Zöld Könyv a közös halászati politika reformjáról (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a Maria do Céu Patrão Neves által a Halászati Bizottság nevében a közös halászati politika reformjáról szóló zöld könyvről - szóló jelentés.
Maria do Céu Patrão Neves
előadó. - (PT) Engedjék meg, hogy néhány szót szóljak az 50 halászhoz, akik éppen most érkeznek az ülésterembe, és azért vannak itt ma, hogy megtekintsék a mai vitát, illetve a jelentésről szóló szavazást.
Úgy vélem, a Halászati Bizottságban ülő valamennyi kollégám nevében mondhatom, akik rendkívül keményen dolgoztak a jelentésen, öröm számomra, hogy eljött ez a nap, amikor a jelentést a Parlament előtt bemutatjuk és szavazásra bocsátjuk. Miért? Azért, mert a közös halászati politika az egyik központi európai uniós szakpolitika. Viszonylag nehezen indult útjára, mivel hivatalosan a 80-as években hozták létre, és első reformjára 2002-ben került sor. Ma tisztában vagyunk az akkor megállapított egyes főbb problémákkal (itt a túlzott kapacitásra, a túlhalászásra és a túlzott mértékű befektetésekre gondolok, amelyek mértéke a jelek szerint nem egyenletesen oszlott el az EU-ban), mivel ezek a problémák nagyrészt még ma is jelen vannak.
Ez a reform kiindulópontja, egy olyan reformé, amelynek átfogónak és intenzívnek kell lennie, és amelyre az ágazat már régóta vár.
A jelentés szerint milyen irányt kellene vennie ennek a reformnak? Először is, az alapelvek tekintetében egyensúlyt kell teremteni a környezeti, társadalmi és gazdasági szempontok között. A környezeti szempontokra az állományok védelmének biztosítása érdekében van szükség; a társadalmi szempontokra a szakma fejlődésének és méltóságának biztosítása érdekében van szükség; a gazdasági szempontokra pedig azért, hogy biztosítani lehessen az ágazat jövedelemtermelő képességét. E három szempont nélkül semmilyen halászat nem lesz az Európai Unióban, illetve legalábbis nem lesz fenntartható és fejlődésre képes, amit pedig valamennyien szeretnénk.
Hogyan hajtsuk végre ezeket az általános, a halászat csökkentését, a nagyobb nyereséget és az állományok hatékonyabb megóvását célzó elveket? A jelentés kiemel néhány alapvető szempontot: a decentralizáció irányába tett erőfeszítések; a halászok és a teljes halászati ágazat döntéshozatali jogkörökkel történő felruházása; fokozottabb részvételük biztosítása a halászat irányításában, ami egyben lehetővé teszi a szabályok betartása és a felelősségvállalás politikájának kialakítását; a kisüzemi és az ipari flották közötti különbségtétel szükségessége, eltérő vonatkozó szabályozással; olyan irányítási modellek felmérése, amelyek jobban megfelelnek bizonyos halászati területek és különböző halászati gazdaságok igényeinek; a piac olyan halászat révén való megerősítésének szükségessége, amelynek célja az értéknövelt termékek biztosítása, valamint az első eladási ár növelése; a támogatások függővé tétele a bevált gyakorlatok alkalmazásától; a flották korszerűsítésének biztonsági és higiéniai szempontból történő szabályozása; az akvakultúra olyan meghatározó fejlődése, amely az Európai Unión belül ökológiailag fenntartható; valamint a halászatban vagy a halfeldolgozásban érintett egyéb ágazatok fejlődése. Mindenképpen fel kell hívnunk továbbá a figyelmet a nők egyre növekvő szerepére a halászaton belül, valamint arra, hogy meg kell követelnünk, hogy a harmadik országokból származó, az EU-ba importált halászati termékekre ugyanazok a követelmények vonatkozzanak, mint saját termelőink áruira. Ez magában foglalja a tanúsítványokat, a címkézést, a nyomon követhetőséget és végül a halászatnak az európai tengerpolitikába történő beillesztését a kapacitásnövelés átfogóbb keretének részeként.
