Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet den 18 juli 1997.

Parentation
Ordföranden
Mina damer och herrar! Moder Teresa avled den 5 september i Calcutta. Hon var en exceptionell kvinna. Det är sällan vi i detta parlament haft en minnesstund över en person som inte varit aktiv i politikens värld. Jag håller i dag denna minnesstund, övertygad om att vi alla i moder Teresas lilla och späda uppenbarelse sett en människa som varit något utöver det vanliga och ett verkligt exempel på kärlek och hjälp till vår nästa.
Den djupa sorg med vilken den indiska befolkningen tagit moder Teresas död i Calcutta, är ett tydligt exempel på hur ett liv som ägnats åt hjälp åt de fattigaste bland de fattiga kan riva de barriärer som ibland skiljer religioner, åsikter och tankesätt åt. Jag anser det vara en rättvisesak att vi här i dag påminner oss om henne, som en liten hyllning från vårt parlament.
Jag skulle också vilja tillkännage att jag efter Lady Dianas (prinsessan av Wales) tragiska bortgång, sade till parlamentets administration att hissa Europeiska unionens och Förenade kungarikets flaggor på halv stång, som ett tecken på vår smärta och sorg över bortgången av en person som hölls mycket kär av miljontals medborgare i Storbritannien och i resten av världen. Samma dag skickade jag ett telegram till hennes majestät drottning Elizabeth II, och jag läser här upp telegramtexten för er: "Ers kungliga höghet, låt mig framföra mina och mina kollegers i Europaparlamentet djupaste kondoleanser, i en stund av så djup sorg i er familj och för hela det brittiska folket. Lady Dianas, prinsessan av Wales, tragiska bortgång har djupt berört både de som kände henne och de som fick möjlighet att uppskatta hennes generösa uppenbarelse. Hela Europas tankar går till er familj och framför allt till prinsessans bägge söner, prins William och prins Harry. Vi hoppas av hela vårt hjärta att det arv av älskvärdhet som prinsessan av Wales lämnat efter sig kommer att bestå."
Mina damer och herrar, jag har också den tråkiga skyldigheten att påminna er om att vår kamrat Sir James Goldsmith avled den 19 juli efter en lång tids sjukdom, som han lyckades bära med en beundransvärd styrka. Sir James Goldsmith valdes in i Europaparlamentet i juni 1994 på listan Autre Europe . Han ledde sedan gruppen Nationernas Europa från juli 1994 fram till dess att gruppen upplöstes i november 1996, för att därefter leda gruppen De oberoende för nationernas Europa fram till maj 1997. Innan han kom till Europaparlamentet levde Sir James Goldsmith ett intensivt yrkesliv inom industri och handel, en verksamhet som han lämnade 1990 för att grunda en stiftelse för skydd av miljön.
(Parlamentet höll en tyst minut.)

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från sammanträdet fredagen den 18 juli har delats ut. Finns det några synpunkter?
(Protokollet justerades.)

McCarthy
Herr ordförande! Skulle ni, efter dessa mycket sorgliga tillkännagivanden, kunna tänka er att i detta parlaments namn skicka ett telegram till såväl den brittiska som den irländska regeringen, denna mycket historiska dag då vi får vara med om inledandet av fredsförhandlingrna om Nordirland? Som ni vet har denna kammare mycket noga följt fredsförhandlingrna i Nordirland. Vi röstade och uttalade oss gillande om det särskilda stödprogrammet för fred och försoning. Det skulle sända ut en mycket positiv signal och innebära ett optimistiskt påpekande om ni, i er egenskap av ordförande, skrev till de båda premiärministrarna och meddelade dem att vi välkomnar och stöder och backar upp deras engagemang för fred.
(Applåder)

Ordföranden
Fru McCarthy! Jag skall mycket gärna göra detta. Detta parlament har alltid stött fredsprocessen på Nordirland på ett bestämt och sammanhängande sätt, och ni har alltså talat om någonting som i denna församling varit en ständig politisk inställning.

Le Gallou
Herr ordförande! Efter vårt senaste sammanträde förklarade Gerhard Schröder, ledande tysk socialdemokrat, att, jag citerar: "när det gäller bilstölder är polackerna särskilt aktiva, prostitutionen domineras av den ryska maffian, drogförbrytarna kommer framförallt från Sydosteuropa och det svarta Afrika" .
Jag skulle vilja veta vad våra socialistiska kolleger i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor anser om detta uttalande, bl.a. Ford, Schulz, Lindeperg, Ancona eller t.ex. Oostlander. Jag erinrar om att uttalandet gjordes i en stor tysk tidning av Gerhard Schröder, en av kandidaterna till posten som förbundskansler nästa år.

Ordföranden
Herr Le Gallou! Er anmärkning kommer sannolikt att kommenteras av era kolleger om de anser det nödvändigt. I vilket fall som helst kommer de att göra det i enlighet med de möjligheter som arbetsordningen erbjuder, men förvisso inte under detta sammanträde och inte heller nu .

Välkomsthälsning
Ordföranden
Det är med tillfredsställelse jag kan hälsa Joan Marcet, vice ordförande i den spanska kongressen, välkommen.
Marcets besök ligger inom ramen för de många och resultatrika kontakterna mellan vårt och medlemsstaternas parlament.
Jag är övertygad om att samarbetet mellan medlemsstaternas parlament och Europaparlamentet är särskilt betydelsefulla nu alldeles innan ratificeringen av Amsterdamfördraget inleds.
Jag önskar än en gång att Marcets besök blir en framgång.
(Applåder)

Arbetsplan
Ordföranden
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av ordförandekonferensen (vid sammanträdet torsdagen den 11 september 1997) i enlighet med artikel 95 i arbetsordningen har delats ut.
Sammanträdena i Strasbourg den 15 till den 19 september
Måndag:

Ordföranden
PSE-gruppen har begärt att Azzolinis betänkande från utskottet för regionalpolitik, om kommissionens meddelande rörande "Sammanhållningpolitik och kultur - ett bidrag till sysselsättningen" skall flyttas fram och införas efter betänkandet från Sanz Fernández.
Jag överlämnar nu ordet till Green för presentation av denna förfrågan.

Green
Herr ordförande! Det första förslaget till Azzolinis betänkande fanns längre fram i föredragningslistan, men det har halkat ner. Vad jag förstår så kommer Oomen-Ruitjens betänkande först. Det vore svårt att i detta skede begära att Azzolinibetänkande skall komma först. Men vi skulle vilja ha det längre fram i föredragningslistan. Utskottet för regionalpolitik sammanträder i kväll, och det gör det särskilt besvärligt om vi placerar Azzolinis betänkande i slutet av föredragningslistan. Vi vill därför be om att det flyttas fram.

Ordföranden
Eftersom ingen talare vill argumentera emot förslaget låter jag detta gå till omröstning.
(Parlamentet godkände förslaget.)
Tisdag:

Ordföranden
Gruppen Europeiska radikala alliansen har lämnat in en muntlig fråga till kommissionen (O107/97) om den illegala importen av CFC.
Denna fråga kommer att behandlas i en gemensam debatt med Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupps frågaom samma ämne.
PPE-gruppen har begärt att den muntliga frågan från utskottet för kultur, ungdomsfrågor utbildning och media till kommissionen (O-104/97), om rätten till respekt för offentliga personers privatliv, skall införas efter presentationen av budgeten för 1998.
Pex har ordet för att presentera förslaget.

Pex
Herr ordförande! Som ordförande i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media är jag mycket besviken över att ordförandekonferensen inte ville ta upp den muntliga frågan från det utskottet på föredragningslistan. Vår begäran att ta upp frågan var ett enhälligt beslut av utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media. Jag har, som brukligt är, försvarat detta beslut i min politiska grupp och fått dess stöd. De övriga av utskottets ledamöter som instämde med det beslutet hade antagligen mindre tur och därför försöker jag ännu en gång genom att be denna församling att ändra den politiska gruppens beslut.
Den muntliga frågan från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media handlar om hur vi kan ha pressfrihet och samtidigt garantera ett så omfattande skydd av privatlivets helgd som möjligt. Detta ämne har varit aktuellt länge men av olika anledningar är det nu dags att ta upp det till debatt. I demokratins intresse tror jag att en debatt i plenum är nödvändig. Utskottet har redan debatterat saken. Det var en jämn debatt med nämnda enhälliga slutsats: de uppställda frågorna.
Det är nu andra gången som ordförandekonferensen vägrat ta upp en muntlig fråga från utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media. I mars handlade det om ett problem med monopol på utdelningen av tidningar i Förenade kungariket och andra medlemsstater i unionen. Nu handlar det återigen om pressfriheten och frågor som har med den att göra. Vad är det för underligt med detta ämne? Är man rädd för det, ordförande? Det behöver man inte vara. Det är ett ämne som diskuteras överallt, varför inte i parlamentet?
(Applåder)

Ordföranden
Jag överlämnar ordet till Green för ett inlägg mot förslaget.

Green
Herr ordförande! Som ni minns så var gruppledarna i ordförandekonferensen nästan överväldigande överens om och hade den uppfattningen att detta utgör en särskilt känslig, särskilt komplicerad och särskilt känslig fråga för ögonblicket. Vi förvägrade inte kammaren en debatt om detta. Vad vi bad om var att de tre utskott som skulle kunna ha ett uppenbart intresse av frågan, det vill säga utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt samt utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor, skulle gå igenom frågan ingående, lägga fram ett välunderbyggt betänkande för denna kammare, så att vi kan få den sorts debatt som frågan förtjänar.
Vi avvisade den inte rakt av. Vi bad om att den skulle återkomma när den beretts ordentligt och, till följd av att det är känsligt för tillfället, så förelåg en nästan överväldigande enighet om det förslaget. Så jag vill be kollegerna i utskottet för kultur, ungdomsfrågor och media, vars synpunkter jag värdesätter högt - liksom deras skäl för att framföra dem - att beakta att det är känsligt just nu och presentera ett betänkande, med de skillnader som föreligger runt om i Europeiska unionen med avseende på denna fråga i våra olika medlemsstater i åtanke.
(Applåder)

Anastasopoulos
Herr ordförande! Med all respekt för fru Greens åsikt, tror jag inte att det utgör ett problem för parlamentet att diskutera känsliga frågor, inte heller tror jag att det finns någon motsättning i att en första diskussion äger rum vid denna session, såsom utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media bett om och att den efterföljs av upprättandet av ett betänkande. Det ena utesluter inte det andra, och jag tror uppriktigt att parlamentet har möjligheten, är seriöst och ansvarsfullt nog att principiellt diskutera detta ämne, som har väckt så starka känslor och om vilket det naturligtvis finns mycket skilda åsikter.
(Applåder)

Ordföranden
Vi skall nu genomföra omröstningen om förslaget.
(Parlamentet förkastade förslaget.)

Ordföranden
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp har begärt att man skall tidigarelägga kommissionens uttalande om inställningen till den gemensamma marknadsorganisationen för bananer och att denna fråga tas upp omedelbart efter presentationen av budgeten.
Jag överlämnar ordet till Green för presentation av förslaget.

Green
Herr ordförande! Jag ber om ursäkt för alla dessa ändringar i detta sena skede. Men ni inser att denna veckas föredragningslista krävde många ändringar.
Vi anser detta vara en mycket viktig fråga. Hela ekonomin i många västindiska stater är i själva verket i våldsam oordning till följd av detta beslut. Vi anser det inte vara lämpligt att diskutera saken så väldigt sent på kvällen. Vi inser naturligtvis att vi måste beakta kommissionens tillgänglighet, men vill gärna be om att denna punkt flyttas fram på grund av dess oerhörda betydelse.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Allt vad vi gör i denna kammare är viktigt och även kvällssammanträdena är viktiga. Vi får direkt ytterligare en begäran från den socialdemokratiska gruppen om att flytta fram en punkt på föredragningslistan, jag undrar alltså vad vi egentligen har för oss på ordförandekonferensen på torsdag eftermiddag. Ordförande, med detta vill jag alltså ha sagt att vi inte måste flytta fram ärenden varje gång en person i en politisk grupp vill det. Vi måste i så stor utsträckning som möjligt hålla oss till föredragningslistan. Det har vi kommit överens om och låt oss därför hålla oss till detta.

Kinnock, Glenys
Herr ordförande! Jag vill tillföra mitt stöd för Pauline Green. Jag anser att frågans allvar kräver att vi ger den en framträdande plats på föredragningslistan. Jag tror vi är angelägna att få reda på vad kommissionen tänker göra och hur kommissionen kommer att reagera.
Viktigare är att jag dessutom tror att den oerhörda osäkerhet som producenterna i Västindien upplever för närvarande, kräver ett snabbt gensvar och ett gensvar som ger denna fråga dess rätta prioritering. Jag anmodar enträget detta parlament att säkerställa att denna fråga behandlas så tidigt som möjligt på tisdag eftermiddag.

Ordföranden
Vi skall nu genomföra omröstningen om förslaget från Europeiska socialdemokratiska partiets grupp.
(Parlamentet godkände förslaget.)

Van Dijk
Herr ordförande! Återigen en känslig punkt. I egenskap av ordförande för utskottet för kvinnors rättigheter kan jag meddela att utskottet behandlat de steriliseringar i Sverige, Finland, Frankrike, Danmark, och jag är säker på att de förekommit i flera andra länder också, som avslöjats i olika medier. Ordförandekonferensen har undersökt om vi kunde få upp ett uttalande i ämnet från kommissionen på föredragningslistan, följt av en debatt. Av någon underlig anledning beslöt de politiska gruppledarna att inte göra det. Jag skulle gärna vilja att det beslutet togs tillbaka eftersom kommissionär Flynn har sagt sig vara beredd att göra ett sådant uttalande inför parlamentet. Han skulle vara beredd att göra det i morgon bitti då vi ändå för en viktig debatt om ett antal kvinnofrågor. Jag tycker det är utomordentligt konstigt att gruppledarna har beslutat att inte ta upp detta på föredragningslistan. Jag skulle gärna vilja ta upp det här till omröstning och jag skulle gärna vilja att uttalandet blir av och att det diskuteras inom ramen för den allmänna debatt om kvinnofrågor som finns med på föredragningslistan i morgon.

Ordföranden
Fru van Dijk! Alla känner vi till arbetsordningen, både ni och vi. Ni vet att man kan lämna in ett alternativt förslag till församlingen angående beslut tagna av ordförandekonferensen, men detta måste göras minst en timma innan sammanträdet börjar. Så har inte gjorts. Ingen grupp, inte heller er, har gjort denna begäran. Det är alltså omöjligt för mig, om jag skall hålla mig till arbetsordningen, att besluta om omröstning.
Onsdag:

Ordföranden
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp har begärt att andrabehandlingsrekommendationen om tillhandahållande av öppna nätverk och en allmän tjänst för telekommunikationer i en konkurrensutsatt omgivning (föredragande Read) skall flyttas fram och behandlas efter rådets och kommissionens uttalanden av situationen i Mellanöstern.
Jag överlämnar ordet till Green för presentation av förslaget.

Green
Herr ordförande! Jag tror att det här helt enkelt är ett misstag, till följd av hur vi lade upp föredragningslistan förra veckan. Det här handlar naturligtvis om en andrabehandling, och vi måste debattera i tid, så att vi kan rösta om den vid lunchtid på onsdag. Det är ett fullkomligtt vettigt förslag, eftersom vi vanligtvis försöker rösta om andrabehandlingar vid lunchtid på onsdagar.

Ordföranden
Robles Piquer har begärt ordet för en ordningsfråga.

Robles Piquer
Herr ordförande! Jag skulle vilja veta en sak, och det är vilka betänkanden eller vilka punkter på föredragningslistan som drabbas, dvs senareläggs, om denna ändring görs? Utan att veta det blir det mycket svårt att ta ett oberoende och tydligt ställningstagande i frågan, och jag tror att sekretariatet skulle kunna informera oss om detta, innan vi fortsätter debatten.

Ordföranden
Herr Robles Piquer! Andrabehandlingsrekommendationen, Reads betänkande från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik nr 309, skulle flyttas till behandling före Moorhouse betänkande nr 305, varvid Moorhouse och Fitzsimons betänkanden samt Flemmings andrabehandlingsrekommendation skulle hamna omedelbart därefter i samma ordning som nu.
Önskar någon mer tala till förmån för förslaget?

Oomen-Ruijten
Följden av det här förslaget skulle vara att även Fitzsimmons och Flemmings betänkanden måste flyttas fram. Jag skulle alltså vilja föreslå, för det är den logiska ordningsföljden, att Fitzsimmons betänkande behandlas efter rådets och kommissionens uttalanden, sedan Flemmings betänkande och därefter Reads betänkande. Då har vi gått igenom alla andrabehandlingsrekommendationer på förmiddagen och behöver inte be om förtursbehandling för ett av de den socialistiske föredragandens två betänkanden.

Ordföranden
Instämmer den förslagsgivande gruppen?
Då genomför vi nu omröstning om huruvida de två andrabehandlingsrekommendationerna flyttas fram före förstabehandlingsbetänkandena.
(Parlamentet godkände förslaget.)
Torsdag och fredag: inga ändringar.
Sammanträdena i Bryssel den 1 och 2 oktober
(Inga ändringar.)
(Parlamentet godkände arbetsplanen med dessa ändringar.)

