av en lång kontraktsenlig betalningsperiod, har någon möjlighet att bli godkänd av rådet. Det verkar i själva verket som att detta ändringsförslag inspireras av en medlemsstats lag och att den föreslagna regeln hittills inte har fungerat väl i den staten. Femton medlemsstater har följaktligen motsatt sig förslaget.
Vi skulle också föredra att inte ändra artikel 4 om indrivningsförfarandenas tidslängd. Diskussionen i rådet var svår. Vi tror att resultatet är tillfredsställande. Att minska tiden från nittio till sextio dagar, såsom föreslås i ändringsförslag 23, skulle få till följd att det tvingar rådet att återgå till den gamla versionen av kommissionens förslag och utesluta den period som gäldenären behöver för sitt försvar. Detta skulle göra ett tillägg på trettio dagar för de flesta länder och resultatet skulle likna det som vi nu har.
Sammanfattningsvis väntar kommissionen att förslaget skall innebära betydande fördelar för företagen, i synnerhet för små och medelstora företag. Att minska sena betalningar kommer att förbättra företagens kassaflöde. Det kommer också att minska finansiella kostnader, som förorsakas genom sena betalningar, och tunga administrativa kostnader för skuldindrivning.
Jag hoppas att vi kan återkomma tidigt nästa år till de bredare frågorna om företagspolitik. Vi behöver ett nytt klimat för företagspolitik i Europa och en miljö där det blir lättare och billigare att skapa små och medelstora företag och där det uppmuntras. Det är enda möjligheten för Europa att säkra att våra alltför höga arbetslöshetstal kommer att minska. Vi behöver en levande och växande sektor för små och medelstora företag. Låt detta förslag bli en del av detta nya tillvägagångssätt.
(Applåder)

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen äger rum i morgon kl. 10.00.

Identifiering och registrering av nötkreatur och märkning av nötkött och nötköttsprodukter
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0101/1999) av Papayannakis för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 820/97 om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter [KOM(1999) 487 - C5-0241/1999 - 1999/0205(COD)].
Goodwill har ordet för en ordningsfråga.

Goodwill
Herr talman, för ordnings skull, även om rådets företrädare inte har anslutit sig till oss i kväll, skulle jag kunna fråga om kommissionen eller en företrädare för parlamentets sekretariat känner till rapporter från nyhetsbyråer, som jag har sett, som påstår att beslutet att förlänga det frivilliga systemet med tolv månader faktiskt fattades i rådet i går, vilket innebär att medbeslutandeförfarandet kringgås och gör denna debatt och morgondagens omröstning ovidkommande?

Talmannen
Graefe zu Baringdorf har ordet för en ordningsfråga.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Jag kommer tillbaka till samma punkt. Jag anser inte att debatten i dag och därmed också omröstningen i morgon skulle ha varit överflödig, tvärtom. Men det som jag gärna skulle vilja att man förklarade för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling - och eftersom rådet inte är närvarande skulle jag gärna vilja höra det av kommissionär Byrne före denna debatt - är hur man nu skall förstå dessa meddelanden och rådets slutsatser, som vi har här. Uppenbarligen har det fattats ett beslut att rådet, om vi reagerar med ändringsförslag när kommissionen lägger fram förordningen, inte skulle kunna godkänna detta förenklade förfarande - nämligen att acceptera det pågående förfarandet med en senareläggning, som fastslagits genom medbeslutande. Då skulle rådet godkänna ett annat förslag från kommissionen, som är författat i enlighet med den gamla förordningen (EG) 820/97 och enligt artikel 19 innebär en genomförandebestämmelse, som innebär att inom ramen för denna genomförandebestämmelse kommer det att skjutas upp i ett år. Rådet lär ha beslutat att rösta för förslaget, om kommissionen lägger fram detta formella förslag.
Vi har här alltså uppenbarligen att göra med ett dubbelspårigt agerande från kommissionens sida, och det intresserar oss naturligtvis, kommissionär Byrne, när vi befinner oss mitt i ett medbeslutandeförfarande, huruvida kommissionen med hjälp av ett dubbelspårigt agerande kringgår medbeslutandet genom att varsla rådet om ett annat sätt att agera.
Jag skulle gärna vilja höra från er huruvida ni nu godkänner detta uppträdande från rådets sida, som innebär att ett förenklat medbeslutandeförfarande endast kan godkännas om parlamentet inte gör bruk av sin rätt, nämligen att ändra detta förslag som kommissionen lämnar till rådet, och sedan tvingas fastslå: Om vi gör bruk av denna rätt, då är vi praktiskt taget uteslutna från detta medbeslutandeförfarande! Detta skulle vi gärna vilja att kommissionären förklarar före diskussionen. Jag beklagar, herr kommissionär, att jag nu måste ställa följande fråga till er; rådet är inte närvarande, men vi vill gärna ha det uppklarat före diskussionen och före omröstningen i morgon. Jag vill än en gång påpeka att denna diskussion och även omröstningen i morgon, alltså godkännandet, är mycket angeläget. Där skiljer jag mig från föregående talare, men i fråga om att det måste klaras upp har jag samma uppfattning som han.

Byrne
. (EN) Herr talman, jag är inte riktigt säker på vad man ber mig göra på det här stadiet. Om ni och ledamöterna går med på det skulle jag kunna ta upp de frågor jag kom hit för att behandla med er eller alternativt svara, i den mån jag kan, på den fråga som ställdes av de båda föregående talarna i samband med de frågor som togs upp i rådet i går. Såsom Graefe zu Baringdorf så riktigt påpekar, är jag inte här för att svara på rådets vägnar, men i den mån jag kan bistå parlamentet skulle jag gärna göra det.
Jag har med mig en kopia av de slutsatser som föreslogs av ordförandeskapet i går. Innan jag läser dokumentet bör jag betona att det som jag just skall läsa upp är en politisk riktlinje från rådet i går. Rådet insåg att denna fråga skulle diskuteras i parlamentet i dag. De sköt därför upp beslutet i frågan tills den hade diskuterats i parlamentet Ärendet kommer sedan att gå tillbaka till ett av råden före årsskiftet med hänsyn till parlamentets beslut i dag. Men om det kan hjälpa parlamentet skulle jag gärna läsa upp dokumentet som snarare är en politisk riktlinje än en slutsats eller ett beslut av gårdagens råd.
Efter granskning av kommissionens förslag i syfte att i ett år (från den 1 januari 2000 till den 31 december 2000) uppskjuta införandet av ett obligatoriskt märkningssystem för nötkött och under denna period behålla det frivilliga märkningssystem, som anges i förordning (EG) nr 820/97, har rådet fattat följande slutsatser:
(1) Rådet har enats om följande gemensamma riktlinje: kommissionens förslag kan godkännas utan övriga ändringar än ett tillägg av artikel 37 till artikel 152.4b såsom rättslig grund,
(2) Skulle det yttrande som kommer att inges av Europaparlamentet i första behandlingen av medbeslutandeförfarandet motsvara ovan nämnda gemensamma riktlinje, skall rådet godkänna detta resultat och därmed anta den föreslagna rättsakten med ändringar,
(3) Skulle det inte bli så, skulle inte rättsakten kunna antas före den 31 december 1999,
(4) Rådet konstaterar att under denna förutsättning ämnar kommissionen lägga fram ett förslag som har samma syfte men grundas på artikel 19.1 i förordning(EG) nr 820/97.
(5) Rådet har granskat ett arbetsdokument som utarbetats av kommissionens avdelningar i detta syfte - 14015/99 - och har konstaterat att det finns en stor majoritet för innehållet i texten.
(6) Skulle kommissionen inge ett formellt förslag till rådets förordning motsvarande texten i arbetsdokumentet, som fick rådets stöd, skall rådet anta ett sådant förslag till förordning före den 31 december 1999.
(7) Rådet kommer att göra sitt bästa för att fatta beslut om en märkningsbestämmelse så snart som möjligt i samråd med Europaparlamentet.
Det är riktlinjen från gårdagens råd (jordbruk). De har avstått från att fatta beslut av hänsyn till parlamentets diskussioner här i dag och det står parlamentet fritt att fatta beslut i morgon.