Befejezésképpen hadd mondjam el, hogy a ma bemutatott munka a Halászati Bizottság tagjainak közös erőfeszítéseit dicséri, különösen az árnyékelőadókét, akikkel megfeszített munkát végeztünk, és ugyanez vonatkozik a Bizottságra, az Európai Parlament Titkárságára, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoport tanácsadójára és a többi képviselőcsoport tanácsadóira, valamint természetesen hivatalomra és halászati kérdésekért felelős asszisztensemre is. A ma ismertetett jelentés valódi közös erőfeszítés eredménye, és bízom benne, hogy el is fogjuk fogadni.
Juan Carlos Martín Fragueiro
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök úr! Az elnökség is üdvözli a mai európai parlamenti vitát, az ugyanis igen fontos részét képezi a zöld könyvről folytatott átfogó konzultációs eljárásnak, ezért a Bizottságnak a jogalkotási javaslatok kidolgozása során komolyan figyelembe kell vennie az Európai Parlament észrevételeit.
A Tanács szintén körültekintően megvizsgál majd minden parlamenti véleményt annak érdekében, hogy ezt követően értékelhesse és a rendes jogalkotási eljárásnak megfelelően elfogadhassa a jogalkotási javaslatokat.
A 2009. áprilisi zöld könyv a közös halászati politikában megfigyelhető bizonyos szerkezeti nehézségeket tárgyalja: a túlzott kapacitást, a konkrét célkitűzések hiányát, a rövid távú döntéshozatalt, az ágazati felelősségvállalás hiányát és általában véve az elégtelen szabálykövetést.
Ezenfelül e szerkezeti problémákra lehetséges megoldásokat is javasolt, és olyan fontos kérdésekre is kitért, mint az ipari, illetve a kisipari, part menti flottákra vonatkozó differenciált halászati rendszer bevezetése, a pazarlás, a viszonylagos stabilitás, az átruházható egyéni jogok, a fokozottabb piacorientáltság, a közös halászati politika beillesztése a tengerpolitika tágabb kontextusába, a köztámogatások és a KHP nemzetközi dimenziója.
A tagállamok egyénileg és a Tanácson keresztül közösen is részletesen tanulmányozzák a felvetett kérdések különböző szempontjait. Az első konzultációs szakasz 2009 decemberében zárult le, és a Bizottság ez idáig 1 700 javaslatot kapott, valamint több mint 125 találkozót és szemináriumot szervezett.
Az idén szeptember 1-jén kezdődő második szakasz célja a közreműködés elemzése és a főbb elképzelések megvitatása. Januárban a Bizottság a reform főbb elemeivel és a jogokon alapuló halászati gazdálkodással foglalkozó szemináriumot szervezett, sőt, ma is folyik egy ilyen szeminárium, amelynek témája a kisipari halászat. A hatásvizsgálatra márciusban kerül sor. Az Európai Halászati Alapról és a jövőbeni pénzügyi kilátásokról áprilisban tárgyalunk majd, amit májusban a nemzetközi dimenzióról, júniusban pedig a pazarlásról és a célzott felhasználásról szóló vita követ.
Május 2-án és 3-án az elnökség és a Bizottság közös szervezésében megrendezett konferenciára kerül sor La Coruña városában. A konferencia témája a reform három alapvető eleme lesz, mégpedig az irányítás, az állománygazdálkodás, illetve az ipari és kisipari halászat differenciált megközelítése.
Május 4-én és 5-én a miniszterek Vigóban találkoznak majd, hogy megvizsgálják a konferencia eredményeit, és elképzelhető, hogy a júniusi Tanács nem hivatalos vitát tűz majd napirendre egy, az esetleges változtatásokról szóló munkadokumentumról.
Amint azt már említettem, a 2010 második felében kezdődő harmadik szakaszban a Bizottság fehér könyvet készít majd, ezt követően pedig négy jogalkotási javaslatot fog kidolgozni: az alapvető szabályozást, az új KPSZ-t, a technikai intézkedéseket, valamint a finanszírozásra vonatkozó új jogszabályt. A cél az, hogy a megreformált KHP 2013. január 1-jén hatályba léphessen.