Sammanträdeskalender 1998
Ordföranden
Ordförandekonferensen har vid sitt sammanträde i dag beslutat föreslå följande sammanträdeskalender för 1998:
från 12 till 16 januari från 28 till 29 januari från 16 till 20 februari från 9 till 13 mars från 25 till 26 mars från 14 till 17 april från 29 till 30 april från 11 till 15 maj från 15 till 19 juni från 1 till 2 juli från 13 till 17 juli från 14 till 18 september från 5 till 9 oktober från 19 till 23 oktober från 4 till 5 november från 16 till 20 november från 2 till 3 december från 14 till 18 december
Tidsfristen för ingivande av ändringsförslag rörande dessa datum löper ut i morgon tisdag, den 16 september klockan 12.00.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag klockan 12.00.
von Habsburg har begärt ordet.

von Habsburg
Herr ordförande! Vi har för lite tid för att behandla ändringsförslagen. Skulle man inte kunna sträcka ut tidsfristen för ändringsförslagen åtminstone till onsdag morgon kl. 9.00 i stället för att under jäktade former behandla dem nu, eftersom de flesta ledamöter för det första inte är här längre, för det andra ännu inte alla uppgifter finns tillgängliga i skriftlig form. Jag tror att man därigenom kör över oss något, eftersom vi både har intresse av, och rätt till, att först studera förslagen och därför åtminstone behöver längre tid för att lämna in ändringsförslag.

Ordföranden
Mina damer och herrar! Detta är en fråga som varit föremål för noggrann uppmärksamhet. Man har till och med tänkt på möjligheten att byta dag för omröstningen, men man bedömde att det vore lämpligare att genomföra omröstningen på onsdag, den dag närvaron är som störst, i stället för att flytta på den. Detta kräver att omröstningen förbereds noggrant. Den längsta möjliga tidsfristen löper alltså i första hand ut klockan 12.00 på tisdagen. Vi skulle som längst kunna förlänga tidsfristen till klockan 15.00. Jag ser ingen möjlighet att förlänga tidsfristen till morgonen dagen därpå, eftersom vi då inte skulle kunna förbereda omröstningen på rätt sätt. Men efter att ha lyssnat på er mina damer och herrar, föreslår jag att vi förlänger tidsfristen till klockan 15.00 på tisdag eftermiddag.
(Parlamentet gav sitt samtycke.)

Reklam
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är Oomen-Ruijtens betänkande, för Europaparlamentets delegation i förlikningskommittén, om den gemensamma texten, godkänd av förlikningskommittén, om Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 84/450/EEG om vilseledande reklam, i syfte att låta detta inbegripa även jämförande reklam (A4-0272/97).
Jag lämnar ordet till föredraganden Oomen-Ruijten.

Oomen-Ruijten
Ordförande! Efter sex år av förlikning, det är det sista steget i lagstiftningen om jämförande reklam, har ett slutresultat äntligen nåtts. Det har dröjt länge men föredraganden om den jämförande reklamen är ändå mycket nöjd.
Redan år 1978 lades förslaget avseende vilseledande reklam fram och då trodde man att man med detta skulle kunna reglera även den jämförande reklamen. Det skedde inte då eftersom ett antal medlemsstater var emot. Det är bra att det finns jämförande reklam, det är bra att lagstiftningen kommer men det dröjer ytterligare två och ett halvt år från och med i dag, en period om 30 månader, tills den slutligen införlivas i nationell lagstiftning. Ett antal medlemsstater hade tidigare inte dessa lagar men nu måste de införliva dem i sin nationella lagstiftning. Det finns ett antal skäl till att harmonisera den jämförande reklamen i Europeiska unionen. Låt mig gå igenom dem en gång till.
För det första har vi nödvändigheten av att komma fram till en reglering av det här viktiga marknadsföringsinstrumentet eftersom det har tillämpats på så olika sätt i medlemsstaterna. För det andra är den jämförande reklamen en möjlighet att ge bättre information till konsumenten. För det tredje främjar den konkurrensen.
Just när det gäller reklam så spelar den gränsöverskridande aspekten en viktig roll. Reklamen överskrider gränserna via varuförpackningar, via radio, TV och via andra medier. Skillnaderna i reklamlagstiftning mellan de olika medlemsstaterna försvårar marknadsföringsprocessen och kan alltså även hindra den fria rörligheten för varor och tjänster. Det skulle kunna leda till ett ofördelaktigt konkurrensläge i vissa medlemsstater där den jämförande reklamen hittills varit förbjuden.
Sedan konsumentens rätt till information. Till följd av den inre marknaden stöter konsumenten allt oftare på produkter och tjänster från andra medlemsstater. På grund av den snabba ökningen av gränsöverskridande kommunikationsmedel - tänk till exempel nya media som Internet osv. kommer denna ökning att fortsätta. I det sammanhanget kan den jämförande reklam som nu blir möjlig vara en nyttig informationskälla för konsumenten och underlätta valet mellan olika alternativ.
Märk väl, jämförande reklam måste naturligtvis även i fortsättningen uppfylla ett antal vilkor. De villkoren beskrivs tydligt i direktivet. Vad som precis menas med jämförande reklam anges till exempel i en definition. Villkoren avser bland annat varors och produkters kännetecken men även till exempel produkters handelsnamn. Producenten får ju inte lida ofördelaktig skada. Det finns även ett skydd för produkter med namn som anger var de kommer från; särskilt vinregionerna har bett om detta.
Vidare har en bestämmelse med avseende på varuimitationer tagits med. Man kan inte jämföra en äkta produkt med en imitation och därefter sätta en annan prislapp på den. Jag måste också tala om för er att det sista ändringsförslaget var svårt att få igenom i förlikningen.
En annan poäng är att genom att jämförande reklam tillåts blir de små företagens chanser att utmana de ledande på marknaden mycket större. Det var också mycket slående vid förberedandet av denna sammanträdesperiod, och även vid förberedandet av lagstiftningen, att de stora marknadsledande företagen absolut var emot den jämförande reklamen och att de mindre företagen sa: det ger oss i alla fall en möjlighet att kunna marknadsföra våra produkter mycket bättre.
Parlamentet har tillfört förslaget ett antal anpassningar och nyanseringar. Jag anser, och rådet och kommissionen har övertagit den åsikten, att självreglering kan vara ett mycket nyttigt instrument, även i den jämförande reklamen. Det har även tagits med ett antal bestämmelser angående detta, vilket jag är mycket glad över.
Precis som när det gäller distansförsäljning så ges en ansats till åtgärder med avseende på behandling av klagomål över nationsgränserna. Ett mycket viktigt ämne som vi måste få en mer detaljerad lagstiftning för.
Vidare har parlamentet bidragit till utarbetandet av skyddet för konsumenter och företag på mycket kniviga punkter i den jämförande reklamen. På de platser som det skulle kunna medföra problem har vi funnit bra definitioner. Mycket viktigt är, som jag nyss sade, det ändringsförslag med avseende på imitationsvaror som vi till sist funnit stöd för i rådet.
Om två och ett halvt år träder lagen i kraft. Föredraganden är nöjd och jag hoppas därför också att parlamentet med tillfredsställelse kommer att vilja anta förslaget som det ser ut nu.

Whitehead
Herr ordförande! Jag ber fru Oomen-Ruitjen om ursäkt för att jag inte befann mig här i kammaren när hon inledde. Faktum är att jag sitter ordförande för ett annat sammanträde, längst bort i denna jättelika byggnad.
Jag vill bara göra tre mycket enkla påpekanden till stöd för det föredragandens synsätt. Jag gratulerar henne till hennes tålamod under de utdragna förlikningsförfarandena. Vi har ibland haft några skarpa ordväxlingar, men alltid i en anda av vänskap och samarbete.
De huvudpunkter som bör betonas - och jag talar för hela min grupp - är att vi nu befinner oss i en situation där vi kan gå längre än att betrakta reklam som gör jämförelser som en företeelse som på något sätt skulle vara farlig. På den inre marknaden är så inte fallet och ska heller inte vara det. Reklam som gör en faktisk jämförelse mellan faktiska egenskaper tjänar konsumentens intressen på ett objektivt sätt, och bör betraktas utifrån det. Det har förekommit många försök, skenmanövrar och rökridåer som på något sätt sökt hävda att så inte skulle vara fallet. Jag anser att detta är ett betydande steg framåt och att vi bör ha jämförande reklam där denna kan bevisas inte vara vilseledande, där det finns möjlighet till ett snabbt avhjälpande om vilseledande information förekommer i den annons som varit föremål för klagomål, och där det görs jämförelser mellan varor eller tjänster som uppfyller samma faktiska behov.
Föredraganden har redan tagit upp den andra punkt min grupp vill framhäva: det sätt på vilket direktivet slutligen lyckats dra en gräns vid annonser som vilseleder genom användning av anmärkningsvärt likartade namn. Användning av ett likartat namn för att åka snålskjuts på en annan produkt, som kanske varit etablerad på marknaden i 20 eller 30 års tid, utgör ett ohederligt affärsbeteende, och att kriminalisera det på det sätt det ändrade direktivet gör, är en utomordentligt förnuftig sak att göra. Vi har på sistone fått se många exempel på jeans och andra personliga artiklar som säljs under anmärkningsvärt likartade namn.
Min tredje och sista punkt består i att framföra att de nationella självreglerande organen behöver samordna sitt arbete. Direktivet kommer att tillhandahålla en ram inom vilken de kan göra detta. Sett ur konsumenternas perspektiv är klagomål över nationsgränserna tveklöst nu det som ökar mest. Om vi kan karakterisera och klassificera dem tillsammans med de gränsöverskridande myndigheterna så kommer vi att ha gjort ett mycket bra jobb. Jag gratulerar föredraganden än en gång.

Eisma
Herr ordförande! Jag har kunnat höra Oomen-Ruijten från början och liksom i de flesta fall så stöder jag henne fullkomligt som föredragande. Jag skulle dock ändå vilja be rådet och kommissionen att i fortsättningen arbeta lite snabbare. Oomen beskriver detta i punkt två i sin utläggning. Det dröjde två år efter den första behandlingen innan kommissionen ändrade ett förslag och ytterligare två år innan rådet antog en gemensam ståndpunkt. Jag måste säga att då vi den 25 juni i år äntligen gjorde den slutliga förlikningen så hade tre tidigare försök misslyckats på grund av att mötena ställdes in. Det var inte parlamentets fel och jag ber rådet och kommissionen att hålla sig till spelreglerna lite bättre.
Ni kommer att märka, om vi återgår till ärendet, att jag inte har mycket nytt att komma med. Jag tycker ändå att man hittat hyggliga kompromisslösningar för alla ändringsförslag. Jag hänsvisar till den gränsöverskridande aspekten. Jag förväntar mig att kommissionen nu i tid kommer med ett förslag. De har tagit två år på sig för att införliva klagomål över nationsgränserna i direktivet och jag hoppas att de kommer med en rapport och ett förslag inom två år.
Ordförande, Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp kommer villigt ge sitt godkännande till dessa direktiv.

Hautala
Herr ordförande! Också jag vill lyckönska Oomen-Ruijten till ett mycket gott arbete. Vi kan alltid lita på henne när hon föredrar dessa mycket svåra förlikningsärenden.
Jag vill fästa uppmärksamhet vid två saker. När nationella självregleringsmyndigheter har att göra med detta slag av klagomål över nationsgränserna, är det naturligt att de inleder ett allt fastare samarbete. Kanske kommer den dag då den inre marknaden är så utvecklad att det behövs en europeisk självregleringsmyndighet, men jag tror inte att den dagen är här.
För det andra, om jämförande reklam är tillåten, behövs det också jämförande tester. Man bör på alla sätt uppmuntra uppkomsten av oberoende undersökningsinstitut som analyserar produkter och tjänster till innehållet och egenskaperna. Sådant förekommer ju i viss utsträckning, men mer behövs.

Hager
Herr ordförande, ärade kolleger! Den provkarta på nationella bestämmelser som finns för närvarande och som sträcker sig från total tolerans till principiellt förbud mot jämförande reklam, gör med tanke på den ökande gränsöverskridande reklamen i media det nödvändigt att genom en harmonisering nedmontera gränserna. Att intensifiera konkurrensen och att hålla sig till rättvisa spelregler, att underlätta varu- och tjänstetrafik, konsumentinformation och konsumentskydd, det är just de värden som det gällde att ta hänsyn till. Även om det har dröjt länge har man med det föreliggande direktivet lyckats beakta dessa kriterier, att skapa en ram för att konsumenterna tydligt, klart och entydigt, alltså utan vare sig vilseledande eller missvisande reklam, informeras om en produkts kvalitet. Samtidigt undviks även orättfärdig misskreditering av konkurrenter. Direktivet gör det dessutom möjligt för medlemsstaterna att i subsidiaritetens anda inom ramen för direktivets mål på ett flexibelt sätt omsätta och bibehålla reklamförbudet. Med hänvisning till alla dessa argument kommer vårt parti att rösta ja till detta direktiv.

Bangemann
Herr ordförande! Jag tror att det finns all anledning att tacka föredragande Oomen-Ruijten och framför allt även Collins och ledamöterna i parlamentets delegation för det arbete de utfört. Texten som ni i dag har framför er innehåller en rad ståndpunkter som parlamentet formulerat redan tidigare och som inte kunde genomföras. I den meningen har förfarandet således i det här fallet alltså inneburit en total framgång för parlamentet.
Till Eisma skulle jag vilja säga följande: "Det ser bara ut som om det har tagit kommissionen ett och ett halvt år att lägga fram det ändrade förslaget. I själva verket låg mellan första behandlingen i parlamentet och de första överläggningarna i rådet, Europeiska Rådets möte i Edinburgh, som - i samförstånd med parlamentet - anmodade kommissionen att, med subsidiaritetsprincipen i åtanke, undersöka om förslag var nödvändiga. För detta behövdes det naturligtvis överläggningar i medlemsstaterna och dessa har orsakat ett och ett halvt års försening" .
Trots allt är vi nu i slutfasen av detta förfarande. Kommissionens samtycke till att lägga fram ett betänkande om möjligheten av att införa effektiva åtgärder vid gränsöverskridande fall av jämförande reklam vill jag än en gång understryka. I detta sammanhang förklarar kommissionen sin avsikt att lägga fram sin rapport, om det är möjligt, samtidigt med rapporten om system för klagomål enligt artikel 17 i direktiv 97/7/EG om konsumentskydd vid slutande av avtal vid distansförsäljning, eftersom dessa båda ämnen har ett naturligt samband med varandra. Vi kan sedan ta upp det till gemensam behandling. Självklart kommer kommissionen att göra allt för att fortsättningsvis följa ärendet och se till att parlamentets avsikter omsätts i praktiken.

Ordföranden
Jag tackar herr Bangemann.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon klockan 12.00.

Åtgärdsprogram på kulturområdet - Rafael-programmet
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är Sanz Fernández betänkande, för Europaparlamentets delegation i förlikningskommittén, om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och Rådets beslut om upprättandet av ett gemensamt åtgärdsprogram på området för kulturarvet - Rafaelprogrammet (A4-0267/97).

Sanz Fernández
Herr ordförande! Förlikningskommittén mellan Europaparlamentet och ministerrådet har nått en överenskommelse om Rafael-programmet om ett bevarande av det europeiska kulturarvet.
Man har nått en kompromiss för finansieringen av programmet under kommande år, vilket var den fråga som parlamentet och rådet var särskilt oense om och som var orsaken till att åtgärdsprogrammet på området för kulturarvet blockerades, och programmet kommer nu att sättas igång inom några dagar.
Europaparlamentet föreslog ett belopp på 86 miljoner ecu för fyra år, mellan 1997 och 2000, medan rådet minskade denna siffra till 30 miljoner ecu för samma period, med en begränsning på 10 miljoner ecu för vart och ett av de två första åren och därefter en revision.
Överenskommelsen förutsätter en tilldelning på 30 miljoner ecu för perioden 1997 till 2000, men utan någon årlig fördelning, som skall fastställas varje år av budgetmyndigheten, och därefter en revision efter andra tillämpningåret. Det manöverutrymme man givit budgetmyndigheten medger ett visst utrymme i hanteringen av dessa fonder, som i sin tur medger en ökning inom den årliga budgeten.
Å ena sidan kan man släppa de 10, 6 miljonerna ecu som avsatts för budgeten 1997 och som ännu inte använts, enligt kommissionen på grund av avsaknad av rättslig grund. Å andra sidan kan Europaparlamentet förutse en skälig ökning för 1998 under pågående budgetförhandlingar.
Det finns alltså hopp om att principförklaringarna om kulturens betydelse äntligen kommer att ge upphov till att en ekonomisk kraftansträngning görs inom detta område. På begäran av parlamentet och därefter av kulturministerrådet i Luxemburg den 30 juni har Europeiska kommissionen förbundit sig i ett uttalande att snarast möjligt presentera ett ramprogram som inbegriper Kaleidoskop, ägnat åt konstnärliga och kulturella verksamheter, Ariane, tillägnat böcker, läsning och översättning samt Rafael.
Denna inriktning är mycket intressant och gör det möjligt för Europeiska unionen att ha ett enda instrument för de i dag så utspridda åtgärderna inom kulturen. Detta globala program kan vara igång i slutet av nästa år, när Kalejdoskop- och Ariane-programmen avslutas. Kommissionen skall föra ett brett samråd med berörda parter och intresserade institutioner och framför allt med Europaparlamentet, för att fastställa sitt förslag till ramprogram.
Det gemensamma förslag som antagits genom medbeslutande inbegriper andra förslag från parlamentet, som att gynna tillgången till kulturarvet för missgynnade personer eller personer som är bosatta i ytterområden eller på landsbygden. Vad gäller kommittéförfarandet har åtagandet varit den redan antagna lösningen i föregående fall, Ariane och Kalejdoskop, med en gemensam kommitté för behandling av vissa frågor och rådgivande i andra.
På grund av vad som här sagts anser jag att plenum borde rösta för den gemensamma text som antagits av förlikningskommittén, men vi måste analysera de svårigheter som uppstått under processen för godkännandet av Rafael-programmet och som tagit mer än två år. Medbeslutandeförfarandet med enhällighet i rådet är föga effektivt. Ländernas möjlighet att blockera besluten försvårar överenskommelserna och förlänger förfarandet. Man skulle kunna tro att svårigheterna har uppstått på grund av budgetskäl, men så är inte fallet; det är helt enkelt löjligt, med tanke på den låga budget som avsatts till kulturarvet och till åtgärder inom kulturområdet i allmänhet.
Jag tror att problemet är allvarligare än så. Det finns i några få länder en i grunden avvikande inställning till unionens kompetens i kulturfrågor. Detta parlament bör än en gång ta initiativet till ett uttalande om att de kulturvärden som är gemensamma för alla européer är fullt ut kompatibla med den kulturella mångfalden i våra samhällen, och att bevara och lära känna det gemensamma europeiska kulturarvet utgör en nödvändig integrationsfaktor i det pågående byggandet av Europa.
Avslutningsvis vill jag understryka att åtgärderna inom kulturområdet skapar sysselsättning och ekonomisk utveckling i många regioner inom Europeiska unionen.