Papayannakis
. (EL) Herr talman! Efter den text som Byrne har läst för oss, vilken även jag har här, bör vår diskussion onekligen vara mycket mindre betydelsefull. Herr Byrne! Det är inte sant att rådet inte har fattat beslut. Rådet har beslutat om ett uppskov på ett år. Rådet säger det. Rådet har beslutat att det vet att kommissionen - det vill säga ni - kommer att sända dem en annan lösning, som vi inte känner till. Ni känner till den, de vet att ni kommer att sända den till dem, och den kommer också att vara bra, och den kommer att godkännas före den 31 december, och den kommer att godkännas utan medbeslutande. Och även det är ett beslut av rådet. Följaktligen lurar ni oss.
Kolleger! Trots detta måste jag föredra mitt betänkande för er. 1997 godkände vi förordning 820. I denna föreskrevs att nötkött skall identifieras och registreras - detta var under "galna ko"krisen -, vilket beslutades och är är obligatoriskt sedan den 1 juli 1997. I förordningen föreskrevs att kött och köttprodukter skall märkas. Frivilligt fram till den 31 december 1999, obligatoriskt från och med den 1 januari 2000. Jag påpekar, för att vara tydlig, att det frivilliga systemet i varje land, eller i vissa länder, inte självklart blir det allmänna obligatoriska systemet i hela unionen. Övergången från det frivilliga till det obligatoriska sker i och med godkännandet av allmänna tillämpningsföreskrifter, vilka kommissionen borde ha utarbetat och vilka borde ha godkänts före den 1 januari 2000. I dag har ännu ingenting godkänts. Följaktligen bör vi från den 1 januari 2000, regelmässigt, ha ett slags rättsligt tomrum, ett kaos, en förvirring på marknaden. Varför? Därför att medlemsstaterna har dröjt med att skicka in de rapporter som de borde skicka till kommissionen, och kommissionen har inte gjort sitt jobb. Och den 15 november kommer kommissionen och säger till oss: "Vi har inte hunnit klart, snälla, vi behöver ett uppskov på ett år." Men den tillägger att det kommer att ske med en ny rättslig grund, som sig bör efter Amsterdamfördraget, med artikel 152 i fördraget.
Denna utveckling sätter parlamentet i en mycket svår sits, herr talman. Antingen accepterar vi exakt det som kommissionen säger oss: Vi går med på ett ettårigt uppskov och medbeslutar därefter om tillämpningsförordningarna, eller så lägger vi fram ändringsförslag, men dessa kan i så fall inte, vilket rådet också talar om för oss, accepteras. Det säger oss rådet redan nu. Och om de inte kan accepteras, står vi ånyo inför problem. Vad har vi i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor gjort? Vi har, naturligtvis, framfört den lämpliga kritiken, tror jag, vilken måste vara mycket hård mot kommissionen och rådet. Vi accepterar inte det ettåriga uppskovet. Vi vill att det skall minskas till högst åtta månader. Och, naturligtvis, med ändringsförslag godkända av utskottet för miljö, herr talman, instämmer även vi i sak i förslagen om att åsidosätta medbeslutandet, så att vi inte förlorar tid utan snabbt får till stånd det obligatoriska avtalet. Rådet, vi har sett vad det har beslutat, påstår att allt detta inte är möjligt. Det säger redan att det vill ha ett uppskov på ett år, och det väntar på de fantastiska förslag som kommissionen har i byxfickan och som skall lösa tillämpningsproblemet.
Jag anser, herr talman, att vi har trasslat till det ganska ordentligt i det här fallet. Jag tror inte att något av de förfaranden som föreslås garanterar att vi kommer att gå snabbare framåt mot en obligatorisk tillämpning av märkning. Jag föreställer mig att rådet kommer att hålla något extra sammanträde inom kort - kanske före jul -, och någonting kommer det att göra för att det inte skall finnas tomrum, kaos och tvetydigheter. Dock åsidosätts medbeslutandet, och ett visst ansvar vilar kanske på oss själva. Jag tycker, herr talman, att det efter detta är mycket logiskt att man kan tänka sig att vi till och med går vidare till domstolen, för det rör sig här om tydliga överträdelser av lagstiftningen.
Personligen tror jag att det inte finns någonting som garanterar att vi kommer att gå snabbare framåt. Jag föreslår, icke desto mindre, utskottets för miljö lösning och hoppas att vi kommer att kunna gå snabbare fram mot en obligatorisk märkning - även om det sker med tvivelaktiga metoder. Vi har i dag sett hur viktigt detta är för att lösa tvister mellan medlemsländer. Och, framför allt och mycket mer, vilket intresserar oss, hur viktigt det är för konsumentskyddet. Om vi märker att de inte kommer framåt ens med dessa akutlösningar med tvivelaktiga metoder, anser jag att det är ofrånkomligt att vi vänder oss till domstolen, naturligtvis under förutsättning att det i detta parlament finns en majoritet som har det politiska modet och beslutsamheten att göra det.

Kindermann
Herr talman, kära kolleger! Redan i februari 1997 ägnade vi oss här i kammaren åt frågan om märkning av nötkött. Från parlamentets sida uttalade vi oss då för att det omedelbart skulle införas ett obligatoriskt märkningssystem. Men rådet beslutade till att börja med om valfri märkning och uppsköt det obligatoriska systemet till januari 2000. Nu uppmanas vi att godkänna att det skjuts upp ännu ett år, eftersom det har skett en fördröjning i genomförandet av den gällande förordningen 820/97. Det är enbart medlemsstaterna respektive kommissionen som bär ansvaret för dessa fördröjningar.
Som skäl för fördröjningen anger kommissionen att medlemsstaternas framstegsrapporter, som utgör grundvalen för de allmänna reglerna i ett obligatoriskt system, har kommit in för sent. Vi anser att kommissionen och medlemsstaterna inte med all konsekvens har arbetat för att det obligatoriska systemet för märkning av nötkött skall kunna träda i kraft som planerat. Kommissionen måste nu tillåta att man frågar varför den inte redan tidigare har uppmanat medlemsstaterna att göra sin plikt. Medlemsstaterna var när allt kommer omkring förpliktade att fram till 31 december i år skapa förutsättningar för komplett ursprungsbevis för nötboskapen, och göra sina elektroniska databaser fullt funktionsdugliga.
Man kan inte heller acceptera kommissionens argument att fördröjningen med att lägga fram förslaget berodde på att utgången av det anhängiga förfarandet i denna sak beträffande den rättsliga grunden i förordning 820/97 som lagts fram för EG-domstolen mot rådet ännu inte var klar. Även om domslutet redan skulle föreligga, vore det säkert svårt att över huvud taget slutföra ett medbeslutandeförfarande i saken.
Vi kan inte villkorslöst rösta för att man skjuter upp det ytterligare ett år; då skulle vi eventuellt nästa år vid samma tid än en gång tvingas rösta för att man skjuter upp det än en gång, eftersom somliga medlemsstater återigen inte gjort sina läxor. Vi ger medlemsstaterna ytterligare åtta månader att ta igen det man försummat, men den 1 september 2000 skall det obligatoriska systemet införas slutgiltigt i alla medlemsstater och för alla som saluför nötkött. Tills dess har också kommissionen tid på sig att lägga fram genomförandebestämmelser till detta obligatoriska system. Samtidigt beslutar Europaparlamentet och rådet i ett medbeslutandeförfarande om en ny version av förordning 820/97. Detta förfaringssätt möjliggör att det obligatoriska systemet införs tidigare än vad kommissionens förslag innebär, och även medger tillräcklig tid för alla deltagare för en hållbar och tillfredsställande lösning.
Avslutningsvis vill jag än en gång tacka alla kolleger i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för att de tagit hänsyn till de ändringsförslag som utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling lämnat in, och jag tror nog att det här och nu är särskilt viktigt att Europaparlamentet i denna för konsumenterna så viktiga fråga talar med en röst och ger en entydig signal. Jag tackar också än en gång alla medarbetare och sekretariatet för deras uppoffrande och snabba arbete.

Goodwill
De sista decennierna av nittonhundratalet har präglats av en rad livsmedelsrisker. Äkta oro har i många fall blivit oproportionerligt överdriven allt eftersom media lämnar fritt utlopp för ett livsmedelsvanvett och sällan låter fakta stå i vägen för en god story. Vi har kanske inte tillräckligt med journalister med vetenskaplig bakgrund som kan kvantifiera frågor såsom risk eller möjligen, vilket jag misstänker, är en säljande rubrik på första sidan viktigare än att ge konsumenterna information som de kan använda för att fatta köpbeslut.
Produktmärkning är ett viktigt sätt på vilket vilseledande information kan bemötas. Man kan naturligtvis gå för långt och lämna tekniska uppgifter som snarare förvirrar än informerar. När detaljerna i detta och andra direktiv granskas hoppas jag att vi kan tänka på modern som släpar på två eller tre motsträviga barn i en stormarknad. Hon har inte tid att läsa igenom ett detaljerat faktablad. Hon behöver i ett ögonkast se information om ursprung, produktionsmetod och andra detaljer på ett enkelt otvetydigt sätt.
För närvarande är livsmedelsmärkningen i bästa fall vag och i värsta fall medvetet vilseledande. Man skulle, till exempel, kunna förlåtas om man trodde att bacon som är märkt "förpackat i Förenade kungariket" var producerat i Storbritannien enligt våra strängaste välfärdsnormer - så är det inte. Och shepherd's pie märkt "produkt från Förenade kungariket" kan innehålla nötkött från Botswana, Zimbabwe eller någon annanstans i världen. Det duger inte. Märkningsreglerna bör inriktas på dessa problem.
Jag kommer nu till den outhärdliga situation som vi befinner oss i i dag beträffande breddandet av det frivilliga systemet för märkning av nötkött. Vilken attityd skulle EU ha om den var ett bolag och inte ett land, som valde att inte anpassa sig till den lagstiftning som andra liknande företag följde? Lagen skulle verka med full kraft naturligtvis. Vi är i den situationen att tolv av de femton medlemsstaterna inte har infört det frivilliga systemet för märkning av nötkött och är därför inte i en position att gå över till ett obligatoriskt system i januari. Kommissionen anklagar medlemsstaterna för att inte lämna information om bristen på åtgärder i tid så att de rätta demokratiska förfarandena skall kunna ta vid. De borde emellertid ha varit medvetna om hur situationen höll på att utvecklas, och jag är säker på att några telefonsamtal snabbt skulle ha informerat kommissionen. Trots att både utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor i parlamentet ombads granska breddandet, har rådet beslutat att förbigå parlamentet och ändra den rättsliga grunden för beslutet, trots att de föreslagna ändringarna var både praktiska och rimliga och kunde ha antagits enligt medbeslutandeförfarandet. Det är en förolämpning mot Europaparlamentets ledamöter.
Det är avslutningsvis synnerligen viktigt att konsumenterna vet varifrån det nötkött kommer som de förtär Till följd av BSE-krisen måste vi göra det lätt för människor att identifiera det säkraste nötkött som finns, vilket naturligtvis är brittiskt.
Skulle jag också kunna uppmana kommissionär Byrne att införa ett kompensationssystem för brittiska nötkreatursuppfödare som just nu drabbas av den franska regeringens olagliga åtgärder? Kostnaden för systemet kan återhämtas från fransmännen när de lika säkert som att efter dag kommer natt förlorar sitt mål i domstolen. De brittiska jordbrukarna behöver hjälp nu. Inte ett löfte om kompensation senare när några av dem har gått i konkurs och inte längre behöver hjälp.