A Tanács e tekintetben még nem fogadott el álláspontot; hivatalos határozatot csak a Bizottságtól 2011 során kapott jogalkotási javaslatok alapján hoz majd, a rendes jogalkotási eljárás szabályainak megfelelő módon.
Maria Damanaki
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Mivel biztosként először szólok a tisztelt Ház képviselőihez, köszönetet szeretnék mondani önnek, hogy lehetőséget adott számomra az Európai Parlament előtti felszólaláshoz. Nagy megtiszteltetés számomra, hogy itt lehetek önökkel és részt vehetek a közös halászati politika reformjáról szóló vitában, amely az ágazat egésze számára lényegi kérdés. Gratulálni szeretnék az előadónak, Neves asszonynak, az általa végzett kemény munkához, amellyel a különböző álláspontokat egységes dokumentummá tudta formálni. Teljes mértékben egyetértek azzal, hogy politikánk szerkezeti hiányosságainak orvoslásához radikális reformra van szükség. Mint azt valamennyien tudják, az előző, 2002. évi reform nem bizonyult kellően sikeresnek.
Most annak érdekében, hogy környezeti, társadalmi és gazdasági szempontból jobb eredményeket érjünk el, meg kell oldanunk a korábbi hiányosságokat. A nyilvános konzultációból világosan kiderült, hogy a reform széles körű támogatottságot élvez. Természetesen ma nem térhetek ki a szavazás előtt álló jelentésben felvetett valamennyi kérdésre. Ugyanakkor szem előtt tartom a fenntarthatóságról, a túlzott kapacitásról, a kisipari halászatról, a horizontális decentralizációról, a visszadobások fokozatos megszüntetéséről, az új halászati megállapodásokról és a halászati ágazatban való tevékenységek folytatásáról szóló kompromisszumos módosításaikat. Rendkívül hálás vagyok a konstruktív közreműködésükért.
Két konkrét kérdést szeretnék kiemelni: először is a közfinanszírozást. Úgy vélem, a jobb eredmények elérése érdekében célzottabb támogatásokat kell nyújtanunk, és össze kell hangolnunk azokat szakpolitikai céljainkkal. Az új hajók építésének támogatása helyett például a szelektív és a zöld megközelítéseket célzó innovációt kellene támogatnunk, valamint elő kellene segítenünk, hogy a gazdálkodási szervezetek meg tudjanak felelni a jövő kihívásainak.
Osztom továbbá a társadalmi dimenzióval kapcsolatos véleményüket: olyan halászatra van szükség, amely vonzó és biztonságos munkahelyeket teremt. A mai vita során érdeklődve várom a javaslataikat.
Ismertetném a most következő lépéseinket is. Összefoglaló jelentést fogunk készíteni a tavalyi konzultációról, amely segítséget nyújt majd az új szakpolitikai javaslatok kidolgozásához. Műhelyeket szervezünk, ahol meghatározott témakörökről zajlik majd vita az érdekeltekkel, az intézményekkel és a tagállamokkal. Májusban a spanyol elnökséggel közösen szervezett, a KHP reformjáról szóló széles körű konferenciára kerül sor.
Tudom, és már szó esett arról, hogy a Bizottságban jelenleg is folyik egy szakmai műhely, Európa egész területéről érkezett résztvevőkkel. Sajnálom, hogy nem vehetnek részt rajta. A műhelyt jóval korábban szerveztük. A jövőben törekszem majd annak biztosítására, hogy az ülések ne ütközzenek.
Mindezek alapján 2010 végén megkezdjük a javaslatok kidolgozását, amelyeket a Bizottság 2011 tavaszán fog elfogadni. A nagy ívű konzultációs folyamat tetőpontja az önökkel folytatott, igen hasznos megbeszélés lesz. Ekkor társjogalkotóként a Tanáccsal együtt döntő szerepet játszanak majd az új szakpolitika alakításában. Nagy örömmel várom az önökkel való együttműködést.
Antonello Antinoro
a PPE képviselőcsoport nevében.. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Hálás vagyok a Tanácsnak észrevételeikért, és köszönetet szeretnék mondani, valamint sok szerencsét is kívánok új biztosunknak - aki ma mutatkozott be itt, a Parlamentben - a tervezett munka elvégzéséhez.