Tongue
Herr ordförande! I likhet med föredraganden så välkomnar jag verkligen att vi nått fram till slutet av de ändlösa överläggningarna om Rafael-programmet. Jag vill gratulera vår föredragande, Javier Sanz Fernández, till hans sinnesstyrka och uthållighet. Jag befinner mig i den ovanliga situationen, med tanke på att det är kommissionär Bangemann som är här hos oss i kväll, att av hela mitt hjärta gratulera kommissionen till dess sinnesstyrka och uthållighet. Men kommissionen har varit en villig, kunnig och tålmodig partner till parlamentet när det gällt detta program - och det med rätta.
Kommissionen föreslog ett program där européerna skulle gå samman för att skydda och förbättra vårt kulturarv: det arv som är synligt, det som gör oss stolta över våra samhällen och städer, det som utgör själva ryggraden på vår europeiska civilisation. Ändå skulle vissa ministrar - inte alla - ha föredragit att det inte fanns något förslag alls. Det bevisar sorgligt nog den verkliga bristen på intresse och engagemang från vissa ministrars sida, när det gäller att utveckla europeiska kulturinitiativ, också då de visar sig vara oerhört populära.
I likhet med Sanz Fernández skulle jag, snarare än att tråka ut våra lyssnare, vilja dröja kvar en liten stund vid detta betänkandes konstitutionella aspekter. Den tid ärendet har tagit (två år), och en medlemsstats uppenbara möjligheter att stoppa alla verkliga framsteg inom kulturområdet, beror på att artikel 128 är belägrad och hämmad av medbeslutandeförfarandet med dess krav på enhällighet i ministerrådet. På grundval av detta beklagar min grupp - och hela detta parlament tror jag - att Amsterdamfördraget inte har ändrat på detta. Vi borde ha omröstning med kvalificerad majoritet inom detta område.
Ministrarna kanske kommer att lyssna bättre om vi talar mer om ekonomi och om betydelsen av kulturindustrin, om den kreativa ekonomin. Genom sina handlingar undervärderar en del ministrar den mycket betydande roll kulturindustrin spelar för hela vår ekonomi, och den enorma potential den har när det gäller att skapa arbetstillfällen. Jag önskar att de hade insett detta i litet större utsträckning när de övervägde detta viktiga kulturprogram. Enkelt uttryckt, som en tidigare kulturminister, Michael D. Higgins, påminde oss: väldigt ofta kan Europeiska unionen inte leva enbart av kommersialism. Böcker eller byggnader är inte detsamma som hinkar. Film är inte fisk. De kräver en annan inriktning, lämpligare hjälp, mer stöd och fler specialåtgärder.
Jag välkomnar det slutliga antagandet av detta program. Jag hoppas att detta bara är en början, och att vi kan bygga vidare på det, förbättra det och avsätta mer medel till det i framtiden.

Pex
Herr ordförande! Jag skulle gärna vilja lyckönska Sanz Fernández till det faktum att han lyckats föra detta program i en trygg hamn. Egentligen borde vi som parlament aldrig ha godkänt detta program och vi borde inte heller ha instämt med förlikningsresultatet. För vad vi gör är nämligen att vi sprider besvikelse bland befolkningen. Att bevara kulturarvet borde vara den främsta prioriteten i Europeiska unionens kulturpolitik. Det finns så många projekt som är möjliga att ta sig an och när vi nu går ut och annonserar med det faktum att vi inrättat ett Rafael-program så kommer vi att konstatera att det kommer in många ansökningar och kommer vi antagligen väldigt snart att bli tvungna att säga " nej" av budgetskäl. Det är fel gentemot befolkningen att ta fram program som vi inte kan genomföra. Ministerrådet förde en felaktig politik när den trodde att vi här talar om vad jag alltid brukar kalla a spending department som man måste vara sparsam med.
Det är bra att jag nu kan tala till kommissionär Bangemann för han förstår sig självfallet bra på kultur men även på ekonomi och de två sammanfaller här. Det går inte att hitta ett bättre sysselsättningsprogram än ett återställande av Europas kulturarv och säkerligen inte i de nya anslutande länderna där det skulle bli tal om otroligt många projekt. Det går inte att hitta på något mer arbetsintensivt än arbetet med den här typen av saker. Jag trodde att man i Amsterdam kom överens om att skapandet av arbetstillfällen hade högsta prioritet. Jag har inte hört något konkret och här ligger ett konkret program för handen och det vill ministerrådet inte ge några pengar till. Obeaktat det faktum att det inte bara handlar om ekonomi och inte bara om kultur. Jag tror nämligen att det faktum att vi är beredda att göra skyddet, bevarandet av kulturarvet till vår främsta prioritet även kan vara ett verkligt politiskt instrument för en vidare europeisk integration.
Det finns egentligen två skäl till varför jag, som ordförande för kulturutskottet, kunde instämma med förlikningen. För det första för att jag unnade Sanz Fernandez att kröna så många års arbete med framgång. För det andra för att ministerrådet, tillsammans med kommissionen, åstadkommit en interinstitutionell konferens inom de närmaste månaderna där vi kan prata om framtiden, de kommande årens kulturprogram. Det finns ytterligare ett missförstånd mellan ministerrådet och kommissionen och Europaparlamentets utskott för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media och det är att ministerrådet och kommissionen tror att vi vill prata om den finansiella regleringen men jag ska, i egenskap av ordförande för utksottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, kämpa för att vi behandlar innehållet i den här typen av program, om programmens plats i den totala politiken. Ser vi kulturprogram som spending departments , som vi måste vara snåla med eller vill vi se desa prgram som det i särklass bästa medlet för att kunna fortsätta den europeiska integrationen ytterligare en bit även under de kommande åren.

Guinebertière
Herr ordförande! Även jag skulle vilja gratulera föredragande Fernández till hans utmärkta arbete och framförallt till de förhandlingsegenskaper han visat prov på för att genomföra Rafaelprogrammet. Programmet är avsett att stödja medlemsstaternas åtgärder till förmån för det europeiska kulturarvet, vare sig det gäller fast eller lös egendom, inom arkeologi, undervattensfynd, arkitektur eller enheter, platser eller landskap av kulturell karaktär. Vilket program för så lite pengar!
Enligt mina kolleger var förlikningsförfarandet mellan rådet och parlamentet mycket problematiskt. Trots att parlamentet ansåg det nödvändigt med ett budgetanslag i storleksordningen 86 miljoner ecu höll sig rådet strikt till de 30 miljoner ecu som det hela tiden föreslagit. Vi accepterade slutligen detta anslag på 30 miljoner fördelade på fyra år, men utan årlig uppdelning. Anslaget skall granskas på nytt innan det andra årets slut, med hänsyn till budgetsituationen och resultaten under experimentprogrammets första fas.
Ansökningshandlingarna hopar sig. Ordförande Pex sade det. Det blev alltså nödvändigt att skynda på stegen. Gjorde vi rätt? Det kan man fortfarande undra i dag. Efter att mycket aktivt ha följt arbetet i utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media och särskilt inom förlikningskommittén är jag personligen mycket nöjd med att se betänkandet genomföras, men samtidigt mycket besviken över medlemsstaternas mycket stränga attityd när de vägrar att investera på området samtidigt som de håller vackra tal på temat kulturen som identitetsfaktor och sysselsättningsutvecklande faktor. Vad tjänar politiska uttalanden till om de inte följs av budgetåtgärder?
Förlikningsförfarandet tog ännu en gång tid på sig för att genomföras och det utan stora eftergifter från rådets sida, vilket utnyttjar sina partners utmattning. Och det är tyvärr inte tack vare Amsterdamfördraget som denna olyckliga situation kommer att utvecklas, på grund av artikel 128, vilket Tongue mycket riktigt sa. Vi hoppas emellertid att resultatet av programmet blir tillräckligt övertygande för att medlemsstaterna i framtiden skall samla sig och bevilja Rafael-programmet en anständig budget.

Ryynänen
Herr ordförande, herr kommissionär! Europeiska unionens kulturprogram har haft en svår och långsam start. Rådet har inte insett vilken stor vikt programmen har. Kravet på enhällighet har ställt hinder i vägen. Följden var en utdragen tvist om budgeten för programmen. Ändå är det för kulturprogrammens vidkommande fråga om småpengar i jämförelse med helheten.
Rafael-programmet har gått igenom samma svåra process och därför finns det självfallet anledning att vara glad över att enighet har nåtts och att programmet har inletts samt att tacka herr Sanz Fernández för ett gott arbete. De ursprungliga målen kan emellertid inte nås med denna finansiering och det blir nödvändligt att justera budgeten uppåt i slutet av 1998.
Syftet med Rafael-programmet är att främja europeiskt samarbete på kulturarvets område. När man tänker på det som förenar oss och det som är basen för hela vårt samarbete så är det väl just vårt europeiska kulturarv i all sin mångskiftande rikedom? Effektivast kan vi utnyttja stödet genom att skapa fungerande nätverk för samarbete mellan institutioner och aktörer på kulturens område i olika länder. Den telematiska kommunikationstekniken ger nya möjligheter att göra kulturarvet åtkomligt för allmänheten och ökar även dess värdesättning. Centrala mål för Rafael-programmet är ju fortbildning av yrkesverksamma inom kulturarvssektorn både vad gäller de nya kommunikationstjänsterna och den traditionella yrkesmetodiken.
Jag vill ytterligare framhålla betydelsen av ett bredare samarbete på hela kulturområdet så att vi skall få ut så stor nytta och synergi som möjligt, till exempel i samarbete med Europarådet och Unesco.

Voggenhuber
Herr ordförande, mina damer och herrar! Även vi gröna beklagar konflikten och tackar föredraganden för att han här har hittat en lösning. Visserligen skulle vi vilja betona, att vi inte är lyckliga över denna kompromiss och väl inte kan vara det heller, när vi tänker på rådets hårdnackade och obegripliga inställning under dessa år. Redan från början fanns det konflikter när det gällde finansramen för Rafaelprogrammet. I åratal har vi upplevt rådets rituella vägran att uppfylla parlamentets önskemål att utvidga detta program liksom kulturprogrammen överhuvudtaget. Denna vägran kan väl tyckas särskilt obegriplig med tanke på debatten om sysselsättningspolitiken. Här finns redan en europeisk kompetens för sysselsättningspolitik, en kompetens som man inte längre behöver strida om och som väl även i hög grad har accepterats av befolkningen. Därför är det helt enkelt obegripligt att man inte offensivt bygger ut denna kompetens, utan i själva verket drar in parlamentet i årslånga konflikter för att till slut utveckla ett halvhjärtat godtagbart program. Det är inte tillräckligt och det kan inte vara tillräckligt inför kommande år.

Leperre-Verrier
Herr ordförande! Jag skulle också vilja uttrycka min besvikelse samtidigt som jag gratulerar föredraganden till hans outtröttliga arbete. Men precis som vid förlikningen om Ariane- och Kaleidoskopprogrammen kunde inte parlamentets delegation uppnå sitt mål när det gäller det ekonomiska anslaget.
Mellan de 30 miljoner ecu för fyra år som godkänts av kulturministerrådet i den gemensamma ståndpunkten och de 86 miljoner ecu som begärdes av Europaparlamentet vid den andra behandlingen föreföll förhandlingsmarginalen stor. Det blev inget av den. Europaparlamentets krav stötte som vanligt på regeln om enhällighet i rådet när det gäller kulturpolitik.
Här uppstår framförallt problemet med att principen om likhet mellan institutionerna inte respekteras mellan de två medlagstiftarna när tillämpningen av medbeslutandeförfarandet står mot enhällighet i rådet. Amsterdamfördraget bibehöll status quo och man kan redan nu förvänta sig erkännanden om parlamentets maktlöshet på kulturpolitikområdet. Denna förlikning är alltså ett misslyckande. De summor som avsatts till Rafael-programmet är uppenbart otillräckliga eftersom de utifrån en mycket bred definition även skall täcka deltagandet från länderna i Central- och Östeuropa samt Malta och Cypern.
Delegationen kan förvisso ändå nöja sig med avtalets mer funktionella aspekter. Det blir på så sätt ingen årlig uppdelning. Den årliga tilldelningen röstas fram i parlamentet vid budgetförfarandet.
Till ljuspunkterna hör även klausulen om översyn efter två år och kommissionens åtagande att lägga fram ett globalt kulturprogram 1998. Det är vårt enda och svaga hopp.

Vanhecke
Herr ordförande! Nästan två år efter den första behandlingen i detta parlament kan alltså Raphaël-programmet för kulturarv äntligen gå av stapeln. Budgeten på 30 miljoner ecu, ungefär 1, 2 miljarder belgiska franc, har lagts fast och parlamentet kommer alltså att på allvar kunna vara med och besluta om hur dessa medel ska fördelas. Även om jag ser mig själv som en mild men argumenterande eurokritiker så är jag för en gångs skull övertygad om att en stor del av denna miljonbudget kommer att användas på ett meningsfullt sätt. I varje fall mer meningsfullt än vissa andra, eller ska jag säga de flesta andra, europeiska budgetar.
Ändå intar jag principiellt ståndpunkten att kultur måste höra till de europeiska folkens egen befogenhet och att helst inte ens program till förmån för det så mångfaldiga europeiska kulturarvet bör fastställas på europeisk nivå. Erfarenheten av europeiska budgetar i mitt eget land, och jag tänker då särskilt på strukturfonderna, har lärt mig att dels slöseri och dels ojämn fördelning i praktiken hör till ordningen för dagen och det är verkligen väldigt ofta medlemsstaternas eget fel. Men så kallade europeiska pengar hanteras hur som helst nästan definitionsmässigt mindre varsamt eftersom det inte är skattebetalarna som måste hosta upp pengarna.
Av dessa två skäl kommer jag inte att godkänna föreliggande betänkande men jag vill återigen uttryckligen understryka att det inte innebär att jag inte skulle vara ense med programmets målsättning.

Baldi
Herr ordförande! Låt mig börja med att gratulera föredraganden och delegationen från parlamentet som har lyckats genomföra den svåra förlikningen om Rafael-programmet. Den kompromiss som har uppnåtts är mycket värdefull, framför allt med tanke på den revidering av budgetavsättningen - för närvarande 30 miljoner ecu under en period av fyra år men utan uppdelning i årliga belopp - som skall ske under 1998, dvs. två år efter det att budgeten antagits, en revidering som kommer att medföra att programmets flexibilitet ökar.
De åtgärder som föreslagits uttrycks i initiativ till förmån för bevarandet av det europeiska kulturarvet, tematiska nätverk och samarbete som byggs upp mellan europeiska muséer, yrkesutbildning inom området skydd av kulturtillgångar, restaurering av dekorerade husfasader samt forskning kring och utvärdering av det förindustriella kulturarvet.
Avsikten är också att gemenskapens åtgärder för att stödja och integrera initiativen från medlemsstaterna inom området europeiska kulturtillgångar skall inlemmas i ett ramprogram på kulturområdet som kommissionen denna vecka håller på att formulera, så snart detta blir operativt.
Det är uppenbart att bevarandet av det kulturella och arkitektoniska arvet är ett konkret uttryck för kulturens funktion i samhället och de mål som kulturpolitiken borde eftersträva, men att detta tyvärr oftast skjuts i bakgrunden om dramatiska och avgörande händelser i en människas liv kommer emellan. Det språk som konsten och arkitekturen utgör, framför allt i deras mest lyckade och varierade uttrycksformer, bör ses som ett universellt språk, begripligt för alla, som i sig medför värderingar och principer som respekt, fred, tolerans och solidaritet.
Man bör också betänka att kulturella bidrag och påverkan från stiler från andra länder och kulturer ger upphov till något specifikt, ett speciellt symbolspråk som blir till vårt gemensamma kulturarv, dvs. vår identitet, berikad av våra många olika nationaliteter. Identitetskriser uppkommer inte ur tillfälliga frustrationer eller på grund av att man tvivlar på värdet i det kulturella arvet, utan på grund av att man saknar ett engagerande projekt som kan delas med andra. En kulturpolitik som är ett uttryck för Europa, blir på så vis en hörnsten i byggandet av det nya Europa, som inte bara är ett ekonomiskt, politiskt och socialt samarbetsområde.