Whitehead
Herr talman, vi återvänder för andra gången i dag till den allvarliga krisen om nötkött, dess säkerhet och rörlighet i unionen enligt laga regler. Vi anser alla att vi behöver de åtgärder som utlovades av kommissionen år 1997. Vi behöver dem särskilt på grund av den kris som vi genomgår. Frågan om identifikation av nötköttsprodukter och säkerhet för att vi kan lita på dem är lika central i tvisten mellan Frankrike och Europeiska unionen som i den oro för säkerhet som har sysselsatt både utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor de senaste två åren.
Jag vill gratulera Papayannakis för hans tålamod de senaste veckorna. Vi berörs alla av det påtagliga fait accompli i rådets uttalande. Denna debatt pågår i ett lagstiftningsvakuum om vi inte har någon flexibilitet till ändringsförslag. Vi ser förordning nr 820/97 glida iväg från oss ner i ett träsk av till hälften iakttagna frivilliga metoder utan några omedelbara utsikter till att införa det obligatoriska system som varje ledamot i detta parlament vet är nödvändigt Det är delvis resultatet av tröghet från medlemsstaternas sida. Men jag kan inte undanta kommissionen från eget ansvar. Det ligger långt före den dag då Byrne gick i tjänst. Eftersom han måste ordna upp den här härvan, bör vi nu höra från honom hur han kommer att gå tillväga.
Ändringsförslagen från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor ingavs för att råda bot för detta med en fördröjning på åtta månader maximalt. En del av våra ändringsförslag klargjorde och stärkte artikel 152 såsom rättslig grund.
Rådet kräver nu att artikel 37 skall läggas till såsom rättslig grund. Detta är med all säkerhet en fråga om folkhälsa och konsumentskydd. Jag vill höra från kommissionär Byrne att han kommer att försvara allt som inbegreps i artikel 152 då den lades till fördraget. Huvudsaken i detta är att det ger oss rätt att ingripa, att bli rådfrågade och deltagare i medbeslutandeprocessen. Denna rättighet, som så nyligen beviljades parlamentet till följd av Amsterdam, håller nu på att ryckas undan. Det har varit Papayannakis cri de coeur vid diskussionerna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Det är en absolut skandalös situation att vi sitter här i en kammare som är tom till nio tiondelar, en vecka före jul, och behandlar en förordning som kommer att gälla ingen vet när eller hur, med ett råd som behandlar oss med ett högdraget förakt. Jag tror inte att det går för sig. Jag tror inte att Byrne anser det heller.

Busk
Herr talman! Det är moraliskt förkastligt och helt oacceptabelt att Europeiska kommissionen kommer att skjuta upp frågan som rör konsumenternas berättigade krav om att få veta var de livsmedel vi alla äter har sitt ursprung. Europaparlamentet bör dra åt tumskruvarna och se till att märkningen av nötkött och registreringen av boskap genomförs i samtliga EU-länder. EU-ländernas regeringar beslutade redan 1997 i rådet att genomföra en märkning och en registrering. Detta har tyvärr bara skett i ett ganska litet antal länder, medan det är väldigt svårt att få beslutet genomfört i en rad andra länder. Här har man ännu inte börjat att utveckla ett märkningssystem.
För den liberala gruppen är det inte bara viktigt att konsumenternas förtroende bevaras, utan även att det förbättras, att folkhälsan skyddas och att livsmedelskvaliteten är hög. Därför är det helt oacceptabelt att kommissionen inte har fått ordning på detta viktiga område. Konsumenterna skall kunna lita på att kvaliteten på det nötkött de köper är hög, och detta kan man bara om man kan följa kreaturet från dess födsel till köttet finns på middagsbordet. Det vill säga att såväl ursprungslandet, slaktlandet, slakteriet och styckningsföretaget skall vara kända.
Kommissionens förslag om att skjuta upp den obligatoriska märkningen och registreringen är helt oacceptabelt. Vi kan stödja Heinz Kindermanns uttalande och dessutom förväntar vi oss att det avsätts minst 15 miljoner euro till detta syfte, eftersom det är bråttom att få dessa åtgärder till stånd.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Herr Byrne, ni meddelade oss här rådets beslut. Jag håller med er om att det egentligen är rådets uppgift, men jag hänvisar till punkt sju. Där står det att man så snart som möjligt skall komma fram till en märkning, gemensamt med Europaparlamentet. Jag anser att denna passus är cynisk, ty i detta dokument har Europaparlamentet återigen undantagits från medbestämmande och medbeslutande. Det är samma förlopp som vi hade 1997. Då föreslog kommissionen ett medbeslutande. Parlamentet och kommissionen lade fram ett förslag. Vi gjorde stora ansträngningar, och sedan avvisade rådet enhälligt detta förslag och beslutade utan parlamentet.
Nu hade rådet övertagit ansvaret. Rådet uppfyllde inte sin plikt att genomföra det som man själv hade beslutat i artikel 19, nämligen att också utfärda genomförandebestämmelserna till den 1 januari 2000. Nu fick parlamentet åter ta på sig ansvaret. Vi uppfyllde vår plikt igen. Vi gnällde inte eller drog oss undan, utan vi satte oss ned och arbetade - i detta sammanhang, herr Papayannakis, hjärtligt tack till er som föredragande, även till herr Kindermann, föredragande från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, men också till förvaltningen och rättstjänsten. Alla ansträngde sig! Vi hade en bra samordning mellan utskottet för jordbruk och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Vi förhandlade med kommissionen. Vi spelade alltid med öppna kort, och vi sade: Var så god, vi går in i denna process. Resultatet blev: "Take it or leave it!" Om ni vill vara med i processen, så betyder det att ni också när det gäller innehållet måste lösgöra er ur denna process, annars tar vi inte upp er sak!
Herr Byrne, ni sade tidigare att avgörandet nu ligger hos parlamentet. Att avgörandet ligger hos parlamentet betyder att vi skall överta det som ni har lagt fram för oss, och då går det igenom. Om vi gör ändringsförslag, som verkligen är motiverade och som vi har bemödat oss om, då beslutar ni utan oss. Här förnärmar rådet parlamentet, och det är vi inte beredda att acceptera.
Nu till kommissionens roll. Kommissionen sade till oss: Vi hinner inte med genomförandebestämmelserna. Var vänlig och ge oss tid! Vi ger er tid, och vad blir resultatet? Eftersom sättet som vi förändrade det på uppenbarligen inte passade er, kommer ni med nästa förslag genom att i enlighet med artikel 19 införa det obligatoriska systemet, men samtidigt säga att frivilligheten förlängs med ett år. Och ni utesluter därmed parlamentet från denna process. Också detta innebär att man förnärmar parlamentet, och det kan vi inte acceptera! Vi anser att artikel 19 inte rättsligt medger ett sådant uppskjutande. Vi har ett förfarande i enlighet med beslutet från 1997, och det kommer förmodligen att pågå ett förfarande efter det nuvarande beslutet. Därmed skulle det för konsumenterna vara absolut nödvändigt att ni tillsammans med oss ställer upp en tidtabell så att detta obligatoriska märkningssystem också skall kunna komma till användning på ett klokt sätt och i rätt tid.

Hyland
Herr talman, jag välkomnar detta tillfälle till att ge ett kort bidrag till debatten och börja med att säga att en tidig och tillfredsställande lösning av kontroversen kring livsmedelssäkerhet är av yttersta vikt för konsumenterna, våra jordbrukare och rent av livsmedelsindustrin.
Konsekvenserna från BSE-krisen har redan kostat jordbrukarna miljoner pund och gjort konsumenterna förvirrade och förbryllade. Samtidigt som jag inte vill förringa allvaret i situationen, har enligt min åsikt effekten på konsumentförtroendet varit mycket större än det faktiska hotet mot folkhälsan. Därför måste vi snabbt ställa alla livsmedels säkerhet utom allt tvivel, inbegripet nötkött, genom ett trovärdigt och fullt öppet spårbarhetsprogram. Förseningar är på detta stadium oacceptabla och parlamentet måste fortsätta att utöva tryck på rådet och medlemsstaterna, så att de anpassar sig fullt ut till våra reviderade livsmedelslagar.
Vi har kommit överens om att godkänna Vetenskapliga styrkommitténs rekommendationer till grund för samtliga beslut om folkhälsoaspekten i livsmedelsproduktion. Att göra på annat sätt skulle enligt min åsikt vara att onödigtvis politisera det som nu är en prioritet på EU:s dagordning och vilket verkligen inte skulle göra något för att återställa konsumenternas och jordbrukarnas förtroende. Jag deltog i en tidigare debatt angående detta i dag och man kan fråga sig om parlamentet är enat när det godkänner de grundläggande principerna i Vetenskapliga kommitténs rekommendationer.
Ur konsumentsynpunkt är naturligtvis märkning en del av lösningen på problemet. Det måste vara tydligt och det måste vara förståeligt: ett påpekande som har gjorts här vid många tillfällen. Men det är inte svaret på folkhälsoaspekten i livsmedelsproduktion.
Jag tror att våra jordbrukare - och om jag får säga det, i synnerhet irländska jordbrukare - inte har svårt att framställa en högkvalitativ och ytterst säker produkt. I många avseenden har de fått bli syndabockar i den nuvarande tvisten och betalar säkert ett högt pris för en kris som de inte direkt har framkallat.
Jag välkomnar starkt ledarskapet av den nya kommissionären, Byrne, och hans åtagande för att bilda en byrå för livsmedelssäkerhet i EU. Herr kommissionär, jag vet att ni gör allt som är möjligt för att få förslaget att gå igenom så snart som möjligt och det är mycket viktigt att ni gör det.
Den europeiska jordbruksmodellen, grundad på familjejordbruk, har enligt min åsikt den nödvändiga infrastrukturen för att ge våra konsumenter kvalitet och val. Det särskilda begreppet för jordbruksmodellen har diskuterats och godkänts av utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och till och med av parlamentet. Det har återspeglats i förslagen till Agenda 2000.
Jag vill påpeka att i vår ängslan att skydda konsumenterna måste vi vara lika försiktiga så att vi inte överreglerar en sektor som har förmåga att producera ett varierat sortiment av högkvalitativa livsmedel. Enligt min åsikt finns det ingen ersättning för det högkvalitativa nöt-, lamm- och griskött som produceras av europeiska jordbrukare. Detta faktum måste återspeglas fullt ut i de handelssamtal som ännu skall sättas i gång i Seattle där våra konkurrenter i världshandeln kommer att ha ett bestående intresse av att omintetgöra våra ansträngningar att skapa sunda och konkurrenskraftiga förhållanden för vår jordbruks- och livsmedelssektor.