Úgy vélem, mindaz, amit most megvalósítunk, igen fontos, és bízom benne, hogy a zöld könyv, amelynek vitája ma kezdődik, és amelyről később szavazunk majd, nem a 2002-ben látott módon végzi majd.
Mára azonban az Európai Parlament helyzete megváltozott. Van immár rendes jogalkotási eljárás és Lisszaboni Szerződés, ezért úgy gondolom, a célkitűzések elérése érdekében valamennyiünknek ki kell használnunk ezek előnyeit.
A főbb pontokat előadónk, Patrão Neves asszony ismertette, akinek az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoport hálásan köszöni az általa végzett munkát, a bemutatott összefoglalót és mindent, amire felhívta a figyelmet.
Csak azért kértem szót és éltem a lehetőséggel, hogy megemlíthessem a halászat témakörét, ám túllépve a hagyományos zöld könyvön - illetve a júniusra tervezett fehér könyvön -, és kitérve azokra a szükségletekre, amelyek az európai tengerek, elsősorban a Földközi-tenger viszonylatában jelentkeznek.
Ma olyan szabályokat kell létrehoznunk saját magunk számára, amelyeket gazdaságunk és halászaink számára már évek óta előírunk. A part menti államok azonban, még az Európával határosak is, szándékosan és gyakran - sőt, nagyon is gyakran - figyelmen kívül hagyták ezeket a szabályokat, mi pedig abban az ellentmondásos helyzetben találjuk magunkat, hogy mindez saját halászaink számára kötelező, míg a többiek azt tesznek, amit akarnak.
Ma az Európai Bizottság szerepe más, erősebb; saját külügyminisztere és bővített jogkörrel rendelkező Parlamentje van. Bízom benne, hogy a zöld könyv keretén belül és még a fehér könyv kidolgozását megelőzően együttműködhetünk harmadik országokkal - az Unióhoz nem tartozó országokkal - annak érdekében, hogy közös szabályokat állapíthassunk meg, amelyek biztosítják, hogy a szabályok betartására kötelezettek ne érezzék úgy, hogy az Unió elárulta és figyelmen kívül hagyja őket, és ne ellenségként, hanem sokkal inkább barátként tekintsenek az Unióra.
Josefa Andrés Barea
az S&D képviselőcsoport nevében. - (ES) Martín Fragueiro úr, köszönöm; Damanaki asszony, üdvözlöm körünkben.
Jómagam is először szólalok fel a halászat kérdésében, és e területen valóban komoly kihívás előtt állunk. Kötelességünk és felelősségünk meghatározni azokat az iránymutatásokat, amelyek biztosíthatják a tengerek, a halászat, és röviden magának a bolygónak a fenntarthatóságát.
Ezenkívül az országainkban, a partjainkon, a régióinkban folyó termelés egy fontos eleméről is beszélünk - egy számos értéket magában foglaló gazdasági és kulturális eleméről -, és ahogyan azt, Damanaki asszony, igen helyesen megjegyezte, a 2002. évi reform hiányosságokkal küzd.
Felül kell vizsgálnunk a viszonylagos stabilitás elvét és új gazdálkodási megközelítéseket kell keresnünk, amelyek rugalmasabbak és alkalmazkodóbbak, a teljes kifogható mennyiséggel és a kvótákkal ugyanis problémák akadtak. Ezeknek a túlságosan is jól ismert visszadobási kérdés volt az oka, a visszadobások ugyanis halászaink és bolygónk védelme szempontjából egyaránt megengedhetetlenek.
A KHP jövőbeni reformjának gondoskodnia kell egy fenntartható halászati rendszerről, és mi egy, a halászati erőfeszítéseken alapuló új gazdálkodási rendszert támogatunk. Nyitottabbnak kell lennünk, el kell gondolkodnunk, és meg kell próbálnunk rugalmasabb gazdálkodást kialakítani.