Sichrovski
Herr ordförande, kära kolleger! Även vi instämmer med föredraganden att man här har kämpat med stor möda och om mycket litet pengar. Vi är överens om att det är en europeisk uppgift att vårda kulturarvet, men vi kan varken moralisera över frågan, eller upphöra med den, när pengarna en gång betalats ut. Det finns nämligen även ett ansvar hos förvaltaren av kulturföremål. Vi föreslår därför att man ytterligare överväger, om inte projekt som får stöd även skall förberedas på respektive sätt. Det går inte an att parlamentets ansvar slutar när en check överförs och pengar betalas ut. Det behöver i sig inte betyda att ett kulturföremål i Europa också bevaras.
Den högt prisade integrationen, den gränsöverskridande effekten och framför allt även den ekonomiska framgången som här diskuteras med avseende på att behålla arbetstillfällen osv., uppnår man endast när kulturföremålet även förvaltas ur kommunikativ synpunkt. Förvaltaren av kulturföremål måste därför intressera sig för att även nå befolkningen.

Poisson
Herr ordförande! Jag tror att nästan allt har sagts om det anmärkningsvärt stora intresset för Rafael-programmet vid den första behandlingen i oktober 1995, den andra behandlingen i oktober 1996 och här i dag. Jag vill därför i denna slutfas uttrycka mitt beklagande över att den budget som fastställts av förlikningskommittén inte är tillräcklig för att motsvara programmets ambitioner. Min oro ökar ytterligare när jag läser kapitel 6 i Agenda 2000, där kommissionen varnar oss för risken att de kulturåtgärder som för närvarande utarbetas av Europeiska unionen tunnas ut och minskar, eftersom de nya medlemmarnas ekonomiska resurser inte kommer att täcka deras behov på kulturområdet. Vad blir det då av Rafael? Vår europeiska civilisation bygger på en gemensam anda och känslan av att tillhöra samma kulturella gemenskap. Mycket stora konstnärliga strömningar har genomströmmat och samlat Europa under olika epoker, såsom den romanska konsten, gotiken, barocken och romantiken.
I dag när européerna genomgår stora förändringar inom ekonomi, vetenskap och teknik intresserar de sig allt mer för sitt kulturarv. Den utomordentliga succén för de europeiska kulturarvsdagarna som kommer att äga rum i slutet av denna vecka visar på den väg vi skall gå. Skydd av kulturarvet, kunskap om det ger oss obestridlig intellektuell, mänsklig och teknisk rikedom samt framförallt, och det bör upprepas, ekonomisk rikedom och skapar sysselsättning. Vi kan bättre utnyttja allt det vi har gemensamt sedan århundraden. Rafael-programmet är ett utmärkt svar. För Guds skull, kommissionäroch ministrar, ge oss medel till det!

Bangemann
Herr ordförande! För att börja med den sista synpunkten. Fru Poisson, det beror inte på mig och inte på kommissionen heller. Naturligtvis är medlen otillräckliga och kommissionen skulle gärna ha sett att programmet fått mer resurser, men det gick inte att komma längre. När programmet visar hur bra det är, då kommer även läget för en fortsättning och bättre resurser vara bättre.
I varje fall har föredraganden, som jag skulle vilja gratulera, uppnått en stor framgång för själva programmet - det har ju även alla understrukit.
Kulturen i sig är något speciellt. Jag frågade mig själv nyss vad parlamentet skulle ha gjort om denna diskussion hade förts före ett val. Säg t.ex. att ni skulle avsätta ytterligare pengar till detta program och ta 150 miljoner från jordbrukspolitiken. Utan att vilja vara oförskämd - det skulle vara intressant att göra en omröstning i parlamentet för att se vem som skulle vinna. I varje fall är ett faktum helt riktigt: kulturen är mer än ett uttryck för människans liv. Även i denna diskussion har det förekommit olika åsikter om vad kultur egentligen är. Jag tror inte att man kan definiera det. Det är ett uttryck för en människas, gruppers och folkens liv. Men när vi noga betraktar detta program i sina fyra faser, då utgår det inte från förutsättningen att det skulle finnas en sorts konstgjord, framträdande, europeisk kultur som ingenting har att göra med kulturerna i respektive folk och region. Tvärtom. Programmet är ju så utformat att de kulturer, som kanske är mindre kända och som värderas för lågt, skall göras mer kända, propageras för mer och att man blir mer varse dess existens och utveckling. Det betyder att man mycket väl kan stödja detta program även som representant för en kultur för en region eller för ett folk. Det går långt utöver de enskilda medlemsstaternas ansvar.
Enligt min uppfattning är det mycket kortsiktigt att definiera kultur så att den endast lever i respektive region eller nation och inte skulle kunna hitta ett europeiskt uttryck. Jag anser att alla våra nationella och regionala kulturer i Europa även har mycket gemensamt. Det kan man inte konstatera förrän man jämför dem med andra kulturer från andra världsdelar. Kommissionen är medveten om att vi här har en utgångspunkt för att bekämpa arbetslösheten. Jag hoppas att man mer och mer kommer att förstå det.
Om man ser till hur nya arbetstillfällen uppstår - Tongue har ju redan nämnt det - så är det ett av de få områden där det skapas nya arbetstillfällen, nämligen kulturen i sin vidaste bemärkelse, så som ju även Pex beskrivit det. Det handlar således inte om att vi endast vill göra något för att behålla det kulturella arvet utan att därvid ta hänsyn till vad det betyder för utvecklingen av ekonomin och därmed även för att skapa nya arbetstillfällen. Detta samband borde ingen missförstå.
Jag vet att de personer som driver ekonomisk och arbetsmarknadspolitik ofta inte känner till sambandet, att man först måste förklara för dem vilken betydelse kulturen har i dag och det på många olika sätt. För det första därigenom att de flesta prestationer i dag som är ekonomiskt framgångsrika är skapande prestationer. Människan behöver inte längre bevisa att hennes prestationer är överlägsna dem som en maskin presterar. Det som kan göras maskinellt görs bättre av en maskin. Men det egentligen mänskliga i arbetet och i arbetsprestationerna är det kreativa, det skapande. Jag har ännu aldrig sett en kreativ eller skapande människa som inte på något sätt skapat och använt denna förmåga i sin relation till kultur.
Det innebär att ekonomisk verksamhet i dag, som är meningsfull och vettig och som låter sig omsättas i praktiken, måste ha en relation till och ett samband med kultur. Det är ännu viktigare än de direkta möjligheterna att skapa arbetstillfällen. Det är fullkomligt klart. Kultur är i dag även en direkt ekonomisk faktor. Utställningar och turism lever av detta. Etablering av företag är alltid enklare i ett land, i en region, där det kulturella arvet är synligt, där kulturen lever. Naturligtvis finns det även direkta kulturella effekter på näringslivet, men jag tror att den egentliga kärnan är människornas samlevnad och den innovativa och skapande kraft som upplevs och som uppstår ur samlevnaden, det är det som är det viktiga, när man i dag betraktar européernas situation och deras arbetsmarknad. I detta avseende är de här uppbådade penningsummorna mot denna bakgrund skrattretande. Men de är trots allt en början. Kommissionen kommer, som ni vet att i januari anordna en konferens, ett forum som vi kallar det, där representanter från parlamentet men även från kulturlivet kommer att delta. Vi kommer vid detta forum att fastställa hur dessa program kan omsättas praktiskt.
Vi håller på att förbereda ett meddelande, en grönbok, som kommer att läggas fram för parlamentet och rådet vid slutet av 1997 med det speciella temat: "Kulturens inverkan för att skapa arbetstillfällen." Ni ser således att kommissionen ansluter sig till det som parlamentet redan har formulerat i sitt utskott för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media. Jag är glad över detta samarbete!

Ordföranden
Jag ber att få tacka kommissionär Bangemann.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon klockan 12.00.

Sammanhållningspolitik och kultur
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A4-0252/97) av Ford för utskottet för regionalpolitik om kommissionens meddelande: Sammanhållningspolitik och kultur - ett bidrag till sysselsättningen (KOM(96)0512 - C4-0056/97). Föredraganden av yttrande (): Ribeiro för utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik Cabezón Alonso för utskottet för sysselsättning och socialfrågor Vecchi för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media ( Hughes-processen)

Azzolini
Herr ordförande! Låt mig tacka utskottet för regionalpolitik för att det har tilldelat mig detta betänkande som, det måste jag tillstå, har engagerat mig mycket eftersom jag alltid har ansett att kulturen är ett viktigt redskap och har enorma potentiella möjligheter när det gäller den regionala utvecklingen. Om det är sant, och det är det, att ett av huvudmålen med våra gemensamma åtgärder är att garantera och säkra fred och utveckling på vårt gemensamma territorium, så är det också sant att ett grundläggande mål fortfarande är nuvarande och kommande generationers sysselsättning.
Kulturen måste ses i ett sådan ljus, och det är nödvändigt att utarbeta en plan som integrerar kulturella aspekter med annan verksamhet och som möjliggör utveckling och sysselsättning, en fråga som oroar oss alla och som vi alla försöker bidra till att lösa. Men jag måste också säga att ur " kulturell" synpunkt är det tydligt att det saknas en strategisk medvetenhet om hur resurserna skall kunna integreras. Jag har reviderat mitt anförande i ljuset av det som kommissionär Bangemann nyligen framförde, eftersom det rent objektivt är viktigt att komma ihåg att det var nödvändigt att komma fram till en förlikning kring ett program som Rafael, att komma fram till ett så komplicerat och välformulerat resultat, för att demonstrera hur betydelsefullt det var att stödja ett program på kulturområdet. För inte så länge sedan förelåg det, och det gör det tyvärr fortfarande, en allvarlig felfunktion, en allvarlig brist när det gäller möjligheterna att betala ut medel från strukturfonderna inom vissa delar av målområde 1, framför allt, och tyvärr, i mitt eget land.Det är av den anledningen jag understryker och säger i detta betänkande att det är av avgörande betydelse att kulturen blir ett av de viktigaste inslagen i denna utveckling, detta engagemang, denna kostnad.
Det är med andra ord inte otänkbart att en ökning av sysselsättningen inte bara är klok, utan ekonomiskt fördelaktig, eftersom det kulturella arv som den gamla kontinenten är bärare av inte begär annat än att få den uppmärksamhet det förtjänar, men på ett ordnat och genomtänkt sätt. Det är med andra ord även nödvändigt att kunna omvärdera den kulturella processen på vår kontinent. Det finns ett antal sektorer inom målområde 1 som ligger i träda, utan att ha fått den uppmärksamhet de förtjänar och som skulle kunna återhämta sig med hjälp av en adekvat användning av strukturfonderna utifrån just en kulturell utgångspunkt.
Låt mig säga att vårt utskott för regionalpolitik vid ett flertal tillfällen har behandlat just den här aspekten och jag kan, som jag redan har sagt, tänka mig en Europa-Medelhavspolitik som utvecklas i den här riktningen. När det gäller den lokala kulturen, så är ett förnyat kulturellt initiativ det bästa sättet för regionerna att befästa den egna identiteten. Detta skulle man kunna göra genom den utvidgning som nämndes tidigare.
Låt mig i det här sammanhanget också tacka utskottets sekreterare och våra tjänstemän för deras bidrag, eftersom den fråga som behandlas i betänkandet varit så komplicerad och sammansatt att allas bidrag verkligen behövdes. Dessa bidrag har varit av avgörande betydelse, även de som härrör från de olika yttranden som har avgivits och, det måste jag säga, även de mängder av ändringsförslag, som jag har åberopat och som har varit utförliga och väl underbyggda.
Detta betänkande, detta vårt betänkande, syftar till att ta ett helt nytt steg när det gäller den fråga som just har behandlats. Den gamla kontinenten, Europa, skulle kunna hitta nya utvägar när det gäller denna fråga som är så känslig, inte bara på grund av sysselsättningsaspekten, utan också på grund av fredsfrågorna. När det gäller en kulturell fördjupning så är det tydligt att den med nödvändighet måste medföra en ytterligare förstärkning av fred och sammanhållning mellan folken och mellan olika områden, framför allt runt Medelhavet, en aspekt som är betydligt viktigare än den mera allmänna som redan nämnts.
Jag har upptagit praktiskt taget samtliga ändringsförslag, utom nr 5 som det skulle vara bättre att integrera med punkt 25, eftersom jag i annat fall måste avvisa det som alltför specifikt.

Ribeiro
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Det förefaller nästan otroligt att i denna ohämmade rusning mot euron och mot Östeuropa tala om sammanhållning, regional utveckling, kultur - kultur, se bara ... och dessa frågors bidrag till sysselsättningen! Men frågan är ändå brådskande för att övervinna allt motstånd, alla olikheter. När vi gör det talar vi om lokal makt, vi talar om befolkningens delaktighet, vi talar om demokrati. Det handlar om vårt kulturarv, som bör bevaras för att inte mänskligheten skall bli fattigare. Vi talar om lokal makt bland de av oss valda som finns nära folket och som lever med folket i vardagstraditionerna och med de moderniteter som kan vara karaktärshämmande. Och vi har sysselsättningen, de kulturella aktiviteterna som upphov till arbetstillfällen, som kan och bör göra den oundvikliga kopplingen mellan det gamla att bevara och det kommande att bygga upp, utan att förneka det förflutna, innan det värderats.
Jag är tacksam över att utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik i detta betänkande antagit slutsatser som jag haft äran och nöjet att underteckna och presentera. Jag tackar min kollega Azzolini för hans arbete och för den mottaglighet han visat. Jag höjer min röst för att detta betänkande inte skall dränkas i den ekonomiska liberalismens och den kulturella upplösningens vågor, för att den inte skall bli ett betänkande över omständigheterna, ett tal med goda intentioner och fina ord, där man glömt strategierna, som glöms vid besluten om åtgärder och finansiella medel, som, vilket kommissionären själv just bekräftat, är löjliga och som måste utökas och som måste beaktas.

Cabezón Alonso
Herr ordförande, mina damer och herrar! Man har med strukturfonderna finansierat projekt inom kulturområdet i dess bredaste bemärkelse. Vid en första bedömning uppskattade kommissionen att denna finansiering uppgick till ungefär 400 miljoner ecu. Det kanske mest synliga är åtgärderna för återuppbyggnaden av det arkitektoniska arvet, men kulturen är inte ett mål för strukturfonderna, trots allt man lyckats uppnå.
Kommissionen ger oss i sitt meddelande några typiska exempel, och det skulle vara bra om vårt utskott fick tillgång till en så fullständig information som möjligt, som gör det möjligt för oss att få mer ingående kännedom om det mervärde dessa åtgärder skapat inom sysselsättningen och för att bättre kunna definiera en strategi för framtida åtgärder.
Kulturen, mångsidig i sin definition och mångsidig i sina uttryck, är också en verksamhet där det hanteras betydande ekonomiska belopp, där det skapas betydande sysselsättning, en betydande turism och så vidare. Man skulle kunna tala om en verklig kulturindustri, med en stor sysselsättningspotential. I turistländerna är kulturen i sina olika uttryck ytterligare en attraktion och då inte minst för de besökande personerna. Den är en viktig attraktion och det skulle vara bra att ge den personal som arbetar med dessa aktiviteter utbildning.
Man måste insistera på en utveckling av den inre potentialen i regionerna och agera i stora projekt med renovering, återuppbyggnad och bevarande av infrastrukturerna, agera i de nya formerna av kulturell verksamhet och optimera den rationella exploateringen av det historiska arvet, av det arkitektoniska arvet, det vill säga av kulturarvet.
Kvaliteten på insatserna inom gemenskapens bidragsramar är beroende av medlemsstaternas strategier och uppfattningar. Dock bör man stimulera till samarbete, till större kunskap om erfarenheterna för att, jag upprepar vad jag sade i början, hitta det speciella mervärdet för utvecklingen i vissa regioner och för sysselsättningen som strukturfondernas användning inom kulturen ger.