Keppelhoff-Wiechert
Herr talman, herr kommissionär! Vad gäller märkningen av nötkött diskuterar vi alla här inte innehållet utan den tidsplan som skall anslås. Vi diskuterar också rådets aktuella agerande och kommissionens beteende och ståndpunkt. För märkningen av nötkött har kommissionen lagt fram två förslag för oss. Dels att märkningen av nötkött från och med den 1 januari 2001 blir obligatorisk i medlemsstaterna, och dels att vi fram till den 31 december 2000 har att göra med övergångsbestämmelser, alltså en frivillig märkning.
Den av kommissionen framlagda tidsplanen bör i konsumenternas intresse avvisas. Kindermann har enligt min åsikt lagt fram en övertygande tidtabell. Europaparlamentet bör rösta för en frivillig märkning fram till den 31 augusti 2000, och den obligatoriska märkningen bör införas så snart som möjligt. Endast på så vis kan vi ge en entydig signal till våra oroade konsumenter. Det går ändå inte an att den långsammaste länken i kedjan även i fortsättningen skall besluta om den fortsatta tidtabellen. Jag anser inte heller att det får vara så att den nya kommissionen gömmer sig bakom den gamla fördröjningstaktiken även i framtiden. Dröjsmålet med att genomföra förordningen ligger inte bara hos kommissionen och vissa medlemsländer. Med andra ord: Detta sätt att agera hade inte blivit nödvändigt, om kommissionen redan då hade handlat i rätt tid. Härtill kommer att enligt den gällande förordningen (EG) 820/97 kvarstår förpliktelsen att införa det obligatoriska systemet fram till den 1 januari 2000. Som förevändning för fördröjningarna anger kommissionen att medlemsstaterna hade lämnat in de nödvändiga rapporterna om genomförandet av märkningssystem alltför sent. Jag frågar mig verkligen om det återigen är mönstergossarna i medlemsländerna som bestraffas.
Vi får inte längre acceptera denna katt- och råttalek från kommissionens sida! Ni bör veta, herr Byrne, att vi alla tillsammans inte kan tillåta oss att lägga sådana fasoner i dagen. Ni bör betänka att vi genom detta förslag verkligen vill besluta genom medbeslutandeförfarande. Konsumenternas intressen bör därvid stå i förgrunden. I enlighet med detta bör vi, anser jag, också i morgon i omröstningen stödja den tidsplan som Kindermann har föreslagit. Vi kan med denna framlagda tidsplan verkligen ge en signal till den osäkre konsumenten, och vi bör alla vara medvetna om att vi sitter här som företrädare för folket och därmed också har valts av konsumenterna, och just vi ledamöter bör i diskussionerna där ute alltid möta våra medborgare. Jag har det intrycket att rådet har avlägsnat sig en lång bit från detta.

Izquierdo Rojo
Herr talman! Europaparlamentet är för dessa åtgärder och har också visat att det är för ett flexibelt agerande för att dessa åtgärder skall tillämpas effektivt. Men Europaparlamentet är emot att tidsfrister används som alibi för att åtgärden aldrig skall tillämpas.
Den förlamning som rådet visar och dess hemlighållande för parlamentet, herr talman, får misstankarna denna riktning att växa tills de avslöjas.
Jag delar inte euforin med dem som tror att man kommer ifrån livsmedelsbedrägerierna genom märkning och inte heller fruktan hos dem som anser att detta skulle innebära en åternationalisering. Det är bara en åtgärd som kommer att innebära mer information till konsumenterna. Och det, herr talman, är viktigt vid en tidpunkt då förtroendet för livsmedelssäkerheten, i Europeiska unionen, har vittrat bort.
Därför konstaterar vi att rådet har misstagit sig fullständigt och bör åtgärda detta så snart som möjligt.

Staes
Herr talman, ärade kolleger, ärade herr kommissionär! Så sent som förra veckan ägde BAMST:s årliga studiedag rum vid universitetet i Gent. BAMST står för Belgian Association for Meat Science and Technology. Denna gång var ämnet spårbarhet, ett medel för att garantera kvaliteten hos kött och köttprodukter. Professor Jan Van Hoof redogjorde tydligt och översiktligt för situationen i Belgien vad gäller möjligheten att spåra kött och man kan säga att äntligen kommer det för en gångs skull också goda nyheter från den belgiska federationen. Tillsammans med Frankrike och Finland är vi de enda som är klara med genomförandet av föreliggande direktiv. Det som rådet och kommissionen dock försöker servera oss i dag överträffar all fantasi. Jag stöder påpekandena från alla dem som redan har gjort sig hörda i debatten. Med rätta leder detta gemensamma motstånd från våra utskott för jordbruk och miljö till att vi här vill sätta stopp för kommissionens förslag. Tre års uppskjutande av en obligatorisk reglering är oacceptabelt för oss. Även ett år är oacceptabelt. Jag vill tydligt framhålla att vi vill ha den obligatoriska regleringen från den 1 september. Rådet är varnat. Om det behövs går vi till EG-domstolen. Detta är en kränkning av gemenskapsrätten, detta är en grov förolämpning. Jag uppmanar sålunda alla kolleger att fullt ut godkänna betänkandet från föredraganden Papayannakis. Vi kommer att driva denna fråga hårt. Vi vill ju använda den obligatoriska märkningen som ett av vapnen i händerna på dem som vill återställa konsumenternas förtroende. Det är bättre att så sker tidigt än sent.

Daul
Herr talman! Eftersom jag är den siste talaren skall jag inte upprepa det som alla andra har sagt. I kväll skulle jag först och främst vilja svara min engelska kollega, så här oss emellan, eftersom vi inte är särskilt många, men utan att vilja vara polemisk.
Jag har tidigare sagt att de brittiska och irländska uppfödarna befinner sig i en svår situation: vi måste hjälpa dem. Det krävs att vi slår fast vem som skall betala och vi måste tillsammans komma fram till hur mycket. Om det är Frankrike som skall betala - det är domstolen som, kanske, talar om det - kommer politikerna att ta sitt ansvar. Men vi får inte heller glömma dem som inte har respekterat reglerna för mjölhantering, och som har försatt oss i den här situationen; de måste också betala. Vi får absolut inte glömma dem.
Herr kommissionär! Jag vill helt enkelt inte att 1997 års politiska åtaganden ifrågasätts. Varför tar rådet ett steg tillbaka? Vilka är påtryckningsgrupperna? När man vet vad som har hänt inom köttsektorn i hela Europa och vad som fortfarande pågår i dag i andra länder, ställer jag mig ett antal frågor. Finns det påtryckningsgrupper som vill att man går tillbaka och återgår till vad som har gjorts i produktionen, vid märkningen och även på konsumentsidan, i syfte att kasta ljus över saker och ting?
Kan ni säga mig, herr kommissionär, vilka förslag ni har överlämnat till rådet? För i vanliga fall, om jag inte misstar mig, lägger kommissionen fram förslag till rådet när det förekommer diskussioner, som i går.
Hur vill ni att konsumenten och medborgaren skall uppfatta detta tillbakasteg? Varför avslår rådet parlamentets förslag? Det är helt säkert inte budgetära åtgärder. Jag tror att rådet kommer att motsätta sig att platsen för slakten måste anges och referenskoden för spårbarhet, och själv ta sitt ansvar. Jag håller med mina kolleger i dag om att parlamentet måste delge rådet detta. Men jag räknar trots allt med er, herr kommissionär, med att ni, som en nyårsgåva vid 1999 års slut, inte lämnar parlamentet med en besvikelse som denna då vi skall inleda år 2000. Ni kan fortfarande ingripa och ni kan fortfarande få rådet att ändra sig.
Den andra punkt som jag skulle vilja uppmärksamma er på innan vi går in i år 2000 är följande: låt oss inte vänta fram till november och december, som det här året, med att lägga fram den definitiva förordningen. Det skulle göra det möjligt att få den att tillämpas så snabbt som möjligt, vilket för övrigt framhålls i Papayannakis utmärkta betänkande.