Biztosítanunk kell a környezeti kritériumok széles körű bevezetését és különbséget kell tennünk a part menti, illetve a mélytengeri halászat között. Ez fontos, és az ágazat egésze által kívánt lépés. Csökkentenünk kell egyes flották túlzott kapacitását. Ezenfelül véglegesítenünk kell a piac közös szervezését, valamint ki kell dolgoznunk, hogyan stabilizálható a piac, és hogyan egyeztethető össze a harmadik országokból származó halimporttal.
Az illegális halászat elleni küzdelemhez, amelyet sok bírálat ért, és amely ez idáig nem bizonyult hatékonynak, további forrásokra, harmonizált szankciókra és a jogelveken, az emberi jogi elveken, valamint a megállapodások betartásának elvein alapuló nemzetközi megállapodásokra van szükség.
A pénzügyi keretnek, amelynek, ahogyan ön is mondta, jobb eredményekkel kell szolgálnia, a jelenlegi politikánál jobb eredményekre kell vezetnie.
Mindenekfelett pedig figyelembe kell vennünk a társadalmi dimenziót: emberekről beszélünk, és biztosítanunk kell a méltóságukat, professzionális hozzáállásukat, azt, hogy szakmai elismerésben részesüljenek és rendelkezzenek a túléléshez szükséges gazdasági kapacitással.
Természetesen nem feledkezhetünk meg a nők integrációjáról, akik a halászati világ láthatatlan oldalát képviselik. Előtérbe kell helyeznünk őket és további erőfeszítéseket kell tennünk az érdekükben.
A halászati politikák reformja több mint egyszerű jogszabályalkotás. Azt jelenti, hogy a reform jelentős részét az Európai Unión belül kell megoldani, amely biztosítani fogja a tengerek, a halászok és a bolygó egy részének fenntarthatóságát.
Következésképpen bátran kell szembenéznünk a kihívásokkal, és ez a bátorság azt jelenti, hogy a politikát félelmek nélkül kezeljük. Magunk mögött kell hagynunk a félelmeinket. A helyzetet határozottan kell megoldani, és meg kell őrizni az állam, az Európai Unió és a világ közötti egyensúlyt.
Carl Haglund
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (SV) Elnök úr! Azok számára, akik keményen dolgoztunk a zöld könyvön és a jelentésen, rendkívül jó érzés, hogy eljutottunk a plenáris ülésig. Először is köszönetet szeretnék mondani előadónknak, aki kiváló munkát végzett.
A közös halászati politikának reformra van szüksége. A Liberálisok és Demokraták Szövetsége Európáért képviselőcsoport számára fontos volt, hogy a reform egy ökoszisztéma alapú megközelítésre épüljön. A jelentés szövegezése e tekintetben megfelelő. Ugyanakkor olyan helyzettel állunk szemben, amelyben komoly problémákat kell kezelnünk, például a visszadobásokat, az egyes helyeken tapasztalható hatalmas mértékű túlzott kapacitást és számos további kérdést. Éppen ezért öröm számomra, hogy meg tudtunk állapodni különösen az említett ügyek megoldását szolgáló intézkedésekről. Ki gondolja valóban úgy, hogy az EU visszadobási politikája indokolt? Én semmiképpen sem.
Egy további fontos kérdés a közös halászati politika regionalizációja. Mivel a helyzet Európa egyes részein rendkívül eltérő, fontos, hogy a döntéseket regionális szinten lehessen meghozni és alkalmazni. További üdvözlendő reform a kisipari part menti halászatra vonatkozó önálló megközelítés bevezetése. Ezekkel a kérdésekkel az ALDE képviselőcsoport jelentése is foglalkozott.
A Balti-tenger mellett élő finnként örömömre szolgál az a kijelentés is, amelynek értelmében lehetőség lenne a túlméretezett fóka- és kormoránpopulációk kezelését célzó intézkedések meghozatalára, mivel ez jelenti az egyik legnagyobb veszélyt a balti-tengeri halászatra.
Végül a harmadik országokkal kötött halászati megállapodásokat említeném. Fontos, hogy politikánk e tekintetben kéz a kézben járjon az EU emberi jogi politikájával. A Guineával kötött megállapodás jól példa arra a helyzetre, amikor a Parlament a megállapodás ellen szavazott, és a jövőben ezt az irányt kellene követnünk.