Vecchi
Herr ordförande! Ingripandena på det kulturella området har under lång tid varit en strukturfondernas Askungesaga. Kulturen nämns inte i reglerna för fonderna, annat än i begränsad omfattning och mycket marginellt.
Det verkar uppenbart, att döma av såväl kommissionens meddelande som rådets sammanträden på senare tid och, framför allt, av det som lyfts fram av Europaparlamentet, att stödet till kulturella verksamheter inte är en improduktiv " lyx" , utan ett villkor för utveckling och utbildning, förutom att vara ett villkor för att skapa sysselsättning i hela den Europeiska unionen.
I vårt yttrande, som utarbetats för utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, understryker vi tre huvudpunkter: den första rör sådant som man redan i dag kan göra genom att utnyttja fonderna och de befintliga reglerna. Insatser på det kulturella området och, framför allt, integreringen av kulturen på alla plan med den socioekonomiska utvecklingen har, på grund av sin natur, såväl ett socialt och samhälleligt värde som ett värde för ekonomi och sysselsättning. Det handlar om att genomföra det som sägs i fördragets artikel 128.4 och få till stånd en bättre integration av kulturen inom alla områden av gemenskapens politik. Det handlar om att inom detta område på alla nivåer främja dialogen mellan å ena sidan de ansvariga när det gäller utnyttjandet av gemenskapens fonder och å andra sidan de som är verksamma - inom institutioner, föreningar och privat - inom kultursektorn.
Den andra punkten rör definitionen av unionens framtida strukturpolitik. Det är uppenbart att målen och föreskrifterna för strukturfonderna, efter 1999, borde förutse och tillåta en bättre integrering av kulturen i den ekonomiska och sociala sammanhållningspolitiken och när det gäller gemenskapens utveckling i stort. I dag vare sig uppmuntras eller främjas investeringar inom det kulturella området.
För det tredje understryker vi hur, förutom strukturfonderna, det är nödvändigt att utveckla direkta aktioner inom gemenskapen på det kulturella området, och att ge dessa aktioner en bättre form och göra dem tydligare. Vi anger att man i ett enda ramprogram borde förena alla befintliga program inom det kulturella området, men även nya aktioner och program, stöd till kulturbranschen, utbildning på hög nivå inom denna sektor, etc. På det viset skulle man, förutom att förstärka gemenskapens åtgärder, kunna främja, stimulera, inrikta och komplettera de aktioner som initieras och förverkligas på decentraliserad nivå genom strukturfonderna.

McCarthy
Herr ordförande! Jag välkomnar verkligen kommissionens meddelande, föranlett av en begäran från utskottet för regionalpolitik om ytterligare diskussion och debatt om den roll kulturen kan spela när det gäller att få till stånd ekonomisk och social sammanhållning. Jag tror att strukturfonderna har erbjudit många möjligheter att främja vårt kulturarv och att erkänna kulturellt hantverk. Har vi något problem, så består det i att vi inte har gjort tillräckligt mycket av det, och vi har heller inte tillräckligt basunerat ut vad vi kan göra med de europeiska regionala utvecklingsfonderna. Jag skulle vilja lämna några exempel på saker som gjorts i min valkrets.
Min valkrets har blivit en alltmer eftersökt plats för filminspelning, efter BBC: s produktion av filmen "Stolthet och fördom" och, nu på senare tid, Franco Zefferellis film "Jane Eyre" med europeisk uppbackning. Den ledde till ett oerhört uppsving när det gäller lokala arbetstillfällen i valkretsen och för turistnäringen. Nu på torsdag kommer jag att dra igång Durbanhus-projektet, ett kulturarvscenter i Eastwood i Nottinghamshire, som blivit möjligt enbart på grund av europeisk finansiering genom Rechar. Som ni sa, herr kommissionär, så handlar detta inte enbart om arv; det handlar inte bara om att ära D. H. Lawrence, en nittonhundratalsförfattare som blivit känd för "Lady Chatterleys älskare" . Byggnaden har utbildningssalar; den har en kafeteria; den är förbunden med den lokala lärarhögskolan och vi tillhandahåller, i själva verket, arbetstillfällen och utbildning för det mycket omfattande problemet med hög ungdomsarbetslöshet som vi har i området. Jag tror dessutom att vi inte bör se på frågan om arv och kultur i enbart arkitektonisk bemärkelse, såsom restaurering av centrala stadsdelar. Jag tror vi har en stor potential när det gäller att främja kulturindustri där man kan få stor valuta för pengarna. Kultur i begreppets vidaste bemärkelse innebär att etablera länken till ungdomskulturen, till popindustrin. Jag vet inte om ni har hört talats om Spice Girls, herr kommissionär, eller om ni kanske till och med har någon av deras skivor, men det finns väldigt många kända brittiska popgrupper såsom Oasis och Spice Girls. Bakom dem finns tusentals jobb. I Liverpool har vi gjort det med strukturfonderna, med Liverpool Institute for Performing Arts, där 3, 5 miljoner pund europeiska regionala utvecklingsmedel satsats på att främja ungdomsutbildning och utbildning inom kulturindustrin för unga arbetslösa och, faktiskt, för unga lagbrytare.
Jag hoppas, herr kommissionär, att ni kommer att ta med er några av dessa idéer och att ni kommer att arbeta för att få med kulturindustrin på dagordningen vid det kommande toppmötet om sysselsättningen. Vi kan göra mer av detta och vi kan upprätta förbindelser med grupper över hela EU, i synnerhet med missgynnade ungdomar och arbetslösa.

Viola
Herr ordförande, ärade kolleger! Det är med stor tillfredsställelse jag välkomnar Azzolinis betänkande och meddelandet från kommissionen om sammanhållningspolitiken och kulturen eftersom jag är övertygad om att den senare måste skyddas och betraktas även ur helt nya synvinklar, som t.ex. dess betydelse för sysselsättning och utveckling. Jag tror detta är ett nödvändigt påpekande som utan tvekan kommer att finna stöd hos såväl föredraganden som andra talare. Det är av grundläggande betydelse när det gäller respekten för kulturen och för de olika enskilda traditionerna i de europeiska länderna att man skiljer på den kultur som skall skyddas och den kultur som skall säljas, samtidigt som man håller sig inom de ramar som kommissionen föreslagit, vilket innebär att man ser hela kulturen, i dess många olika aspekter, som ett verktyg för att öka sysselsättningen.
Det är rätt att se kulturen som en källa till sysselsättning, men det är lika korrekt att försöka att inte kasta kulturen i händerna på spekulanter och sådana som kan komma att förstöra det som människorna och deras traditioner under sekler har skapat och fört vidare.
Ett exempel som inte är efterföljansvärt är det som har gjorts inom turismen, där en många gånger fullständigt okontrollerad utveckling av turistindustrin har gjort om kuster, öar och kulturstäder till hamnar, asfaltdjungler och tältstäder för turister. För det mesta helt utan någon känsla för kultur eller ens ett minimum av normer.
Det är nödvändigt att alla blir medvetna om hur ömtåliga alla kulturformer är och att de riskerar att gå förlorade efterhand, att de riskerar att dränkas i en förflackad världslighet och att blandas upp med nya former av masskultur som saknar traditioner. Därför måste vi prioritera alla former av åtgärder och hjälp som innebär en uppmuntran till respekt för och bevarande av kulturtillgångar, språkliga traditioner, regionala uttrycksformer och idrottsevenemang som förts vidare genom historien.
Kultur och sammanhållningspolitik som nya källor till sysselsättning: på det viset skulle jag vilja understryka nödvändigheten av att man inte skapar nya typer av osäkra säsongarbeten, vilket ofta händer inom turismbranschen. Det skulle i stället vara bra att stimulera känsligheten för kulturella värden på ett så strukturerat sätt om möjligt, att till exempel utveckla möjligheterna att återställa kulturarvet genom att man upprättar förteckningar över yrkesfolk, erkända i hela Europa, eller att man inför diplom och intyg som gör det möjligt för arkitekter, restauratörer etc. att flytta mellan olika länder.
Det skulle emellertid vara lämpligt om kommissionen inledningsvis kunde angripa denna problematik genom att konstatera att en avsättning på endast tre procent av samtliga medel i strukturfonderna till finansiering av projekt som hänger samman med kulturarvet är alltför lite: den andelen måste höjas. Det krävs dessutom en ny och mer omfattande juridisk bas, som inordnar frågan om kulturen i reformeringen av strukturfonderna.
Jag skulle dessutom önska att två speciella geografiska områden kunde lyftas fram mera i samband med att man närmar sammanhållningspolitiken och kulturpolitiken till varandra och det är städerna och öarna: de förra därför att de utgör den verkliga skådeplatsen för denna idé, med förmågan att göra det europeiska konstnärliga uttrycket till en faktor som driver utvecklingen, de senare, öarna, just därför att de ligger långt från fastlandet och många gånger bär på tydliga vittnesbörd om speciella historiska epoker, arkitektstilar, hantverksformer och dialekter som i flera fall har förblivit opåverkade.
Jag instämmer därför fullständigt i det ändringsförslag som lagts fram av Alavanos i frågan och det gläder mig att han presenterade det. Under den utfrågning i november förra året, där man diskuterade kultur och sammanhållningspolitik, framfördes det intressanta förslaget om ett sjunde målområde, ett målområde som skulle vara ägnat helt åt kultur, ett mål av horisontell typ. I samband med den kommande reformeringen av strukturfonderna har denna idé allvarliga svårigheter att komma fram på grund av de omfattande nedskärningarna av målen i allmänhet. Det skulle därför vara lämpligt att utnyttja fonderna på olika sätt: ett av dem skulle kunna bestå av gemenskapsinitiativ på utbildningsområdet.

Lindqvist
Herr ordförande! Detta är ett positivt meddelande från kommissionen som pekar på kulturens betydelse för sysselsättningen, för den regionala utvecklingen och naturligtvis också för utbytet mellan regioner och nationer samt att strukturfonderna används på ett bättre sätt än i dag för att stödja kultursektorn.
Också betänkandet är positivt. Det stöder i huvudsak meddelandet från kommissionen och pekar till exempel på historiska sevärdheter och arkitektoniska sevärdheter, vilket är bra. I detta sammanhang kan också strukturfonderna få en helt annan betydelse än de har haft hittills. En viktig poäng är också att det är en spridd och väl fördelad sysselsättning över olika regioner i ett land.
Men det kanske allra viktigaste bidraget som vi kan ge, i form av både arbetstillfällen och kulturellt utbyte, tror jag finns på ett annat område, nämligen inom det lokala och regionala förenings- och organisationslivet. Det finns mängder av föreningar och organisationer som gör stora samhällsinsatser i det tysta, och som är av stort värde för demokratin. Dit hör organisationer som vi mer allmänt betraktar som NGO, dvs. icke-statliga organisationer, inom t.ex. miljö, natur, skola, idrott, studiearbete och studieförbund. Här finns väldigt stora möjligheter att stödja det lokala och regionala kulturlivet med assistentinsatser och med uppbyggnad av olika kulturaktiviteter och kulturella institutioner som kan skapa både ett bättre kulturellt utbyte och arbetstillfällen som är väl spridda över regioner och länder.
Detta är väl använda pengar och vi från den liberala gruppen stöder helhjärtat både meddelandet och betänkandet.

Ahern
Herr ordförande! Jag vill tacka föredraganden för hans hårda arbete med detta betänkande. Kulturprojekt har en stor potential inom vår gemenskapsram - en potential som tyvärr ännu inte har genomförts. De är inte bara föremål för medborgarnas stora intresse, och stöd för deras egentliga värden, utan de kan också lämna ett viktigt bidrag till sysselsättningen i våra europeiska regioner. När det gäller detta vill jag i synnerhet välkomna och stödja förslaget om spridning och förmedling av information genom innovativa bibliotek och med ny teknologi.
Jag vill också i synnerhet välkomna punkt 37 i betänkandet, som föreslår att man ska mobilisera lokala och regionala myndigheter, tillsammans med en nära medverkan från gemenskapen och från kvinnogrupper, som är aktiva när det gäller att främja arvet och kulturen på gräsrotsnivå. I detta sammanhang så välkomnar jag den betydelse föredraganden tillmäter kulturen i samband med fredlig konfliktlösning. Stödprogrammet för fred och försoning i Nordirland utgör en modell för gräsrotsaktivism, och skulle kunna utgöra en modell för det här föreliggande förslaget vad gäller att lyssna noga på gräsrötterna och ge dem stöd.
Särskilda omnämnanden har gjorts av betydelsen av att olika organ i kommissionen samarbetar nära med varandra inom kulturområdet, för att hålla i trådarna. Och slutligen kan jag inte, eftersom McCarthy talat om sin region, låta bli att nämna min egen region, och hur viktig filmbranschen är där för ögonblicket. För närvarande håller Meryl Streep på att spela in en film som bygger på en av våra nittonhundratalsdramatiker. Jag kan lämna henne ytterligare information om det senare.

des Places
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! I sitt meddelande identifierar kommissionen kulturen som en sektor med stor sysselsättningspotential och analyserar sambandet mellan kultur och regional utveckling. Det är riktigt att kulturen är en av de största europeiska tillgångarna ur ekonomisk synpunkt, trots att den till stor del är underutnyttjad. Kulturen är en stor källa till sysselsättning inom turismen, som ensam står för 7 % av unionens sysselsättning.
I sitt utmärkta betänkande visar vår kollega på betydelsen av strukturfonderna, särskilt i områden som omfattas av mål 5, för finansieringen av Europeiska unionens kulturprojekt. I min egenskap av föredragande för utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling när det gäller Agenda 2000 studerade jag särskilt kommissionens förslag i "Santerpaketet" . Och i ett arbetsdokument jag upprättat och som distribuerats till samtliga medlemmar av jordbruksutskottet visade jag bl.a. på "Santerpaketets" svårigheter för mål 5-områdena vilka täcker en stor del av landsbygdsområdena. Vi kan konstatera att landsbygdspolitiken är praktiskt taget frånvarande i "Santerpaketet" eftersom områdena för mål 5a och 5b är samlade under mål 2. Den geografiska begränsningen av områdena för mål 2 kommer, såsom de definieras i "Santerpaketet" , att medföra att landsbygdspolitiken avsevärt tappar farten. Den europeiska landsbygdskulturen finns och skall fortsätta att finnas. Jag tillåter mig att erinra om att vårt jordbruk och vår landsbygd har funnits i mer än 2500 år, i motsats till Förenta staternas eller t.o.m. länderna i Cairnsgruppen. Om vi vill behålla ett särskilt europeiskt jordbruk, dvs. ett jordbruk som tar hänsyn till regionalpolitikens och landsbygdskulturens krav, är det nödvändigt att bedriva en ambitiös politik, såväl när det gäller jordbrukspolitik som unionens hela politik, inbegripet kulturpolitiken.
Jag skall sluta med att nämna exemplet med landsbygdscentra som inrättats i en mängd regioner och som vidarebefordrar denna nödvändiga information. Men man kan inte dra in deras budgetmedel...
(Ordföranden avbröt talaren.)

Lukas
Herr ordförande! Ur den mängd värdefulla och framtidsorientrande ämnen som detta betänkande innehåller, skulle jag vilja lyfta fram hur nödvändigt det är att koppla kulturfrämjande åtgärder och kvalitetsturism till varandra. Områdena kulturell mångfald, kvalitetsturism och sysselsättningspolitik borde i framtiden bilda en sorts gyllene triangel i den europeiska regionalpolitiken. I samband med reformeringen av strukturfonderna efter 1999 finns det ett utmärkt tillfälle att starkare förankra den kulturella dimensionen i stödpolitiken i samband med att kvalitativa turistvärden skapas.
Europaparlamentet som smältdegel för de europeiska kulturernas mångfald kommer att behöva engagera sig speciellt i denna fråga. Jag vill särskilt tacka föredraganden för att han har lyft fram sport som en kulturell aktivitet, som även borde sättas in för att bekämpa rasism.

Karamanou
Herr ordförande! Jag anser att det är ett lyckosamt ögonblick för Europaparlamentet att detta utomordentliga betänkande diskuteras i dag, då behovet av en uppvärdering av det stora europeiska kulturarvet just under de senaste åren, under trycket av de stora förändringar som pågår över hela världen, har erkänts.
Dagens diskussion kan inte annat än utgöra en början på en rad initiativ för att dra upp linjerna för och tillämpa en integrerad europeisk kulturpolitik, som inte bara kommer att inbegripa att de ekonomiska målen uppnås och att sysselsättningsindex förbättras, utan även kommer att inrikta sig på att höja européernas livskvalitet, på en förbättrad kommunikation mellan folken, på skapandet av en livskraftig utveckling och en annorlunda förebild för hur livet skall levas, som inte kommer att offra de mänskliga värdena på vinningslystnadens altare.
Den förestående utvidgningen av Europeiska unionen i kombination med en nödvändig fördjupning, den monetära unionen och behovet av att skapa nya arbetstillfällen ger detta mål högsta prioritet.
I går påminde den grekiske vice utrikesministern oss om det som den oförglömliga Melina Merkouri ofta sade - och Melina Merkouri får inte saknas i en diskussion om kultur - alltså att kultur bör vara den grekiska politikens tunga artilleri. Jag håller naturligtvis med om detta och skulle vilja tillägga, att detsamma bör gälla den europeiska politiken.
De europeiska folkens gemensamma kulturtraditioner utgör det nödvändiga kittet för den europeiska integrationen och en dynamisk faktor för utveckling, konkurrens och bekämpning av arbetslösheten. Tyvärr har kulturen hittills varit den regionala utvecklingens fattiga kusin, då endast 3 % av strukturfondernas sammanlagda krediter anslagits till program av kulturell art. Kulturens roll som faktor för unionens utveckling och ekonomiska sammanhållning måste allvarligt beaktas vid revidering av bestämmelserna för strukturfonderna och prioriteras under det nya planeringsperioden. De kulturaktiviteter som visar på det europeiska samhällets mångfald, de olika folkliga traditionernas skönhet, de arkeologiska minnesmärkena, det arkitektoniska och naturliga arvet samt konstverken kan utgöra en källa till skapande, arbetstillfällen och regional utveckling.
Dock är en politisk vilja i unionen för framförandet av en ambitiös handlingsplan en nödvändig förutsättning. Jag tror att grönboken om kultur som nu är under utarbetande och emotses med största intresse kommer att ge oss den rätta politiska inriktning vi så väl behöver.