Byrne
. (EN) Jag vill börja med en kort ursäkt för min sena ankomst i eftermiddag. Tyvärr ledde väderförhållandena i Bryssel till att morgonplanet ställdes in och därför kunde jag inte personligen närvara för att informera parlamentet om BSE-tvisten. Jag vet att det har lett till en ändring av tidsplanen för parlamentets verksamhet med denna viktiga debatt som nu äger rum sent på kvällen. Jag har informerats om allt arbete som utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling har lagt ner på förslaget. Jag skulle vilja gratulera föredragande Papayannakis och Kindermann, föredragande av yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling.
Den aktuella frågan är kommissionens förslag att förlänga de befintliga frivilliga märkningskraven i förordning (EG) nr 820/97 till ytterligare ett år. Jag är mycket medveten om att parlamentet är djupt besviket att det obligatoriska märkningssystemet inte såsom planerat träder i kraft från och med den 1 januari 2000. Jag konstaterar att det finns ett förslag till ändring som kritiserar kommissionen och vissa medlemsstater för förseningen. Det fanns emellertid goda och berättigade skäl för förseningen. För det första överlämnade inte medlemsstaterna de begärda rapporterna om befintliga åtgärder i tid. För det andra kommer inte alla medlemsstater att vara i stånd att upprätta pålitliga system för registrering och identifiering av samtliga kreatur. Och slutligen beslutade den förra kommissionen att den till följd av sin avgång inte skulle lägga fram några nya viktigare politiska initiativ och jag har förstått att parlamentet samtyckte till förslaget.
Denna kommission stod därmed inför en mycket svår situation. Det var en mycket kort tidsfrist, den 1 januari 2000, före vilken ett förslag skulle godkännas som angav de allmänna reglerna för ett obligatoriskt system som skulle tillämpas från och med denna dag. Med den bästa vilja i världen kan denna tidsfrist helt enkelt inte hållas. Förslaget gjordes enligt medbeslutandeförfarandet men en fullständig överenskommelse mellan gemenskapsinstitutionerna kan inte väntas på flera månader. Det är den minsta tid som behövs för att godkänna så viktiga frågor.
I den situationen lade också kommissionen fram ett andra förslag om att förlänga giltighetstiden för de befintliga frivilliga åtgärder, som anges i förordning (EG) nr 820/97. Det är också förenligt med medbeslutandeförfarandet. Det brottas därför också med den starkt begränsade tidsfristen fram till den 1 januari 2000.
Rådet diskuterade i går detta andra förslag från kommissionen om en förlängning av det befintliga systemet. Rådet godkände en riktlinje för förslaget med bara ett ändringsförslag - tillägget av artikel 37 till artikel 152 - om den rättsliga grunden. Det är naturligtvis ett stort ändringsförslag som enligt min åsikt inte främjar ett snabbt slut på medbeslutandeförfarandet. Varje ändringsförslag av parlamentet till kommissionens förslag, som står i motsats till den riktlinje som godkändes av rådet i går blockerar lika säkert varje steg i riktning till ett godkännande före årsskiftet.
Detta ställer parlamentet och kommissionen i en mycket svår situation. Ni kommer att bli medvetna om vad det innebär. Under sådana omständigheter har kommissionen ansvar att handla. Såsom redan påpekats skulle kommissionen tvingas att lägga fram ett tredje förslag för att undvika ett rättsligt tomrum. Det tredje förslaget skulle grundas på artikel 19 i den befintliga förordning (EG) nr 820/97 och skulle förlänga de befintliga åtgärderna avseende frivillig märkning.
Jag skulle ha för avsikt att noggrant granska era ändringsförslag i syfte att ta reda på i vilken mån de kan beaktas. Här måste jag betona att vissa ändringsförslag som syftar till att förkorta tidsfristerna går i riktning till ett förbättrat konsumentskydd, vilket naturligtvis är en fråga som står mig nära. Jag kan i detta sammanhang godkänna ändringsförslag som siktar till att förkorta den period under vilken de befintliga åtgärderna kan fortsätta för en period av åtta månader.
Jag kan emellertid inte godkänna era ändringsförslag rörande framflyttandet av märkningen om slaktplats till att börja gälla från och med den 1 januari 2000. Jag har stor sympati för detta ändringsförslag och tillkännager en stark önskan till rådet om att det skall beaktas i den gemensamma ståndpunkten. I rådet i går uppmärksammade jag rent av rådet på att ett ändringsförslag hade ingetts av utskottet för miljö. folkhälsa och konsumentfrågor i måndags. Det blev dock strängt taget inte något stöd. Det är också en bestämmelse som kanske bättre skulle behandlas i huvudförslaget om de allmänna reglerna. Detta förslag finns också för närvarande hos rådet och parlamentet.
Kommissionen kan inte godkänna den föreslagna ändringen att ta bort kravet om en verklig debatt mellan parlamentet, rådet och kommissionen om huvudförslaget som grundas på artikel 152 i fördraget. Det skulle bli följden om detta ändringsförslag godkänns. Parlamentet skulle avstå från sin viktiga skyldighet att delta i denna debatt.
Jag bör tillägga att debatten fortfarande är öppen avseende kommissionens förslag om de allmänna reglerna för ett obligatoriskt system. Det är i detta sammanhang som huvuddebatten bör äga rum. Det är olyckligt att diskussionerna om dessa mycket komplexa och viktiga frågor har tvingats äga rum ett sådant sammanhang med ett brådskande beslut och en nära nog omöjlig tidsfrist.
Kommissionen är av den åsikten att artikel 152 är den rätta rättsliga grunden. Det är en mycket viktig och omtvistad fråga som för närvarande ligger i domstolen. Kommissionen kan i denna fråga inte godkänna tillägget av artikel 37.
Det finns föga eller ingen böjelse i medlemsstaterna för en fullständigt obligatoriskt system från och med den 1 januari 2000. Vi kan inte förbigå denna verklighet och vi kan inte heller göra anspråk på att ha en bättre idé om de inbegripna skyldigheterna än medlemsstaterna. Medlemsstaterna kan välja att föreskriva obligatorisk märkning för nötkreatur som är födda, uppfödda och slaktade på deras eget territorium. Det är bara tre som har valt att göra det.
Kommissionen är för en fullständig obligatorisk märkning. Det föreslås därför att det bör äga rum från och med den 1 januari 2000 beträffande slaktplats och i tillägg från och med den 1 januari 2003 beträffande födelseplats och uppfödning. Jag kan försäkra er att jag är angelägen om detta särskilda förslag och frågan om obligatorisk märkning. Jag har för avsikt att fortsätta med det under min tjänsteperiod och göra det snabbt.
Beträffande en del av de frågor som togs upp av vissa av er skall jag försöka ge er några svar i samband med dessa problem.
I samband med frågan av Papayannakis som sade följande: "Ni försöker driva med oss här". Jag är inte säker på om tolkarna gjorde något misstag. Jag skulle snarare vilja göra en välvillig tolkning av dessa ord än en illvillig tolkning, eftersom de är öppna för tolkningen att jag försöker vilseleda parlamentet. Det är, såsom ni vet, herr Papayannakis, en av de allvarligaste anklagelser som kan anföras mot någon. Om det var er avsikt, förkastar jag det och är sårad. Jag har alltid varit öppen med parlamentet. Då jag kom hit den första dagen för att tala vid utfrågningen i september gjorde jag absolut klart att jag hade för avsikt att vara öppen och tydlig med parlamentet. Jag har varit i parlamentets plenarsammanträden vid många tillfällen på den korta tid som jag har varit ledamot av kommissionen. Jag har också varit inför parlamentets utskott vid flera tillfällen. Inte en enda gång under den perioden gjordes någon sådan antydan till mig, jag accepterar det inte.

Papayannakis
Herr talman! Det skulle vara den enklaste saken i världen för mig att omedelbart be er om ursäkt. Men jag tror inte att ni rätt har förstått vad jag sade. Jag brukar aldrig vara oförskämd, när vi talar politik. Jag vet inte hur de översatte mina ord, men hur som helst var inte min avsikt att förolämpa er, inte på något sätt.
Men, herr kommissionär, frågan som är kärnan i min politiska fråga kvarstår, och jag ber er att svara på nytt, om ni vill. Beslutade rådet i går att skjuta upp saken i ett år, utan att vänta och se vad vi begär, ja eller nej? Beslutade rådet i går att kringgå parlamentets åsikt, ja eller nej? Dessa frågor, herr kommissionär, är inga förolämpningar. Det är allvarliga upptäckter av vad rådet gör. Och ni har självklart inte, när allt kommer omkring, någon anledning att försvara rådets agerande.
Jag upprepar alltså att jag inte på något som helst sätt vill förolämpa er heder och ert goda anseende, och om ni har trott det eller om några av mina ord har gett er anledning att tro det, ber jag er om ursäkt. Jag upprepar emellertid, problemet är hur vi förklarar rådets agerande i går. Ni har ingen anledning att försöka försvara rådet.

Byrne
. (EN) Jag är glad att säga att jag godtar Papayannakis förklaring och ursäkt och det vänliga sätt som han sade det på. Vi får ta det som tolkningssvårigheter.
Till svar på hans fråga, han har absolut rätt. Jag är inte här för att svar för rådet och allt jag kan säga är att jag läste upp slutsatserna från gårdagens råd. Jag bör säg att rådet inte antog det såsom ett beslut utan snarare sade att det var dess åsikt och riktlinje men gjorde klart att det skulle tvingas vänta på resultatet av parlamentets beslut i morgon om denna särskilda fråga innan det slutligen röstar om frågan och intar en ståndpunkt. Jag har därför förstått att frågan skall gå tillbaka till ett av råden före årsskiftet för slutförande och med hänsyn till vad parlamentet sade i dag och vad parlamentet kommer att rösta om och besluta i morgon.

Talmannen
Tack så mycket, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 10.00.

BST
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0098/1999) av Keppelhoff-Wiechert för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling om förslaget till rådets beslut om utsläppande på marknaden och tillförsel av bovint somatotropin (BST) och om upphävande av rådets beslut 90/218/EEG [KOM(1999) 544 - C5-0250/1999 - 1999/0219(CNS)].