Nagy örömmel nyugtázom, milyen mértékben haladt előre a reform. A zöld könyv nagyszerű, és biztos vagyok benne, hogy 2013-tól kezdve a halászati politika még ennél is kiválóbb lesz.
Isabella Lövin
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (SV) Elnök úr, Damanaki biztos asszony, hölgyeim és uraim! Árgus szemekkel figyeltem az EU közös halászati politikáját és annak pusztító következményeit 2002-ben, amikor a svéd parlamentben tartott többségi szavazást követően Svédország a tőkehal halászatának egy évig tartó egyoldalú tilalmáról döntött, ám e döntés végrehajtását az Európai Bizottság megakadályozta.
Annak ellenére, hogy a tilalomért Svédország kártérítést kívánt nyújtani a kereskedelmi célú tevékenységet folytató halászok számára, hogy a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács a tőkehalhalászat több éves teljes körű tilalmát javasolta, valamint hogy a svéd partok mentén számos tőkehalállomány megszűnt vagy 70-90 százalékkal csökkent, a közös halászati politika elve fontosabb volt. Ha mindenki más túlhalászik, a Bizottság szerint Svédországnak is túl kell halásznia. Más szóval az EU tagállamai számára kötelező volt a kizsákmányolás.
A közös halászati politika legutóbbi reformjára 2002-ben került sor, és a jelek szerint képtelen volt megoldani azokat a problémákat, amelyekkel a halászati ágazat már tíz évvel ezelőtt is küzdött, nevezetesen azt, hogy túl sok hajó túlságosan is hatékonyan versenyez a túlságosan is kevés és egyre kevesebb halért. Az utolsó hajók, amelyek a Földközi-tengeren kékúszójú tonhalat fogtak, még 2005-ben is uniós támogatásban részesültek. 2000 és 2008 között az EU adófizetői 34 millió eurót fizettek ki a tonhalat halászó hajók építésére és korszerűsítésére akkor, amikor az állományok az összeomlás szélén álltak. Hasonló logikát figyelhetünk meg a Balti-tengeren is. Az elmúlt években a Svéd Halászati Testület 5,4 millió eurót fizetett ki a legnagyobb tonhalat halászó hajók némelyikének megsemmisítésére - ugyanazokra a hajókra, amelyek az uniós támogatásból épültek.
A halászati politika radikális reformjára van szükség. Úgy véljük, hogy mindenfajta káros támogatást be kell szüntetni. Az adófizetők által biztosított adómentes üzemanyaggal közlekedő és hozzáférési megállapodások birtokában lévő uniós hajók jelenleg az afrikai tengerekből ürítik ki a létfontosságú élelmiszerkészleteket, és tisztességtelen módon versenyeznek az afrikai halászokkal, miközben pusztítják az ökoszisztémákat.
A zöld könyvről szóló jelentésről tartott mai szavazás előtt arra kérném képviselőtársaimat, legalább távolítsunk el egy kedvezőtlen bekezdést az összességében igen kiváló jelentésből. A 121. bekezdésre utalok, amely kimondja, hogy az EU nemzetközi halászati politikájának az európai halászat érdekeit kell védenie. Nem hiszem, hogy 2010-ben helyes, ha az EU ilyen politikát folytat.
Marek Józef Gróbarczyk
az ECR képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, Damanaki asszony! Először is őszinte köszönetemet szeretném kifejezni Patrão Neves asszonynak a jelentés elkészítésében tett erőfeszítéseiért. Egy ilyen következetes dokumentum összeállításához nagyfokú elszántságra és kompromisszumkészségre van szükség. A jelentés azonban csupán a közös halászati politika alapja, amely alapos átszervezést és alapvető változtatásokat igényel ahhoz, hogy a természeti környezet megóvása összeegyeztethető legyen a halászat történelmi örökségének fejlődésével. A politikának regionalizáción kell alapulnia, amelyet pedig a különböző régiókban érvényesülő feltételek határoznak meg. Ez megfelelő értékelést tesz lehetővé a halászati ágazatból származó belső vélemények, valamint a tudományos vélemények alapján, az elfogadott kompromisszum pedig biztosítani fogja az egyenlő és igazságos halászati gazdálkodást.