Heinisch
Herr ordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag anser att det är viktigt, att kulturens bidrag till den regionala utvecklingen som i detta meddelande framhävs tydligare. Artikel 128.4 i fördraget ålägger gemenskapen att ta hänsyn till de kulturella aspekterna i sin verksamhet. Senast för några veckor sedan frågade mig några tyska studenter vid universitet i Witten efter möjligheten att förverkliga följande maxim: Hur kan vi arbeta för att man tar hänsyn till den kulturella aspekten i den Europeiska unionens aktiviteter? Är det överhuvudtaget meningsfullt att ta hänsyn till kulturen, även om det företrädesvis handlar om ekonomiska frågor?
Detta betänkande visar att det absolut finns områden, som t.ex. strukturpolitiken, där kulturen visserligen vid första anblicken inte verkar ha någon betydelse, men där dess betydelse vid närmare betraktande faktiskt blir tydlig. Dessutom har det visat sig att kulturprojekten absolut går att förena med målsättningarna i sammanhållningsfonden och utvecklingsprogrammen. Med de nuvarande reglerna kan man endast ta hänsyn till kulturen, när den ingår i ett regionalt eller lokalt utvecklingsprojekt för att skapa varaktiga arbetstillfällen.
Utvecklingen i vårt samhälle visar att servicetjänster och rörlighet vinner allt större betydelse. Tack vare mer fritid och högre krav ökar efterfrågan på kulturella aspekter i turismen kontinuerligt. Den kulturella sektorn är således även inom andra områden, t.ex. mediaområdet ett speciellt dynamiskt område i tjänstesamhället, som även kan ge positiva bidrag till sysselsättningen.
Ändå får vi inte glömma att åtgärder inom kulturområdet vanligtvis har övervägande indirekta effekter på sysselsättningen. Det är därför tveksamt om de kan vara lika effektiva ur sysselsättningssynpunkt som direkta investeringar.
I strukturfondernas programstöd är det medlemsstaternas och regionernas uppgift att tillmäta stödet till kulturen dess rätta värde inom ramen för deras totala stöd. Även i framtiden måste det ligga på medlemsstaterna och regionerna att värdera kulturaktiviteter helt i enlighet med subsidiaritetsprincipen.

Myller
Herr ordförande! Alltför ofta underlåter de myndigheter som svarar för den regionala politiken att utnyttja de möjligheter som kulturen erbjuder som källa till innovation och sysselsättning. Endast sällan inser man att en kulturbegivenhet, ett nytt verk eller skydd av ett landskap eller en byggnad skapar arbetstillfällen både direkt och indirekt, ibland rentav mer än vad konventionella produktionsföretag gör. Kommissionär Bangemann hänvisade till detta i sitt tidigare inlägg.
Det framgår av Azzolinis förtjänstfulla betänkande att programmen för målområde 1 inte har lyckats utnyttja kulturen som en del av strategin för utveckling av området. Tyvärr saknas denna infallsvinkel även i de övriga programmen. Det nyaste, sjätte programmet har helt nyligen upptäckt att utvecklingsprojekt kan byggas upp även kring kulturen. I själva verket skedde detta först efter Venedigkonferensen.
Kulturen måste ses som ett omfattande begrepp. Kultur är det förgångna, ett arv att vårda, men kultur är också nyskapande, nya idéer, att vädja till människans känslor, sinne för skönhet och behov av information. Nya tillämpningar inom informationstekniken och utnyttjningen av den på sätt som främjar sammanhållning och regional jämställdhet är en del av vår tids kultur.
Offentligt finansiering behövs om kultur och kulturprodukter skall distribueras lika till alla oberoende av var de bor och vilken social bakgrund de har. Därför bör kommissionen snabbt vidta de åtgärder som föreslås i detta betänkande, till exempel ta fram tillräcklig bakgrundsinformation och statistisk information om hur agerande på kulturens område de facto påverkar sysselsättningen så att detta även övertygar de myndigheter som har ansvaret för dessa program. Jag tycker att det är en mycket god idé att kulturen såsom ett element som skapar arbetstillfällen får en framträdande plats under sysselsättningskonferensen i november.

Varela Suanzes-Carpegna
Herr ordförande, kommissionär, mina damer och herrar! Vi talar i denna debatt om kulturen utifrån en ovanlig angreppsvinkel, utifrån ekonomin, utifrån kulturens bidrag till den ekonomiska utvecklingen, utifrån kulturens stora potential som sysselsättningsskapande och pådrivande faktor för den regionala och lokala utvecklingen, eller med andra ord, utifrån kulturens bidrag till den ekonomiska och sociala sammanhållningen i Europa.
Sedan denna debatt inleddes i Venedig i maj 1996, har kulturens ekonomiska potential som skapare av kvalitativ och varaktig sysselsättning, både direkt och indirekt, samt kulturens potentiella bidrag till den lokala och regionala utvecklingen understrukits i flera gemenskapsdokument.
I Azzolinis betänkande slås emellertid fast att denna potential fram till i dag varit föga fruktsam: bara 3 % av strukturfondernas totala utlåning har gått till kulturprojekt, trots att 80 % av kulturutgifterna härrör just från strukturfonderna. Detta är uppgifter som manar till eftertanke vid den reformering av regionalpolitiken som vi redan är inblandade i.
Azzolinis betänkande lyfter emellertid fram nya och värdefulla synpunkter. Man tar där upp bevarandet av naturarvet, det vi skulle kunna kalla ekokultur eller naturkultur och behandlar alltså både kulturen och miljön.
Man talar om kvalitetsturism. Vi bör erkänna men också begära ett främjande av stadsplanering med kvalitet, tillämpning av nya tekniker i informationssamhället, deltagande av den privata sektorn, föreningar, mecenatverksamhet, interregionalt och gränsöverskridande samarbete och en generell institutionell dialog i samtliga institutioner i Europeiska unionen, för att på detta sätt tillämpa subsidiaritetsprincipen, som är så viktig i en fråga som kulturen, där interregionala, regionala och lokala organ spelar en så stor roll.
Men man får inte glömma att kulturen, tillsammans med denna ekonomiska aspekt på kulturen, också är ett mål i sig, som en grundläggande faktor för den enskilda och kollektiva identiteten och integreringen, och som möjliggör en kvalitativ framgång i det europeiska byggandet, genom att skapa en autentisk och historisk värdegemenskap.
Jag gratulerar kommissionen för dess initiativ, och föredraganden för hans utmärkta betänkande och låt mig avsluta, herr ordförande, med att påminna om Jean Monnets ord "Si l'on devait refaire l'Europe, il faudrait commencer par la culture" (ung. " Om man skall bygga om Europa, måste man börja med kulturen" ).

Vaz da Silva
Herr ordförande! När jag i USA en gång frågade en företagare om varför han skänkte en så stor del av sin vinst till stöd för kulturen, svarade han mig: "Det är det bästa sättet att få bättre kunder" . Pragmatiskt, men mycket träffande. Amerikanerna upptäckte årtionden före oss kulturens möjligheter att stärka samhället och skapa medvetna och aktiva medborgare.
I Europa får kulturen be om lov, eller t.o.m. tigga! Ändå försöker man förklara det uppenbara: nämligen att det som investeras i kulturen är till gagn för samhället självt och därigenom för alla dem som lever i samhället, oavsett om dessa är företagare eller politiker, ungdomar, arbetslösa eller invandrare. I Europa, kulturens vagga, är kulturen fortfarande en tiggare. Är inte detta absurt?
Azzolinis betänkande är utmärkt. Han framför där alla argument som visar att kulturen strukturerar samhället, att kulturen tjänar våra stora prioriteringar, dvs. medborgarskapet, sammanhållningen, sysselsättningen, stärkandet av den lokala och regionala identiteten, och kampen mot utslagningen. Jag vill hävda att kulturen renar själen, förutom att den är det bästa instrumentet för att bereda väg för utvidgningen till ett nytt samarbetskoncept och för att skapa förutsättningar för fred.
Det tragiska är att ingen reser på sig för att opponera sig mot vad jag säger. Ingen! Alla instämmer, men när det kom till en revidering av fördraget såg man vad som hände - ingenting!
Vi har nu den stora möjligheten att, med revideringen av strukturfonderna och Agenda 2000, sätta kulturen i centrum av det europeiska projektet. Det är viktigt att det blir hela parlamentet och inte bara utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media som gör detta, företrädesvis i plenum, men också genom de intergrupper som bildats här som en följd av det bristfälliga resultatet i Amsterdam. Herr ordförande, detta är den signal från oss som medborgarna förväntar sig. Det är en revolution värd namnet!

Bangemann
Herr ordförande! Jag vill gärna tacka för bidraget från Azzolini som har klarat av konststycket att arbeta in de olika ändringsförslagen och som framför allt även är här! Även det är ett bidrag till ett stycke politisk kultur. Jag beklagar alltid att ledamöter som Ribeiro och andra som ställer frågor och ger kritiska kommentarer sedan inte är här när man försöker besvara dessa. Til syvende og sidst är ju kommunikationen mellan parlamentet och kommissionen endast möjlig vid den typen av tillfällen, i varje fall för det mesta.
Jag skulle nämligen gärna ha sagt till Ribeiro att kultur väl sällan eller aldrig har att göra med politisk övertygelse. Det bästa är att låta kulturen sköta sig själv samtidigt borde man inte lägga beslag på den. De politiska system som har försökt detta har havererat. Att sätta kulturen i ett motsatsförhållande till de liberala ekonomiska systemen och socialismen, anser jag inte motiverat. Jag tror inte heller att Viola - som tyvärr inte heller längre är här, men jag tänker säga det i alla fall, kanske kan han sedan läsa det i protokollet - har rätt, när han säger att det finns särskilda delar av kulturen som är särskilt värda att skydda, och att vi borde koncentrera oss på dessa och lägga de övriga som redan så att säga hittat en plats i det ekonomiska livet åt sidan. Det är en uppfattning som jag i varje fall inte delar. Det är mycket svårt att bestämma vad som i denna mening skall räknas till kultur, som man sedan värderar som äkta kultur och vad som inte är kultur. Och vad angår den s.k. popkulturen, så frågade McCarthy mig förut om jag känner till Spice Girls. Det gör jag faktiskt, men därmed har jag förmodligen avslöjat att jag inte är någon anhängare av ett elitistiskt kulturbegrepp. Jag hoppas bara att Spice Girls i morgon inte råkar ut för Europaparlamentets fördömande när ni behandlar Lenz betänkande.
Jag anser således att det inte får finnas något elitistiskt kulturbegrepp utan att vi måste försöka att definiera kultur så brett som möjligt. Dit räknas även de kulturvärden som inte hör till de skapade utan som så att säga är givna människorna som landskap, men vars kulturvärde endast hon känner igen och naturligtvis därför även kan bevaras av henne ensam. Därför har vi just i vårt meddelande tagit upp detta.
Jag hoppas att vi snabbt kan undanröja de tvivel som finns här och var, nämligen att vi eventuellt skulle blanda oss i vissa regionala beslut. Vi gör ju här ingenting annat än vad som annars sker i regionalpolitiken. Projekten och det som man vill ha finansierat, utarbetas inte av oss utan alltid av regionerna. Såtillvida kan det inte uppstå nya faror, det behandlas så som det brukar ske i regionalpolitiken i övrigt. Även här, anser jag, att man efter en viss tid borde stämma av vad man uträttat. De första pilotprojekten som vi genomför kommer ju kanske någon gång visa vad man kan göra. Jag tror att vi sedan ser klarare hur vi i framtiden ytterligare kan förankra denna viktiga faktor. Vad kultur och bevarandet av kultur betyder för arbetstillfällen har jag redan anfört i samband med föregående betänkande, så det behöver jag inte upprepa.
Än en gång vill jag tacka parlamentet. Jag skulle även vilja be om förståelse för att varken min kollega Oreja eller min andra kollega kunde vara här i dag. Det är inte heller så att jag är någon hemlig kulturkommissionär utan jag är här i dag på grund av punkten posttjänster som nu står på föredragningslistan. Men det var mig ett sant nöje att även få säga något i kulturfrågan.

Telkämper
Jag har anmält mig till arbetsordningen för att säga till Bangemann, att han säkert vet från sin verksamhet i parlamentet att vi i denna parlamentariska kultur ofta har tre parallella sammanträden. De kolleger som nu inte kan vara här sitter i utskott som sammanträder parallellt, precis som er kollega, som ni nu ersätter här. Kanske kan ni gemensamt diskutera denna kulturella skillnad med Ribeiro och andra personer, som jag härigenom ursäktar, vid någon kultiverad middag. Det är säkerligen en gemensam kultur som ni vårdar med våra kolleger, vars svar jag eller de kolleger, som är här, tagit emot i stället för de andra.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon klockan 12.00.

Posttjänster
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A4-0271/97) från utskottet för transport och turism om rådets gemensamma ståndpunkt (C4-0223/97-95/0221(COD)) inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna (föredragande B. Simpson).

Simpson
Herr ordförande! Till att börja med vill jag gratulera till uppläsningen av rubriken. Enbart rubriken i sig bör förbruka omkring tre minuter talartid. I transportutskottet kallar vi det helt enkelt för postdirektivet.
Andra behandlingen av postdirektivet innebär att vi närmar oss slutet på vad som varit en riktig långkörare. Ärade ledamöter av denna kammare, ni känner till kammarens ståndpunkter, inte bara vid första behandlingen, utan också vad gäller den ursprungliga grönboken och diverse muntliga frågor. Såväl kommissionen som rådet har faktiskt varit splittrade i denna fråga, men parlamentet har haft en mycket tydlig uppfattning - med undantag förstås av Wijsenbeek, som alltid tillhör en minoritet på en person: bibehållandet av en allmän tjänst, med ett tillräckligt omfattande reserverat område för att säkerställa samhällsomfattande tjänster till överkomliga priser åt alla EU: s medborgare, oavsett var de bor. Lägg till detta vårt önskemål om att man borde eftersträva en förbättrad servicekvalitet, så har ni parlamentets ståndpunkt i ett nötskal.
Fördelarna och nackdelarna och våra argument har varit föremål för diskussioner vid tidigare tillfällen och, uppriktigt sagt, vid denna tid förra året såg sannolikheten för en överenskommelse mycket låg ut. Tack vare president Chiracs inskridande vid toppmötet i Dublin, och lite god vilja från samtliga parters sida, började saker och ting emellertid att röra på sig, och rådet nådde tidigare i år fram till en överenskommelse som låg mycket nära parlamentets ståndpunkt. Såsom föredragande är det därför min övertygelse att parlamentet vid andra behandlingen bör hålla sina ändringsförslag till ett minimum, och därigenom underlätta en gemensam överenskommelse inom detta område.
Får jag emellertid göra parlamentet uppmärksamt på några tekniska ändringar som måste göras i artiklarna 2.13 och 5.1, till följd av det av transportutskottet antagna ändringsförslag 3.
För det första bör definitionen av en samhällsomfattande tjänst i artikel 2.13 lyda " den offentliga eller privata organisation som svarar för en samhällsomfattande postservice, eller delar av en sådan, i en medlemsstat, vars identitet har meddelats kommissionen i enlighet med artikel 4'. I början av artikel 5.1 bör sedan orden " garanteras en' tas bort, för att undvika upprepning av artikel 4. Jag betonar att det här handlar om tekniska ändringar - inte om förändringar av innehållet eller om principiella ändringar.
Får jag tacka parlamentets sekretariat och alla inblandade, däribland de fackföreningar som verkar inom postsektorn, för deras hjälp med vad som varit en komplicerad och känslig fråga, liksom också rådet och kommissionen för deras hjälp, i synnerhet i de senare skedena. Jag anser att om parlamentet godtar transportutskottets ändringsförslag, och endast de ändringsförslagen, vid andrabehandlingen, så kommer vi tillsammans att ha lyckats med att säkerställa att de målsättningar jag ställde upp tidigare har uppnåtts, och att den med rådet gemensamma ståndpunkten har realiserats.
En fråga står ännu olöst - den om terminalavgifter. Utan tvekan kommer såväl kommissionen som parlamentet att återkomma till detta problem vid ett senare tillfälle. Jag tror emellertid att vi, om vi introducerar frågan i detta skede, riskerar att på ett allvarligt sätt underminera våra möjligheter att nå en överenskommelse med rådet, vilket är anledningen till att jag inte kan stödja ändringsförslagen om detta. Icke desto mindre skulle jag vilja ha någon slags indikation från kommissionens sida med avseende på vilken åtgärd, om någon, den avser att vidta i denna fråga i framtiden.
Avslutningsvis vill jag uppmana parlamentet att stödja transportutskottet vid denna andrabehandling och, genom att göra det, slå ett slag inte bara för de samhällsomfattande tjänsterna utan också för parlamentet självt.