Keppelhoff-Wiechert
Herr talman, herr kommissionär! Förbudet mot saluföring och tillförsel av bovint somatotropin (BST) löper ut i slutet av år 1999. Därför har denna fråga blivit brådskande för oss. Genom kommissionens föreliggande förslag skall nu saluföring och tillförsel av BST till mjölkkor slutgiltigt förbjudas. Kommissionen hänvisar till vetenskapliga undersökningar, som bekräftar att användning av BST tillfogar djuren smärtor som går att undvika. I enlighet med detta avvisar jag, så som det formulerats i betänkandet, av djurskyddsorsaker saluföring och användning av BST i Europeiska unionen. Jag vill erinra om att alla medlemsstater har godkänt en överenskommelse till skydd för djuren inom animalieproduktionen, och de har också ratificerat denna överenskommelse.
Vid användning av BST ökar juverinflammationer respektive fot- och benåkommor bland nötboskapen, och det bidrar till störningar i fortplantningen. Även minskad lönsamhet, för tidig utgallring och dödsfall har påvisats. Siffrorna talar för sig. BST ökar risken för mastit med 25 procent, risken för sterilitet med 18 procent och för förlamning rentav med 50 procent. Men inte bara djurskyddsaspekter utan även hälso- och ekonomiskpolitiska aspekter talar mot användning och saluförande av BST.
BST avvisas också av konsumenterna. Det ligger också nära till hands att anta att konsumenterna skulle ändra sina konsumtionsvanor om BST används. Obalansen i sektorerna mjölk, mjölkprodukter och nötkött skulle skärpas ytterligare. Vad som vore ännu värre: Redan under normala förhållanden produceras överskott. BST är ju inte något terapeutiskt medel, utan tjänar uteslutande till att öka mjölkproduktionen. Systemet med mjölkkvoter infördes just för att minska mjölkproduktionen, och nu skulle vi med hjälp av BST föra det ad absurdum. Så får det väl inte vara!
Också exporten skulle bli lidande på det. Det finns över hela världen, med undantag för USA, inga stora avnämare respektive producenter av mjölk och mjölkprodukter som har tillåtit användning av hormonet. Vi har valts som företrädare för medborgarna och därigenom för konsumenterna. Vi bör ta vårt uppdrag på allvar och arbeta för väljarna. BST är ett hormon som utvunnits med hjälp av genteknik. Hittills har ingen medlemsstat genomfört fältförsök med BST. Eventuella förändringar i mjölkens sammansättning har inte klarlagts, och genteknikens effekter på människans hälsa kan ännu inte alls bedömas.
Det faktum att ett begränsat antal länder har tillåtit användning av hormonet får inte leda till att hälsonormerna försvagas internationellt. Men det som är mycket mer avgörande är att konsumenterna avvisar BST. Det är ingen tillfällighet att ledande stormarknadskedjor efter en enkät bland konsumenterna redan 1994 förklarade att de inte i något fall skulle sälja mjölk från kor som behandlats med BST, även om EU:s moratorium skulle upphävas.
Det vi emellertid inte kan förklara för konsumenten är att samtliga medlemsstater i Europeiska unionen nu importerar BST-mjölkprodukter - många från USA, Tjeckiska republiken, Slovakien eller Bulgarien - och att dessa därigenom hamnar på bordet hos våra konsumenter, alltså exempelvis i form av ost från den utvunna mjölken. Eftersom tredje land, där detta hormon är tillåtet, inte är förpliktat att offentliggöra detta, förfogar kommissionen inte heller över någon uttömmande lista på dessa länder. Här ställs det åter krav på kommissionen, anser jag. Kommissionen bör för det första granska om BST kan skada människans hälsa, och för det andra vilka möjligheter det finns att verkligen göra importen av BST-produkter synlig. Produktionen eller importen av BST i medlemsstaterna förblir opåverkad av kommissionens förslag, såvitt syftet är export till tredje land.
Låt mig avslutningsvis som föredragande säga som så : Alla av oss har naturligtvis svårigheter att förklara för våra väljare att BST visserligen tillverkas i vissa medlemsländer, men inte används här hos oss. Jag vet inte om man enbart mot bakgrund av ett önskemål att bibehålla arbetstillfällen också på denna punkt skulle höra sig för offentligt. Jag hoppas - vi är ju ense med kommissionen i sak - att vi kan rösta för ett brådskande förfarande och kunna avsluta det hela i morgon. Tack så mycket till alla som har medverkat!
(Applåder)

McCartin
Herr talman, jag talar inte på min grupps vägnar. Jag kommer att rösta med majoriteten i min grupp såsom jag alltid gör när det beslutas på ett demokratiskt sätt men jag beklagar att jag inte har samma åsikt som Keppelhoff-Wiechert. Hon talade mycket väl för saken och resonemanget var mycket välgrundat. Det fanns inte något tänkbart argument mot användning eller om de eventuella risker som kunde uppstå, som hon inte tog upp.
Jag är i samma situation som jag var i för flera år sedan när vi på parlamentets initiativ förbjöd naturliga hormoner i nötköttsproduktionen. Vi kostade de europeiska nötköttsproducenterna omkring 12 - 15 miljarder euro. Under tiden ökade vi inte nötköttets säkerhet. Vi grundade snarare vårt beslut på politisk ideologi än på vetenskaplig undersökning. Sanningen är att vi nu förbjuder amerikanskt nötkött eftersom hormonerna finns i det, men sanningen är också att vi vet att om vi tillät amerikanerna att sälja nötköttet på vår marknad till ett bra pris för våra konsumenter, och om vi skulle sätta en etikett på det som anger hormonerna, skulle de fortfarande köpa det. Vi vet det. Om vi inte visste det, varför skulle vi förbjuda det? Låt dem komma hit med nötköttet och om våra konsumenter är så bekymrade skulle de inte äta det ändå. Men jag tror inte att de är så bekymrade.
De är samma sak med den produkt vi föreslår att förbjuda i dag. Det motiveras mer av ideologi än av vetenskap. jag tror att vi har en kommitté som heter CVM. Denna kommitté för veterinärmedicinska produkter som arbetar i Europeiska institutet för läkemedelsgranskning slog fast att BST var säkert effektivt och av lämplig kvalitet. De rekommenderade därmed att produkten var lämplig att släppas ut på marknaden. De fann att den inte påverkade djurs hälsa och att det var en naturprodukt som inte påverkade människors hälsa.
Vi hade en annan kommitté som gav en annan synpunkt. Jag förstår att det är den kommitté som gav klartecken som vi litar på. Det enda jag vill säga till kommissionären är följande: skulle han kunna vara vänlig och tala om för oss vilket råd han tar emot? Anser han att den kommitté vars råd han förkastar är inkompetent, oförmögen att bedöma vad som är bra för djur och farligt för människor? Skall han säga upp dem och vägra godkänna deras råd eller åsikter någonsin mer?

Kindermann
Herr talman! I dag diskuterar vi äntligen det slutgiltiga förbudet mot tillförsel av BST och utsläppande av BST på marknaden i Europeiska unionen, och förhoppningsvis är detta slutet på den tioåriga process, där det slutgiltiga beslutet alltid skjutits upp igen, naturligtvis med motiveringen att det inte skulle finnas några slutgiltiga vetenskapliga rön som rättfärdigade detta definitiva förbud. Nåja, i dag har vi tillgång till dessa rön, och de bekräftar att användningen av detta hormon permanent leder korna till gränsen för deras fysiologiska prestationsförmåga. Och följderna är skador på extremiteterna, mag- och tarmstörningar och störd fertilitet, för att inte tala om ökningen av antalet juverinflammationer!
Korna tillfogas på så vis smärtor som kan undvikas. Av djurskyddshänsyn är detta inte acceptabelt. Men är också alla risker för den mänskliga hälsan uteslutna? Här tänker jag på BST-rester som inte bryts ned i organismen, men också på eventuella förändringar i mjölkens sammansättning, för att inte tala om ökad antibiotikadosering vid behandling av de sjuka korna. Därför vill jag stödja föredragandens uppmaning att öka ansträngningarna för att komma fram till ett slutgiltigt klargörande av BST:s effekter på människans hälsa. Från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp tackar jag fru Keppelhoff-Wiechert som föredragande för hennes snabba arbete, och vi stöder naturligtvis uttryckligen hennes betänkande.

Busk
Herr talman! Vi kan stödja föredragandens uttalande, men jag vill gärna göra ett par kommentarer. Vi är överens om att de undersökningar som genomförts om djurens hälsa är avgörande för vårt beslut och är därmed också avgörande för att BST inte bör användas här i EU. Det vill säga att vi stöder artikel 1. Men när vi talar om folkhälsa, måste jag dock säga att vi fortfarande har en rad problem med resultatet av de sjutton vetenskapliga undersökningar som inte har kunnat skilja de naturligt producerade BST-hormonerna från de som framställts på konstgjord väg. Vi bör inte driva dessa scenarier längre än vad de vetenskapliga bevisen håller.
I artikel 2 och 3 behandlas fortsatt tillåtelse att framställa BST-hormoner här i EU. Enligt min mening börjar detta likna dubbelmoral. När jag tänker på allt som sagts här i kväll och under de senaste månaderna om BST-hormoner, om handelskonflikten med Förenta staterna, om det amerikanska hormonnötköttet, tycker jag att vi börjar närma oss dubbelmoral när dessa hormonpreparat framställs här i Europa, och sedan säljs till Förenta staterna som därefter använder BST-hormonerna. Jag kan därför inte stödja formuleringarna i artikel 2 och artikel 3.

Graefe zu Baringdorf
Herr talman! Jag ansluter mig till föredragandens och herr Kindermanns utläggningar. Jag behöver inte upprepa dem. Jag vill ge uttryck för min glädje över att vi nu efter åratals dispyter har nått fram till denna punkt och kan dra ett slutstreck. Jag vill än en gång klargöra att vi också när det gäller användning av gentekniskt tillverkade läkemedel måste vara mycket försiktiga, om de skall användas i förebyggande syfte. I motsats till vad som är fallet inom hälsoområdet får inte några biverkningar tolereras när de används inom jordbruket.
Som ordförande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling vill jag påpeka en sak. Vi har röstat om ändringsförslag 3. Där fanns det ett muntligt ändringsförslag som hade avtalats med kommissionen. Jag vill inte gå in i detalj på det, men det togs inte upp i betänkandet. Jag vill att mitt önskemål om att detta klaras upp skall tas till protokollet och att vi i morgon vid omröstningen har den version framför oss, som vi faktiskt har röstat om. Som sagt skedde det i överensstämmelse med kommissionen.