Az új halászati politikának ösztönöznie kell a válságban vergődő európai ágazat fejlődését, ugyanakkor figyelmet kell fordítani a különösképpen a Balti-tengeren folyó, zsákmányszerző jellegű ipari halászatra is, itt ugyanis az egészséges és értékes halakból a baromfi- és szarvasmarha-gazdaságokban felhasznált halliszt készül, helyettük pedig az európaiak asztalára a mérgező távol-keleti cápaharcsa kerül. Ez nagy csapás a fenntartható európai part menti halászatra, amely ágazatnak különös figyelmet kell szentelni.
Mindez arra is rámutat, hogy a jelenlegi könnyen manipulálható kvótarendszer helyett reális és igazságos fogási rendszert kell létrehozni. Ennek célja, hogy az Európai Unió valamennyi tagállamának valamennyi halásza egyenlő esélyekkel induljon. Az Európai Konzervatívok és Reformerek támogatják a jelentést, és bíznak benne, hogy a jelenlegi rendszer módosulni fog.
João Ferreira
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (PT) Zöld könyvében a Bizottság kísérletet tesz egy közjóhoz, nevezetesen a halállományokhoz való hozzáféréshez és azok használatához való, átruházható halászati jogok vagy más néven magántulajdonjogok egy fokozatos vagy átmenet nélküli közösségi rendszerének kialakítására.
A javaslatot a legutóbbi reform végrehajtásakor elutasították, tíz évvel később azonban ismét a Bizottságé a döntő szerep, és ő maga vetíti előre az állományok privatizációjának elkerülhetetlen következményeit: a tevékenységnek a nagyobb gazdasági és pénzügyi hatalommal rendelkező csoportok kezében történő koncentrálódását a kisipari, part menti halászat kárára. Feltárja, hogy azok az országok, például Izland, amelyek ezt az utat választották, most kilépnének, ugyanis szembesültek a rendszer hátrányos következményeivel és visszásságaival.
A Parlamentnek egyértelműen állást kell foglalnia, és el kell utasítania ezt a javaslatot. Ez a megoldás történetesen semmiféle garanciát nem nyújt a halállományok fenntarthatóságának védelmére vonatkozóan, mivel a jogok csökkentése és egy maroknyi gazdasági szereplő kezében történő egyesítése nem feltétlenül jelenti a halászati erőkifejtés visszafogását, egyszerűen csak koncentrálja az erőforrások kiaknázását.
Az erőforrások fenntarthatóságának biztosításához más intézkedésekre van szükség, például a tisztességes megtérülés garantálására az ágazaton belül. Ehhez pedig piaci beavatkozás és fejlettebb ágazati marketing kell, amely emelheti az első eladási árat, növelheti a halászok munkájáért járó fizetség mértékét, csökkentheti a közvetítői haszon mennyiségét és az ágazat értékláncának egészében elősegítheti a hozzáadott érték igazságos elosztását.
Az EU-beli halászat valós helyzete összetett és változatos. Ilyen körülmények között a helyi önkormányzatok széles körben elismert jelentősége közvetlen ellentmondásban áll a Lisszaboni Szerződés által létrehozott intézményi kerettel, amely a tengerbiológiai erőforrások védelmét az Európai Unió kizárólagos hatáskörébe utalja.
Tudományos ismeretek által alátámasztott gazdálkodásra van szükség, amely figyelembe veszi az egyes országok, halászati övezetek, flották és konkrét erőforrások realitását és sajátos jellemzőit. Ez azt jelenti, hogy a halászokat be kell vonni a megoldások keresésébe és azok végrehajtásába. Ez nagymértékben különbözik attól, hogy a központilag meghatározott politikát pusztán decentralizált módon hajtjuk végre.
John Bufton
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Damanaki biztos asszonytól kérném, hogy a közös halászati politika átdolgozása során legyen tekintettel Nagy-Britanniára, a politika ugyanis a tervek szerint a szabadidős tengeri horgászatra is kiterjesztené a tengeri halászat szabályozását és ellenőrzését.