Schmidbauer
Herr ordförande, ärade kolleger! Bättre sent än aldrig. Det är ett talesätt i Tyskland. Jag skulle vilja överföra detta talesätt med förbehåll på diskussionen om postdirektivet. Det har verkligen dröjt länge. Om det presenterade direktivet är bra vill jag sätta ett frågetecken för. Direktivet skulle kunna se väsentligt bättre ut, framför allt saknas en garanti för arbetstagarnas sociala trygghet vid omstruktureringar. Trots det kommer PSE-gruppen att acceptera rådets förslag.
Vi vet hur svårt det var att uppnå enighet i rådet, och vi vill inte äventyra denna kompromiss. Våra idéer om en bra och konkurrenskraftig posttjänst inom unionen var långtgående. Visserligen har kommissionen tyvärr endast övertagit några ändringsförslag från oss. Rådets förslag har däremot tagit hänsyn till tendensen i vårt beslut. Det är viktigt för hela unionen att äntligen få en regleringsram för posttjänsterna efter vilken medlemsstaterna kan rätta sin lagstiftning. Tyvärr innehåller formuleringarna i direktivet alldeles för ofta orden "kan" i stället för "måste" , och jag är rädd för att denna "kan-formulering" av några medlemsstater kan användas som kryphål för att kringgå de europeiska föreskrifterna.
Verkligt positivt är att man klart fastlägger de samhällsomfattande tjänsterna och ett reserverat område. Det kommer att kunna garantera slutkonsumentens försörjning ut till alla regioner till ett vettigt pris. Det kommer även att vara positivt vid diskussionen i förbundsrepubliken Tyskland om den nya postlagen. Jag hoppas att detta direktiv snabbt kan träda i kraft utan en tredje behandling. Då kommer den förljugna diskussion hos oss att vara utagerad, en diskussion där det påstås att Europa tvingar oss att t.ex. avveckla eller stänga små postkontor, att endast tömma brevlådan två gånger per vecka eller liknande idéer.
Ändringarna som Simpson har fört fram stöder jag helt och gläder mig över att med ändringsförslag nr 4 definieras mera noggrant posttjänster för blinda och synskadade personer. Ferbers båda ändringsförslag till terminalavgifterna, alltså till remailing, kommer vi inte att tillstyrka. Ändringsförslagen kommer, hur bra och vettiga de än verkar vara, inte att accepteras i rådet och äventyrar därmed den sköra kompromissen.
Problemet med remailing måste få en lösning och definieras tydligare än som nu är fastlagt i artikel 13, annars blir nämligen den snedvridande konkurrensen kvar på dagordningen. Jag anmodar därför kommissionen att lägga fram ett separat förslag till direktiv om terminalavgifter allra senast i december år 2000, när den kommer med rapporten om det nya postdirektivet och dess funktion.

Ferber
Herr ordförande, herr kommissionär, kära kolleger! Efter mer än ett år har vi i dag äntligen åter tillfälle att debattera posttjänsterna, denna gång vid andra behandlingen av direktivet med en så lång titel att den inte går att uttala. Om vi skall vara ärliga, innebär detta direktiv inte något större språng framåt. Som enda framgång kan man kanske värdera att direktivet tidsmässigt är begränsat och - det säger jag helt öppet - därigenom även kommer att utöva ett visst tryck på medlemsstaterna att göra sina posttjänster konkurrensmässiga och anpassade till den inre marknaden. Om det inte vore möjligt, skulle direktivet inte ens vara värt det papper det är skrivet på.
Grundpelarna i den kompromiss, som det ansvariga ministerrådet för telekommunikationer förhandlade fram i december förra året, vill vi visserligen inte heller äventyra, eftersom jag här naturligtvis även ser följande problem: a) majoritetsbeslut, b) att få igenom det hela i rådet. Det är nödvändigt att reservera ett visst område för en postal basförsörjning även ute i glesbygden. En skyldighet att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster - således ett minsta utbud av posttjänster, som måste komma alla medborgare till del till godtagbara kostnader - har också sitt berättigande.
PPE-gruppen vill - det anser jag också - inte sträva efter ett förlikningsförfarande, utan vi måste äntligen komma fram till att det händer något i medlemsstaterna. Den avgörande frågan är emellertid: Hur organiserar vi en gemensam marknad, där den centrala europeiska frågan, den om terminalavgifterna skall regleras genom ett förlegat system, nämligen världspostavtalet. På denna fråga har ännu inte någon kunnat ge mig ett tillfredsställande svar. Det är förvånar mig faktiskt, Brian Simpson, hur statsmannamässigt du i dag har utformat ditt bidrag. Den kamplust och uppbrottsstämning som man kunde höra vid första behandlingen finns det inte mycket kvar av. För ett år sedan var vi överens om att vi måste hitta en europeisk lösning i fråga om terminalavgifterna. Nu vid den andra behandlingen följer ni oss inte endast av den anledningen att ni inte vill äventyra rådets kompromiss. Får jag uttrycka min respekt för hur snabbt ni i Storbritannien lärt er spelets regler.
För oss i PPE-gruppen handlar det om att vi vill uppnå en gemensam marknad, konkurrens även på postområdet - men inte en konkurrens som ger enskilda länder en fördel visavi övriga länder. Ett reserverat område, en skyldighet att erbjuda samhällsomfattande tjänster, som omintetgörs av opålitlig remailing, ja rent av urholkas, kan vi inte tillstyrka.
Schmidbauer, jag blir verkligen rörd av era krokodiltårar, men om ni vill ha allt detta, t.ex. social trygghet, stöd då mitt ändringsförslag! Då kommer det hela att löpa av sig självt, då behöver vi inte alls längre prata om små postkontor i Tyskland. Ni kan redan i morgon göra något för era kamrater!
Jag hade en del till att säga, men min tid är snart ute. Herr kommissionär, frågan om terminalavgifterna är fortfarande inte avklarad. Även om vi i morgon, på grund av den motsatta sidans vägran, inte kommer att bli klara, skulle jag vilja be er att vi försöker nå positiva resultat. Med ett världspostavtal kan vi inte åstadkomma någon inre marknad!

Poisson
Herr ordförande, herr kommissionär! Jag vill lyckönska min kollega Simpson till hans utmärkta förslag till rekommendation om harmoniseringen av posttjänster. Det kommer att spela en avgörande roll för organiserandet av denna sektor i Europa, eftersom det vidhåller Europaparlamentets ståndpunkt vid den första behandlingen och den fransk-tyska kompromissen på initiativ av Jacques Chirac, nämligen inrättandet av en allmän tjänst och en tydlig definition av en tjänst avsedd för företag, som varje medlemsstat tilldelar med respekt för subsidiaritetsprincipen.
I dag har postsektorn behov av att snabbt införa bestämmelser som garanterar rättssäkerhet och ekonomisk överlevnad. Medborgarna och företagen förväntar sig dessutom en garanti från Europeiska unionen om en offentlig kvalitetstjänst till ett överkomligt pris.
Min grupp erinrar om att den fäster stor betydelse vid den offentliga tjänsten, en oersättlig beståndsdel för den sociala sammanhållningen och en balanserad regional- och landsbygdspolitik. Jag erinrar om att denna offentliga tjänst inte kan utövas om dess ekonomiska jämvikt äventyras av en okontrollerad avreglering som inte styrs och särskilt av en alltför snäv definition av området för reserverade tjänster.
Av alla dessa anledningar önskar min grupp att direktivet snabbt antas, om möjligt vid ministerrådet för telekommunikation den 1 december i år. Vi måste undvika ett förlikningsförfarande som skulle kunna ifrågasätta en överenskommelse som var extremt svår att uppnå i rådet. Det är anledningen till att UPE-gruppen kommer att rösta för Simpsons rekommendation.

Wijsenbeek
Herr ordförande! Här står vi nu med resterna av vad som en gång borde ha varit en avregleringspolitik. Det är karakteriserande att alla föregående talare speciellt hänvisar till de postanställda och att ingen haft ett ord till övers för konsumenten som har rätt till en bra tjänst. Inte heller ni, fru Schmidbauer, för ni talade också om postarbetarna.
Det är egentligen väldigt sorgligt att kommissionen inte sitter här med skammens rodnad på sina kinder. För det som hänt är att vi fallit till föga för etablerade intressen. Det finns dock en sak vi inte får glömma. Posten som tror att den kan ha en monopolställning har förlorat den för länge sedan. Både fax och e-post kommer att tvinga även postverken att bli konkurrenskraftiga.
Min politiska grupp har i första behandlingen, och jag är absolut inte den ende, herr Simpson, röstat emot. Det kommer vi inte att göra nu vid andra behandlingen. En sak vill vi dock försöka: att rädda vad som räddas kan åt den europeiske konsumenten, som har rätt till ordentlig service, som har rätt till att de brev som postas också delas ut till adressaten inom rimlig tid. Nyligen stod det att läsa i Agence Europe att endast 80 % av breven delades ut i tid.
Jag förstår verkligen inte hur man kan tro att det betyder att vi i Europa uppfyller normerna. Kommissionen borde i framtiden ta på sig ansvaret för att övervaka dessa normer och med de möjligheter den har till hands omedelbart, i enlighet med fördraget, påpeka för de verk som inte uppfyller normerna att det i första hand är konsumenten som drabbas och att vi håller på att ordna en europeisk konsumentpolitik.

Moreau
Herr ordförande! Posttjänsten bidrar genom sina sociala, ekonomiska och kulturella aspekter till en grundläggande rätt för människan: rätten till kommunikation. Den kan därför inte betraktas som en enkel vara som helt underställs marknaden.
Rådets gemensamma ståndpunkt, vilken innefattar flertalet av Europaparlamentets ändringsförslag som kommissionen förkastat, begränsar i praktiken postsektorns avreglering men öppnar ändå dörren för den. Genomförandet av kommissionens och vissa medlemsstaters regeringars ultraliberala målsättningar bromsas förvisso upp: artikel 7 placerar t.ex. gränsöverskridande post och direktreklam bland reserverade tjänster minst fram till år 2003.
Viljan att plocka det bästa ur de mest lönsamma sektorerna till förmån för privata företag och lämna de sämsta delarna till de offentliga myndigheterna hålls alltså i schack för de kommande åren.
Rådet tvingades beakta de anställdas och postanvändarnas trofasthet mot den allmänna tjänsten. Stora sociala rörelser i bl.a. Frankrike och Tyskland har uttryckt viljan att inte låta den offentliga posten raseras. Deras ansträngningar har burit frukt.
Den sociala rörelsens och den allmänna opinionens konstanta ingripande i ärendet utgör för övrigt en garanti för att den gemensamma ståndpunktens erfarenheter skall förverkligas och att de av avregleringens målsättningar som den kan gynna hålls i schack.
Det är i det hänseendet vi lämnar två ändringsförslag som syftar till att säkerställa lika tillträde för användarna av den allmänna tjänsten, med en utjämning av tariffen och försäkran om en kvalitetstjänst som är tillgänglig för alla oavsett geografiska förhållanden.
Jag skulle vilja rikta uppmärksamheten på två andra punkter. Dels de nya tjänsternas uteslutning från den reserverade tjänsten, vilket kommer att begränsa utvecklingen av den offentliga tjänsten. Dels det faktum att vissa stater kan införa mer liberala åtgärder, vilket medför risk för illojal konkurrens och kan äventyra ett rättvist samarbete inom posten i Europeiska unionen.
Artikel 7.3 slutligen innebär att ett beslut kommer att fattas senast den 1 januari 2000 om den fortsatta avregleringen av posttjänsten, särskilt direktreklam och gränsöverskridande post.
Men å vems vägnar bör vi bedöma att avregleringen utgör den enda framtida vägen? Och är det inte ogrundat att basera denna diskussion på en utredning som läggs fram innan 1998 års slut, dvs. några månader efter det att direktivet trätt i kraft?
Erfarenheterna från den avreglering som redan ägt rum borde emellertid göra oss försiktiga. Konkurrensutsättning och privatisering medför i allmänhet negativa konsekvenser för sysselsättningen, för tjänsternas kvalitet och för personalens ställning. Exemplet Sverige är verkligen upplyftande i det hänseendet: med avregleringen avskaffades 25 % av arbetstillfällena, 30 % av kontoren stängdes och avgifterna för enskilda ökade med 42 % på fyra år.
Jag skall tillägga att angreppet på det offentliga monopolet ofta leder till sammanslagning av privata koncerner, vilka har en tendens att bli verkliga oligopol som bryr sig föga om det allmänna intresset och endast eftersträvar vinst.
Vår grupp kräver ännu en gång att en verklig utvärdering över avregleringen upprättas, där de sociala aktörerna beaktas - bl.a. personal och användare - snarare än att avregleringen fortsätter till vilket pris som helst.
I motsats till den destruktiva konkurrens som medför mänskligt och materiellt slöseri vill vi verka för att försvara och främja offentliga tjänster som bäst kan ta tillvara allmänintresset för en vision som också är solidarisk med förhållandet mellan folken och nationerna, med utveckling av samarbete för ömsesidigt intresse, grundat på mänskliga behov. Samarbetet mellan medlemsstaternas postväsenden är det enda sättet att positivt tillmötesgå vår tids utmaningar. Det bör åtföljas av verkliga möjligheter att ingripa och nya rättigheter för anställda och användare. Varje medlemsstat bör fritt kunna välja ställning för operatörer, monopolets omfattning, definitionen av uppgifter av allmänt intresse och kriterier för förvaltning för att gynna sysselsättning och utbildning. På så sätt kan vi uppnå en harmonisering uppifrån av posttjänsten i folkens och medlemsländernas intresse.

Telkämper
Herr ordförande! Det brinner hos posten, därför är bidraget från parlamentet vad gäller detta betänkande eller direktivet om gemenskapens inre marknad för posttjänster viktigt för att släcka denna brand. Vårt bidrag är viktigt, därför att det inte ger några konkurrensnackdelar i samband med liberaliseringen av marknaderna, därför att det framför allt inte innebär någon social nedrustning, därför att den sociala tryggheten bevaras och även postens samhällsfunktion kan bibehållas.
En reglering på europanivå är enligt min uppfattning absolut nödvändig för den period under vilken de europeiska postföretagen förhandlar om en reglering av frågan om terminalavgifter. Vi vet att det finns mycket starka motstridande ekonomiska intressen. Med ändringsförslag 19 till artikel 13.2 kommer man att kunna förhindra det missbruk som hittills funnits. På en gemensam marknad behöver vi gemensamma regler. Vi får inte argumentera med nationalstatliga förtecken, utan när det gäller världspostavtalet måste vi argumentera som Europeisk union. Enligt min uppfattning borde som rättslig grund för alla kommande rättsföreskrifter inför liberaliseringen av postmarknaden artikel 100a gälla. I det fallet har vi hittills fått dåligt stöd från kommissionen vid första behandlingen. Vi är glada att rådet tagit upp våra klagomål, att det delat vår uppfattning och vi hoppas, att det blir bättre vid andra behandlingen.
Vi måste bevaka den sociala tryggheten för arbetstillfällena inom postområdet, därför är politikens dominerande ställning viktig även här. Jag anser, att det inte får vara så som hos de privata distributörerna. Vi har just sett i USA hur arbetsplatser försvinner hos posten där. Det får inte hända inom Europeiska unionen. Jag har själv länge arbetat som brevbärare. Jag vet att postens samhällsfunktion är viktig, för gamla människor, för de regioner som är underutvecklade. Det får inte finnas någon regional diskriminering, varken hos avsändaren eller mottagaren. Eftersom det finns en social förpliktelse måste det finnas statlig kontroll, sedan kan det finnas offentliga eller privata distributörer. Jag hoppas, att vi kan komma fram till en lösning både ur konsumentens och de postanställdas perspektiv, att vi sedan även kan reglera frågan om terminalavgifter.

Dary
Herr ordförande, kära kolleger! Kommissionens förslag till direktiv är ett viktigt steg mot inrättandet av en inre marknad för posttjänster i Europeiska unionen.
De mest entusiastiska försvararna av den offentliga tjänsten kommer förvisso inte att i texten finna garantier som i allmänhet kommer av ett sådant slags tillhandahållande, även om kommissionen vid den andra behandlingen, vilket jag naturligtvis önskar och hoppas, accepterar ändringsförslagen från föredraganden vilka också behölls av utskottet för transport och turism.
Men oavsett om det gäller tjänstens kvalitet och medborgarnas jämlikhet inför avgifterna, på sätt och viss platsen där tjänsten utförs, inbegripet i avlägset belägna regioner eller på öar, oavsett om det också gäller varaktig sysselsättning för hundratusentals anställda inom denna sektor, finns det inga garantier för framtiden på dessa grundläggande områden, i vilket fall som helst inte efter de närmaste åren.
Genomförandet av direktivet har emellertid fördelen att fastställa en rättslig ram och dess antagande förkastar också den minst sagt underliga text som utarbetats av kommissionen och ansetts som "tillämpningsföreskrifter" , en text som fullständigt motsade direktivets text, vilken kommissionen ändå påstod sig hänvisa till.
Europaparlamentet har i allt detta varit fortsatt tydligt och bestämt i sina ståndpunkter och även om samtliga ståndpunkter som antogs vid den första behandlingen inte behölls är det säkert tack vare denna tydlighet och fasthet som rådet kunnat söka och finna en kompromiss och gjort kommissionen mer uppmärksam på den inriktning som parlamentet önskar ge direktivet. I det sammanhanget förtjänar föredragande Simpson både våra lyckönskningar och vårt tack, såväl för den envishet han visat prov på som för arbetets kvalité.