Redondo Jiménez
Herr talman! För det första vill jag gratulera fru Keppelhoff till hennes betänkande och till att det gjorts så snabbt. Jag skulle vilja betona för kommissionen - som nu har skickat oss ett dokument skrivet i slutet av oktober - att parlamentet har tvingats arbeta mot klockan. Det är faktiskt bara några dagar kvar av tidsfristen för den sista förlängningen av anståndet för förordningen, och om vars upphävande från kommissionen vi skall rösta om. Denna frist går ut den 1 januari nästa år. Jag skulle alltså vilja be kommissionen - för att inte upprepa all argument som de föregående talarna har lagt fram - att man skickar oss handlingarna snabbare så att vi slipper arbeta mot klockan.
Jag vill än en gång framhålla och trycka på att konsumenterna inte vill ha BST. Konsumenterna vägrar låta mjölkkorna producera mer mjölk genom tillförsel av BST. Detta hormon används aldrig för terapeutiska ändamål, det används enbart för att producera mer mjölk, och detta komplicerar situationen, eftersom vi producerar ett överskott av mjölkprodukter, det kan dessutom uppstå negativa problem och reaktioner mot vårt jordbruk, eftersom det kan leda till motsägelser i de nya inriktningarna av vår gemensamma jordbrukspolitik.
Jag skulle också vilja påpeka för kommissionen att den bör undersöka vilka effekter BST kan ha på konsumenternas hälsa. Det är ännu inte bevisat att det är skadligt, men det är inte heller bevisat att det är ofarligt.
Parlamentet som arbetar noggrant och tar sitt arbete på allt större allvar ber er alltså, herr kommissionär, att inte tvinga oss att stressa på vårt arbete, och ber er också ta hänsyn till de reaktioner och förslag som vi kommer med här, vilka ofta hamnar i papperskorgen.

Izquierdo Rojo
Herr talman! För mig är det största problemet med den text vi skall rösta om i morgon - jag har precis fått den utdelad - artikel 3 i kommissionens förslag, enligt vilket vi skall förbjuda dessa ämnen i Europeiska unionen - jag ber kommissionen att lyssna på mig, för jag vill ha ett klarläggande -, enligt detta skall vi rösta om att förbjuda dessa ämnen i Europeiska unionen, men vi går med på att detta förbud inte påverkar framställning och försäljning inom Europeiska unionen, eftersom vi skickar dem till en annan medlemsstat för att exportera dem till tredje land.
Herr talman! Detta är oacceptabelt för mig, för om vi förbjuder dessa ämnen och dess försäljning inom Europeiska unionen, såsom sägs i detta avtal, är det inte legitimt att vi, inom Europeiska unionen, skulle kunna skicka dem till en annan medlemsstat. Det vore inte heller legitimt, så som sker, att framställa dem i en medlemsstat. Jag ber er alltså att klargöra om det är på detta vis, för enligt denna text och enligt kommissionen, skulle inte förbudet påverka försäljning och export till tredje land.
Herr talman! Jag anser att detta skulle vara ett oerhört hyckleri. Det vi inte vill ha för egen del tillåter vi för andra när det gäller att tjäna pengar. Jag anser att det finns vissa gränser, och om vi har principer för egen del, måste vi också ha vidhålla dessa solidariskt för tredje land; då kan vi naturligtvis inte tillåta att dessa ämnen produceras, framställs och säljs inom Europeiska unionen.

Byrne
. (EN) Jag skulle vilja tacka parlamentet för att ha tagit upp förslaget såsom en brådskande fråga så att det kan behandlas före årsslutet. Såsom ni vet har rådet redan - 1990 - förbjudit utsläppande på marknaden och tillförsel av BST till mjölkkor i rådets beslut 90/218/EEG. Moratoriet förlängdes av rådet 1994 till och med den 31 december 1999 genom rådets beslut 94/936/EG.
Artikel 2 i rådets beslut 94/936/EG anger att kommissionen måste överlämna uppgiften att pröva effekterna av att använda BST till en arbetsgrupp av oberoende vetenskapsmän. Innan kommissionen lade fram ett nytt förslag inför rådet väntade den på de båda vetenskapliga kommittéernas yttranden som ingavs den 18 mars 1999. Vetenskapliga kommittén för veterinära åtgärder till skydd för människors hälsa erkände att det kunde finnas eventuella länkar med prostata- och bröstcancer och inför bristen på bevis angav den att vidare undersökningar var nödvändiga.
Sekundära risker är möjliga. Allergireaktioner och ökad användning av antibakteriella ämnen. Bristen på bevis kommer att tvinga kommissionen att mycket nära följa all vetenskaplig forskning om potentiellt skadliga effekter på människors hälsa genom intagande av produkter som härrör från BST-behandlade kor och vid behov lägga fram rekommendationer för förebyggande åtgärder. Vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välbefinnande godkände den 10 mars 1999 rapporten om aspekterna för djurs välmåga vid användning av bovint somatotropin och fastställde att BST ökar risken för klinisk mastit samt perioden för behandling av mastit, det ökar omfattningen av fot- och benstörningar och det kan negativt påverka fortplantningen och förorsaka olika allvarliga reaktioner på injektionsstället. Det följer därmed av detta yttrande från SCAHAW att BST inte bör användas på mjölkkor.
I protokollet om skydd och välbefinnande för djur som bifogas Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen anmodas gemenskapen och medlemsstaterna vid utformningen och genomförandet av gemenskapens jordbrukspolitik att i full utsträckning ta hänsyn till djurens behov av välbefinnande. Genom beslut 78/923/EEG godkände gemenskapen den europeiska konventionen om skydd av animalieproduktionens djur. Samtliga medlemsstater har också ratificerat denna konvention. I rådets direktiv 98/58/EG om skydd av animalieproduktionens djur fastställs att inget annat ämne, med undantag av de ämnen som ges i terapeutiskt eller profylaktiskt syfte, får ges till ett djur om det inte har visats genom vetenskapliga undersökningar om djurs välbefinnande eller genom fastställd erfarenhet att ämnets verkningar inte är negativa för djurs hälsa och välbefinnande.
BST används inte på kreatur i terapeutiskt syfte utan bara för att öka mjölkproduktion och har negativa effekter på djur. Mor bakgrund av detta yttrande från Vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välbefinnande antog kommissionen - som bevekats av mig vid sammanträdet den 28 oktober - ett beslut som föreslår ett permanent förbud för utsläppande på marknaden och användning av BST i gemenskapen från och med den 1 januari 2000 i enlighet med bestämmelserna i rådets beslut 98/58/EG om skydd av animalieproduktionens djur.
I klargörande syfte bör jag säga att BST inte saluförs i Europa men tillverkas här. Det finns ett förtag som tillverkar BST i Europeiska unionen. Det har bara tillstånd för export till tredje land. Försäljning i Europeiska unionen är inte tillåtet. Jag bör också säga att vidare steg för att förbjuda tillverkning för försäljning utanför Europeiska unionen skulle inte ha rättslig grund och skulle ligga utanför kommissionens befogenheter.

Izquierdo Rojo
Herr talman! Jag vill att kommissionären klargör om den uppgift som jag har är sann om att dessa ämnen framställs i Österrike, fraktas till Nederländerna och från Nederländerna exporteras till tredje land?
Herr kommissionär, är det sant att vi tillverkar dem i Österrike och att de därifrån skickas till Nederländerna och att de exporteras från Nederländerna?
Kommissionärens ord bekräftar dessutom att det är på detta vis, att vi inom Europeiska unionen tillverkar dem och att vi säljer dem.

Byrne
. (EN) Ja, i klargörande syfte kan jag säga att det tillverkas i en fabrik i Österrike och jag har informerats om att det hälls på flaska i Nederländerna inför export till tredje land men inte för försäljning i Europeiska unionen. Jag bör säga att det inte finns rättslig grund för att förhindra den särskilda fabriken eller överskeppningen genom Nederländerna för försäljning till tredje land.

Talmannen
Tack så mycket, herr Byrne.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 10.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 22.55.)