Van Dam
Herr ordförande! Posten har en mycket viktig funktion i samhällslivet. De stora skillnaderna i kvalitet på servicen mellan medlemsstaterna utgör därför också ett allvarligt problem. På de platser där den kvaliteten kommer till korta beror det inte på de geografiska skillnaderna utan på bristande effektivitet. En förstärkt marknadsfunktion skulle utan tvivel förbättra kvaliteten. Rådet skjuter i sin gemensamma ståndpunkt dock upp en verklig avreglering av postmarknaden i minst fem år. Och det medan avregleringen av posttjänster framför allt i Sverige redan givit goda resultat. Precis som parlamentet i sin första behandling har rådet med majoritet tagit ställning för de ineffektiva postverkens kortsiktiga intressen, framför allt i unionens stora medlemsstater. Medborgarnas och företagens intressen har fått underordnad betydelse.
Avregleringen av direct mail och inkommande post över nationsgränserna har inte bara skjutits upp, rådet och parlamentet måste till och med besluta om detta på nytt år 2000. Hela den tiden ligger frågan kvar på den politiska dagordningen och, vilket är mycket allvarligare, blir postsektorn i Europeiska unionen lämnad utan klarhet. Rådet borde ha lagt fram ett tydligt tidsschema för avreglering. Tyvärr har rådet också utvidgat möjligheterna att undkomma skyldigheterna till samhällsomfattande tjänster. Genom att de nationella instanserna själva får bestämma om ett sådant undantag skall tillämpas så lider principen om samhällsomfattande tjänster allvarlig skada. Vidare saknar den gemensamma ståndpunkten en norm för utdelning av inrikespost så att den menliga eftersläpningen i vissa medlemsstater blir kvar.
Min kritik mot den gemensamma ståndpunkten innebär att jag är långt ifrån nöjd med betänkandet från utskottet för transport och turism som skriver under på huvuddragen i rådets ståndpunkt. Med tanke på det ställningstagande som en majoritet av det utskottet intar, har jag inte mycket hopp om en förbättring av betänkandet.
I en tid där den tekniska utvecklingen gör alternativen till fysisk post allt mer tilltalande förblir postverken ineffektiva monopolister. Risken är att de kommer att förlora en ännu större marknadsandel än vad som skulle ske vid en begränsad avreglering.

Belleré
Herr ordförande, ärade kolleger! Simpson-betänkandet som vi här behandlar för andra gången gäller gemensamma regler för utvecklingen av den inre marknaden och gemenskapens posttjänster och förbättringen av servicekvaliteten och det är speciellt betydelsefullt: tänk bara på det stora antal utskott som ärendet har skickats till för yttrande, bland vilka jag vill speciellt peka på budgetutskottet, utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, utskottet för rättsliga frågor och andra.
Det handlar om en fråga som har förberetts sedan 1992. Nåväl, vi inom Alleanza Nazionale röstar för de ändringsförslag som syftar till en bättre och mer enhetlig organisation när det gäller terminalavgifterna inom Europeiska unionen. Låt mig påminna om ändringsförslag nr 7, som ålägger medlemsstaterna skyldigheten att respektera samma nivå på kvalitetsnormer när det gäller postbefordran inom landet som över gränserna och ändringsförslag nr 5, där man måste jämka samman önskemålen om gemensamma tariffer, vilket Europaparlamentet hävdar, med att ge operatörerna inom postsektorn möjligheten att sluta individuella avtal med sina kunder när det gäller priset.
Föredraganden gör helt rätt - och jag kan bara instämma - när han rekommenderar att parlamentet skall anta den gemensamma ståndpunkten efter ett fåtal förbättringar av den slutgiltiga texten, förbättringar som skulle kunna accepteras av rådet och kommissionen och som är avsedda att utveckla och förtydliga direktivets huvudsyfte.

Newman
Herr ordförande! Som jag sagt många gånger tidigare i detta parlament så har jag tidigare arbetat vid posten, och känner ännu stor samhörighet med de postanställdas fackföreningar, utöver att naturligtvis här representera mer än en halv miljon postkonsumenter i min valkrets. Jag vill gratulera föredraganden, Brian Simpson, till det sätt på vilket han hållit i debatten och direktivet om de europeiska posttjänsterna och direktivet de senaste åren.
Medlemsstaternas rättigheter att förbehålla de postkontor som tillhandahåller den samhällsomfattande tjänsten, rätten till uppsamling, sortering, transport och distribution av post, och principen att kostnaden för att skicka brev ska vara överkomlig för alla, kommer att räcka långt när det gäller att försvara postkonsumenternas och de postanställdas intressen.
Det gläder mig att rådet till slut tog sitt förnuft till fånga och antog sin gemensamma ståndpunkt rörande direktivet, och jag vill ge ett erkännande åt president Chiracs roll, vad gäller den ledning han gav rådet, för att få det att återspegla den franska tvärpolitiska positiva inställningen till posttjänsterna såsom en väsentlig offentlig tjänst. Om kommissionen går vidare med sitt meddelande om konkurrens inom postsektorn, så måste det ändras drastiskti förhållande till det publicerade förslaget, för att stämma helt överens med direktivet. Direktivet utgör resultatet av en överenskommelse mellan det demokratiskt valda Europaparlamentet och en överväldigande majoritet av de demokratiskt valda representanterna för medlemsstaternas regeringar i Europeiska rådet.
Med den största respekt för kommissionär Bangemann och kommissionär Van Miert så vill jag bara påminna kommissionärerna om att de är tillsatta och inte valda, och att de bör ha detta i åtanke, snarare än ens tänka på att försöka stjälpa demokratiskta fattade politiska beslut. Det ligger i den europeiska befolkningens intresse att vi har effektiv postservice till överkomliga priser, som återspeglar det faktum att postkommunikation utgör en oumbärlig offentlig service.

Stenmarck
Herr ordförande! På område efter område drivs i dag kravet på avreglering och liberalisering. Vi gör det därför att de gamla monopolen inte lever upp till de krav på en väl fungerande service som vi alla har rätt att ställa. Vi gör det också för att kunna följa med i den tekniska utvecklingen inom olika områden, och vi gör det för att kunna minska priserna. Så är det på en rad olika områden, dessvärre hittills med postens verksamhet som ett stort och beklagligt undantag.
Om det beslut som Europaparlamentet tog i sin första behandling för litet mer än ett år sedan hade blivit det slutgiltiga ställningstagandet, så hade de länder som genomfört den nödvändiga avregleringen och därmed skapat alternativ till och konkurrens för de gamla postmonopolen förmodligen tvingats återreglera åtminstone delar av postens verksamhet. Det hade varit direkt orimligt om vi hade tagit ett sådant beslut. Det handlade för ett år sedan väldigt mycket om reglering och väldigt litet om liberalisering och fri konkurrens. Dessbättre är kommissionen mer framsynt än vad detta parlament är. Det vill jag rikta ett tack till kommissionär Bangemann för.
Av de 57 ändringsförslag som parlamentet ställde sig bakom återstår i dag väldigt litet, vilket jag tycker är positivt. För de länder inom EU som har drivit kravet på fri konkurrens inom postsektorn finns det nu möjlighet att fortsätta denna utveckling i en liberaliserande riktning, vilket också är positivt. För Sveriges del är detta en utveckling som steg för steg dessutom tagits i betydande politisk enighet. Det innebär att det nu finns en mångfald av alternativ, och många nya företag har skapat många nya arbetstillfällen. Jag säger detta särskilt riktat till Moreau: Minskningen av antalet anställda inom de tidigare postmonopolen, både i Sverige och i andra länder, är mer en följd av teknisk utveckling än av att det är konkurrens. Konkurrensen har tvärtom skapat många nya arbetstillfällen.

Theonas
Herr ordförande! Posttjänsterna är samhällsomfattande tjänster, deras effektivitet och kvalitetsnivån på de tjänster som tillhandahålls, bör ses och bedömas ur detta perspektiv. Även i detta fall, som skett även med de övriga sektorerna för gemensam nytta, argumenteras det emellertid för en avreglering av sektorn och i princip för ett avskaffande av begreppet allmänna tjänster vilket drabbar kvaliteten på tjänsterna och även medborgarna.
Privatiseringen av de var och för sig mest inkomstbringande sektorerna och tjänsterna innebär, objektivt sett, den offentliga sektorns minimering, med en försämring av tillhandahållna tjänster för de flesta användare, privatpersoner och mindre företag, som följd. Samtidigt skadas direkt de förvärvsarbetandes bestående arbetsordning, vilket innebär en betydande förlust av arbetstillfällen inom postsektorn, som sysselsätter 1 500 000 förvärvsarbetande.
Det är ett faktum, herr ordförande, att rådets gemensamma ståndpunkt accepterat vissa av Europaparlamentets ställningstaganden och förslag vilka, till en viss grad och under så lång tid som de aktuella regleringarna kommer att gälla, innebär ökade möjligheter för de offentliga institutioner som tillhandahåller posttjänster att göra vissa tjänster tillgängliga för de europeiska medborgarna. Dock skapar den begränsade tid under vilken dessa bestämmelser kommer att gälla och rådets nekan att anta förslag för att skydda de offentliga postinstitutionerna mot enhetsavgifter på en avreglerad posttjänstmarknad påtaglig oro för de offentliga institutionernas öde, men även vad gäller nivån på tillhandahållna tjänster i missgynnade bergs-, ö-, och jordbruksområden, där de privata företagens intresse, i avsaknad av vinst, är obefintligt, medan de offentliga institutionerna snart inte kommer att vara i stånd att tillhandahålla tjänster.
Vi, herr ordförande, intresserar oss både för de förvärvsarbetande inom sektorn, och tjänsternas användare, speciellt i missgynnade områden som, givet en total avreglering av marknaden, kommer att lämnas åt sitt öde. Därför anser jag att de ändringsförslag vi lagt fram beträffande ordalydelsen måste godkännas av Europaparlamentet.

Paasio
Herr ordförande! Rätten att ta emot och sända post hör till de centrala medborgerliga rättigheterna i ett civiliserat land. Det är också samhällets sak att sörja för att dessa rättigheter finns. Även i länder med stor yta och glest bosatt befolkning måste postservicen så likvärdigt som möjligt nå alla delar och alla medborgare. Denna princip kommer oundvikligen åtminstone i någon mån i konflikt med den fria marknadens princip. Man måste kunna sörja för att en avreglering och breddning av postmarknaden inte tränger ut posten som en offentlig serviceform som utgår från lika behandling av alla medborgare och områden.
I debatten om samhällsomfattande tjänster är det är svårt att undgå ett intryck av att principen om att bland annat olika företag skall få fritt tillträde till postmarknaden i viss mån fått rollen av viktigaste princip. En sådan utveckling måste i tid få tillräcklig uppmärksamhet. Det är klart att man inte vill in på postmarknaden därför att man vill garantera medborgare och företag bättre och mångsidigare posttjänster, utan därför att man vill idka vinstgivande affärer. Följden blir att intresset i första hand gäller stora städer där verksamheten ger det bästa resultatet. Postservicen i avlägsna och glest bebodda områden förblir det offentligas uppgift, en uppgift som inte ger stor ekonomisk behållning. Kostnadsmarginalen blir ofta negativ och måste bekostas av samhället med skattemedel.
En sådan utveckling leder för en offentlig ekonomi under hårt budgettryck till att tillgången på posttjänster försämras och ett eftergifter görs i den viktiga jämlikhetsprincipen. Man måste i god tid gripa in i denna utveckling för att samhället skall kunna svara för att de som bor i glesbygder inte heller i detta avseende skall bli förfördelade. Frambefordring av post som en renodlad affärsverksamhet medför också viktiga ansvarsproblem som inte tillräckligt har diskuterats.

Cornelissen
Herr ordförande! Får jag börja med att lyckönska kollega Van Dam till sitt maiden speach : klart och tydligt, såsom vi även var vana vid av hans föregångare. Jag vill även lyckönska föredraganden, Brian Simpson, till rådets gemensamma ståndpunkt. Jag känner till få fall där rådet avvikit så kraftigt från ett kommisionsförslag för att i så stor utsträckning tillmötesgå föredragandens och majoriteten av parlamentets åsikt. I detta läge tycker jag det är viktigt att direktivet antas så snabbt som möjligt. Jag ber därför även mina kolleger att tänka över saken noga innan vi antar ändringsförslag som leder till ett förlikningsförfarande och alltså till ytterligare dröjsmål. Även postverk och postföretag måtte önska att politikerna äntligen bringar klarhet så att de kan utveckla en strategi för framtiden, en strategi där naturligtvis konsumentens intressen intar en central position.
Jag skulle gärna vilja veta av kommissionären om jag förstått rätt när jag antar att särskilt ändringsförslagen 7-12, om dessa antas, med högsta sannolikhet inebär ytterligare försening. Det nu aktuella direktivet är ett ytterst blygsamt ministeg på väg mot en inre marknad för posten där det finns plats för en blygsam marknadsfunktion i konsumentens intresse. Att ytterligare urholka detta direktiv, såsom vissa av ändringsförslagen syftar till, är inte bra för konsumenten och det är inte heller bra för sysselsättningen på medellång sikt. Den tekniska utvecklingen går snabbt. Jag vill gärna från kommissionären få ett löfte om att han i slutet av nästa år kommer med ett realistiskt program för verklig avreglering av marknaden i konsumentens och sysselsättningens intresse.

Bangemann
Herr ordförande! Med blicken på klockan vill jag än en gång med några få ord sammanfatta det som delvis helt riktigt sagts i diskussionen. Jag skulle emellertid vilja klargöra min position i ärendet.
För det första: Det som beslutades i rådet och som ligger nära parlamentets position motsvarar inte min uppfattning. Jag har emellertid accepterat det, inte för att jag inte är vald - det är inte problemet. Man ser här att även det faktum att man en gång varit brevbärare inte alla gånger behöver ge bättre kunskaper. Jag tror snarare att denna lösning på postområdet kommer att väsentligt försvåra livet, speciellt för personalen. Jag har endast accepterat denna lösning därför att två viktiga ändringsförslag antagits av rådet, nämligen principen för liberaliseringen och en tidplan kommer att utarbetas, som jag mycket noga kommer att hålla. Herr Cornelissen, jag kommer tidigt nästa år bereda ett nytt förslag, eftersom en deadline sattes, som Ferber mycket riktigt påpekat, en tidpunkt vid vilken liberaliseringen senast måste ha förts framåt, eftersom annars allt kommer att faller samman igen.
På så sätt har vi skapat ett tryck i frågan, som nu kommer att få en kompletterande effekt på det som i alla fall kommer att hända. Jag säger även till min vän som oriktigt av Simpson tilltalades som vore han i minoritet, han är inte ensam. I övrigt har minoritetsskyddet alltid varit av stort intresse för Europaparlamentet. Man borde därför hedra honom för detta. Följande kommer nämligen att hända. Posttjänsterna kommer att behöva finansieras. Ju mer olönsamma, ju mer ineffektiva de är, och att det finns ineffektiva posttjänster det behöver man inte blunda för - desto högre inkomster måste de prestera. Och var kan de skaffa sig inkomster? Antingen via avgifter eller eventuellt fortfarande via offentliga bidrag. Det senaste anser jag blir allt svårare.
Men även avgifterna kommer naturligtvis att påskynda ersättningsprocessen via andra kommunikationsmedel.
Deutsche Bundespost, som heter Post AG, har ju som ni vet, nyligen behövt höja portot med 10 %, och det kommer även att hända i andra länder. Att använda en fax i dag är inte längre något konststycke. Det kan många människor. I stället för att förlita sig på en posttjänst, som kanske t.o.m. inte kommer alls eller kommer försenad till öar, så som det beskrivits här eller som är för dyr, då skaffar sig folk en faxapparat och så...
(Blandade reaktioner) Nej, vårt förslag utgick från att en liberalisering skulle åstadkomma precis samma effekt som liberaliseringen inom telekommunikationssektorn gjorde, nämligen att tjänsterna blir mer effektiva, att avgifterna sjunker. Dessa gammalmarxistiska ståndpunkter som De gröna har övertagit, kan man nästan snart inte längre lyssna på. De missar varje ny erfarenhet. För första gången, Telkämper, sjunker telefonavgifterna stadigt, faxavgifterna är redan i dag billigare. Telefonerar ni via Internet kan ni glömma era gamla brevbärarkunskaper. Dem kan ni rama in därhemma. Det är vad som kan hända och jag, dear friend Simpson, tar inte på mig ansvaret för det. Jag kommer att arbeta vidare på att via en förnuftig avreglering, som naturligtvis tar hänsyn till dagens situation, se till att även posten blir en viktig beståndsdel av informationssamhället och dessutom en livaktig sådan. Det går, exemplet Finland har tydligt visat det, för övrigt även exemplet Sverige. Det är nämligen möjligt, men fortfarande inte med detta direktiv. Visserligen presenterar det en ram inom vilken det kan bli möjligt, därför är jag inte mot förslaget. Jag kan även acceptera de ändringsförslag som föredraganden föreslagit, däremot inte, som Cornelissen helt riktigt förmodar 7, 8, 9, 11 och 12, eftersom vi därmed inte skulle kunna godkänna direktivet. Det är helt klart. Men ni är självklart i den situationen att ni kan godkänna dessa ändringsförslag. Sedan går diskussionen vidare och det kommer att bli ännu sämre än det redan är.
Det minsta ni skulle kunna göra för att i någon mån hjälpa posten, är att anta detta direktiv, men utan att vara stolta över er prestation. Förvänta er inga alltför stora lovord, de är ändå förgäves. Inom två år kommer ni att få se att en icke vald kommissionär, som ännu aldrig i sitt liv burit ut någon post, kanske har förstått problemet bättre.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.00.)