Överlämnande av Sacharovpriset till Xanana Gusmão
Talmannen
Herr Gusmão! Tillåt mig att å Europaparlamentets och mina egna vägnar tala om för er att det är en ära och en mycket stor glädje för oss alla att välkomna er i vår församling.
Vi blev djupt rörda då fick veta att ni hade frigivits den 7 september, för bara tre månader sedan. Sedan den 20 november 1992, då ni fängslades, har ni visat ett beundransvärt och påkostande mod under hela er fängelsevistelse. Ni har behållit er inre frihet, trots den behandling ni har blivit utsatt för, särskilt på det psykologiska planet, med syftet att försöka hindra er från att trygga ert försvar.
Under den tid ni har avtjänat er dom, har ni haft skicklighet och funnit kraft att inför den internationella pressen kritisera ockupationen av Östtimor, som har karaktären av ett folkmord. Trots att ni har hållits fängslad under mycket svåra förhållanden, har ni funnit modet att utnyttja dessa omständigheter för att utarbeta motståndsstrategier, studera språk och juridik, och även att skriva dikter och måla tavlor, som ni med stor omtanke gav mig för en stund sedan.
Tillåt mig att göra ett annat steg tillbaka i tiden för att presentera er för kammaren. Ni föddes i Östtimor, ni var äldst i syskonskaran och son till lärare. Era studier bedrev ni bl.a. vid den katolska missionsstationen Nossa Senhora di Fatima. Ni började arbeta mycket tidigt som lärare. Före 30 års ålder trädde ni in i kretsen vid tidningen A vos de Timor. Vid samma tidpunkt engagerade ni er aktivt i motståndsrörelsen Fretilins centrala kommitté, den revolutionära fronten för Östtimors självständighet. När ert land invaderades av Indonesien gick ni under jorden. Efter tre år tog ni ledningen för gerillagruppen Falintin, motståndsrörelsens väpnade gren. Enligt pressen skall den repressiva ockupationen ha skördat 200 000 offer, en tredjedel av befolkningen.
Herr Gusmão! Ni har outtröttligen sökt efter vägar till en fredlig lösning. Ni föreslog en fredsplan till den indonesiska regeringen och förhandlingar under Förenta nationernas ledning. Eftersom ni ville föra kampen för ett självständigt Östtimor bortom alla partsintressen, har ni enat olika krafter i den timoresiska motståndsrörelsens nationella råd.
Ni kan vara förvissad om att Europaparlamentet är stolt över att - genom att delta i världssamfundets påtryckningar - ha bidragit till att få den indonesiske presidenten att frige er den 7 september, en kort tid efter folkomröstningen den 30 augusti, då 70,5 procent av Östtimors befolkning uttalade sig för självständighet.
Europaparlamentet, via den delegation som har letts av vår vice talman Pacheco Pereira, gladdes åt det mod som det timoresiska folket gav prov på i världens ögon.
Liksom Mandela i Sydafrika är ni fredens, rättvisans och frihetens talesman i ert land. Medborgarna i ert land och den internationella allmänheten vet att det var med en stor övertygelse som ni förklarade då ni gick ut ur fängelset: "I egenskap av en fri man åtar jag mig att göra allt som står i min makt för att skapa fred i Östtimor och för mitt folk". Nu behöver allt byggas upp, vilket ni sade till mig för en stund sedan, ja t.o.m. återuppbyggas: transporter och utbildning, hälso- och sjukvårdssektorn, rättsväsendet, den offentliga sektorn. Den övergångsförvaltning som FN kommer att upprätta blir en bas.
Herr Gusmão! Ni har förklarat att ni vill ha en pluralistisk demokrati, med öppna institutioner och en mångfasetterad ekonomi, en plats för pressen och icke-statliga organisationer. Vi hoppas att 25 års erfarenhet av lidande tillåter ert folk att förverkliga den drömmen.
Det är för mig ett särskilt nöje att peka på Sacharovprisets gynnsamma inflytande på dess kandidaters öde. Bland dessa tänker jag på Ksila från Tunisien, Birdal från Turkiet, som befriades några dagar efter att de nominerats, såväl som Mandela i Sydafrika och Dubek i Tjeckien. När det gäller Suu Kyi och Zana, har jag återigen uppvaktat myndigheterna i deras länder för att protestera mot de ytterst stränga villkoren för deras frigivning. Alla dessa personer har fört Andreï Sacharovs tradition vidare, genom att göra försvaret av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter till syftet med deras liv.
Herr Gusmão! Jag är också lycklig, mycket lycklig, över att å hela Europaparlamentets vägnar tilldela er, i er tur, detta synnerligen symboliska pris.
(Livliga applåder)

Xanana Gusmão
Ärade talman för Europaparlamentet, fru Nicole Fontaine, värderade ledamöter i Europaparlamentet, mina damer och herrar! Det är en enorm ära och känsla att befinna sig här inför er, folkvalda representanter för de europeiska medborgarna.
Jag måste erkänna att jag, när jag på nytt återvände till Östtimor, blev bedrövad över spillrorna efter den systematiska ödeläggelsen och jag hade inga tankar på att jag skulle komma till Strasbourg och få den sällsynta möjligheten att bekanta mig med, och gå omkring i, de korridorer och salar som är centrum för den demokratiska makten i Europa, ett Europa som har delat vår smärta och vårt lidande inför folkmordet, men också modet och kraften i motståndet mot ödeläggelsen och mördandet. Jag vill ta tillfället i akt att för mitt folks räkning tacka för den omsorg och solidaritet som Europaparlamentets ledamöter har visat genom ett oräkneligt antal resolutioner till stöd för mitt folks rätt till självstyre.
Genom att uppkalla detta pris efter Sacharov hedras en man som kämpade hårt för tankefriheten. Det finns ingenting som karaktäriserar människan så som förmågan att tänka. Att beröva en människa friheten att tänka och att uttrycka sina idéer är att beröva henne sin mänskliga värdighet. Tankefriheten är alltså en grundläggande frihet för varje människa, och i Europa har det blivit en av de grundläggande pelarna i medborgarskapet.
I totalitära system bekämpas och undertrycks tankefriheten av förtryckarna. I Indonesien har våra erfarenheter visat oss att Orde Baru-regimen (Ny Ordning), ledd av Suharto och hans generaler, vilken ockuperade mitt land under mer än två decennier, försökte förstöra förmågan till individuellt, kollektivt och framför allt fritt tänkande genom förtryck och repression utifrån en doktrin, Pancasilan, som enkelriktade tanken, och i konsekvens därmed den mänskliga aktiviteten. Denna doktrin genomsyrade hela det indonesiska samhället, och överfördes också till Östtimor, och man såg noga till att följa upp den med fysisk tortyr och psykiska inskränkningar.
Men ironiskt nog ledde denna behandling till motsatt effekt: den stärkte vårt folks identitet och beslutsamhet. Efter Suhartos fall i maj 1998 öppnades vägarna för en lösning på Östtimorkonflikten och för en demokratisering av Indonesien.
Jag vill passa på detta tillfälle att innerligt hylla alla Sacharovpristagare, främst Aung Sang Suu Kyi, en av världens stora kämpar för frihet och demokrati.
(Livliga applåder)
Fru talman, ärade ledamöter, mina damer och herrar! Utövandet av vår mest grundläggande rättighet att välja vår egen framtid, som fritt och självständigt land, har redan fått tragiska konsekvenser, men vårt folk har inte tvekat att ännu en gång visa att det är fast beslutet att försvara sin frihet.
När nu de fruktansvärda månaderna av smärta och lidande är över, månader som på ett särskilt brutalt sätt drabbat vårt land med mord och planlös förstörelse, förbereder sig Mauberefolket för återuppbyggnaden. De uppgifter vi alla har att ta itu med är oräkneliga och ansvaret är enormt. Övergångsperioden kommer att inledas, i en första period då vi återuppbygger infrastrukturen som är helt förstörd, under ett år som vi betecknar som "nödår", år 2000. Återuppbyggnaden kommer inte bara att vara fysisk, inte bara materiell. Återuppbyggnaden kommer också att inriktas på de sociala aspekterna, det politiska området, ekonomin och framför allt de mänskliga och psykologiska problemen. Bara ett samspel mellan dessa olika beståndsdelar kan garantera en gradvis återhämtning på alla nivåer som en konkret och allmän förberedelse av det timoresiska samhället för självständigheten.
Självständigheten bör inte heller bara betyda att ha en president, en fana och en nationalhymn. Självständigheten måste garantera frihetens frukter åt det folk, som har kämpat så hårt och lidit så mycket. Det massiva deltagandet den 30 augusti måste fortsätta för att det timoresiska folket själv skall känna att det styr utvecklingen. Ingen utveckling kommer att ske utan demokrati.
(Livliga applåder)
Samtidigt med den materiella återuppbyggnaden är vår strävan att främja det civila samhället, utbildning om de mänskliga rättigheterna, utbildning i demokrati och en exakt rättsuppfattning. Och vi behöver ert stöd.
Östtimor behöver inte enbart ekonomiskt stöd. Vi befinner oss i en besvärlig och avgörande period, för vi är i detta ögonblick, eller vi känner oss i detta ögonblick, mycket bräckliga och svaga inför uppgiften att förbereda oss för en självständighet som innebär ett nytt liv för vår befolkning. Därför fortsätter vi att hysa tillit till det europeiska stödet, ett stöd som kommer att inriktas på att få timoreserna att exakt förstå de universella värdena, så att vi i slutändan inte bidrar till att folket lider.
Vi inleder nu övergångsperioden till självständighet tillsammans med UNTAET. Sedan FN:s generalsekreterares särskilda sändebud anlände håller vi på att konsolidera rådgivningsmekanismerna så att timoreserna skall få en röst i denna övergångsprocess. Men jag måste säga att vi fortfarande känner oss otrygga. Vi känner oss fortfarande svaga och det är här som Europaparlamentet och alla de övriga institutionerna kan ge oss ett stöd som inte bara är ett ekonomiskt stöd. Vi vill lära oss att bli ansvarsfulla för att tillsammans med det internationella samfundet utveckla vårt land, men efter en lång period av politisk aktivism och kamp vilar det i dag en tung börda på våra axlar eftersom vi är ansvariga för det välbefinnande och den frihet vi har lovat vår befolkning.
(Applåder)
Jag ser i detta pris Europaparlamentets erkännande av mitt folks mod i sin kamp för ett fritt land där tankefriheten är garanterad som en rättighet som är förenad med mänsklighetens villkor. Mitt folk förtjänar detta erkännande och det är i dess namn jag vill tacka för den heder som har förlänats mig.
(Ihållande applåder)

Talmannen
Herr Gusmão! Mina kollegers mycket långvariga applåder visar hur mycket de uppskattar era mycket starka ord, mycket starka och ansvarsfulla.
De har bekräftat, om det vore behövligt, Europaparlamentets stöd och solidaritet till förmån för Östtimors sak. På den nya väg som öppnas upp för er, dvs. självständighetens väg, som enligt er självklart blir svår, kan jag försäkra er att Europaparlamentet kommer att stå vid er sida - i morgon, liksom i går och i dag - och att vi kommer att åtfölja er med alla våra krafter i detta mycket spännande äventyr.
Tack för att ni kom, tack för att ni är med oss och tack till alla kolleger.
(Applåder)