Úgy gondoltam, hogy a kvóták alapvető célja az állományok csökkenésének megakadályozása. Az európai halászati politika olyannyira nem tudta megvalósítani a fenntarthatóságot, hogy 2015-re várhatóan a halászati területek 91%-a túlhalászottnak fog minősülni.
A problémát azonban az jelenti, hogyan halásszák a vizeket, nem pedig az, hogy ki teszi ezt. A válogatás nélküli fenékvonóhálóval és horogsorral végzett halászat kimeríti a tengeri élővilágot. Az azonban, hogy a már kifogott és fogyasztásra alkalmas elpusztult halakat visszadobják a tengerbe, kétségtelenül a fenntarthatóság ellentéte.
Fenntartható halászat ezzel szemben a szabadidős tengeri horgászat, amelyet az Egyesült Királyságban hozzávetőleg egy millióan folytatnak, és amely a becslések szerint csak a horgászcikkek kereskedelmének területén egy kontinens-szerte 2 milliárd euró értékű üzletet támogat.
A szabadidős horgászati ágazat Angliában és Walesben mintegy 19 000 embernek ad munkát hozzávetőleg 1 300 vállalkozásban. A szabadidős tengeri horgászok csak azt fogják ki a tengerből, amit el szeretnének fogyasztani, a kis, fiatal halakat pedig hagyják, hadd növekedjenek és szaporodjanak, és amelyekre szigorú értelemben véve nincs szükségük, azokat visszaengedik a tengerbe. Bizonyos esetekben először címkével látják el a halat, ezáltal segítve a természetvédelmi programokat.
Ha a Bizottság terve megvalósul, a horgászoknak minden fogást meg kell tartaniuk, és kvótájukat bele kell számolniuk a nemzeti kvótamennyiségbe.
A szabadidős tengeri horgászat elősegíti az ökológiai szempontból ésszerű önfenntartást, amely, ha többen gyakorolnák, csökkentené a válogatás nélküli kereskedelmi halászatot jelenleg hajtó és a tengeri élővilág egész fajait veszélyeztető keresletet.
A közös halászati politika mindig is kedvezőtlen bánásmódban részesítette a brit flottát, amely jelenleg csupán a csatorna tőkehalkvótájának 7 százalékát, a saját felségvizeinkre vonatkozó kvótának pedig csupán 5 százalékát foghatja ki.
A biztos asszony talán jónak látja majd, hogy előnyben részesítse az egyesült királyságbeli szabadidős halászok igényeit, ahogyan elődje is nyíltan együtt érzett saját országa halászaival, amikor tiltakozott a kékúszójú tonhal értékesítésének tilalma ellen, amely ágazat évente 100 millió euró bevételt jelentett hazája, Málta számára.
A KHP már nagy részben megsemmisítette azt, ami jelentős megújuló erőforrás lehetett volna. A szabadidős tengeri horgászok a fennmaradó fogásoknak talán 1%-át teszik ki. A Bizottság habozik, ha a közel veszélyeztetett fajok védelméről van szó, ám úgy ítéli meg, hogy a hobbihorgászat szabályozása szükséges. Mindez csak azt mutatja, mihez fűződnek a Bizottság érdekei.
Diane Dodds
Elnök úr! Számomra és észak-írországi választóim számára a halászati ipart és a közös halászati politika 27 évét a jelentés 138. bekezdése foglalja össze, amely megismétli, hogy a KHP kevés viszonylag sikeres területeinek egyike éppen az, amelyen a tagállamok gyakorolták az ellenőrzést.
Ez az ideális elképzelés számunkra a KHP eltörlését vagy az Egyesült Királyság abból történő kilépését jelentené, ami lehetővé tenné, hogy a tagállamok visszaszerezzék az ellenőrzést saját vizeik felett.
Sajnálatos módon nem ebben az ideális világban élünk. A KHP reformja elkerülhetetlenül a második legjobb megoldást jelenti majd Észak-Írország halászai számára, egy olyan második legjobbat, amelyet az elmúlt három évtizedben halászati iparunk indokolatlan hanyatlása, valamint az ágazat alapját képező halállományok állapotával kapcsolatos megválaszolatlan kérdések jellemezték.
Mindezt kiválóan szemléltette a decemberi Halászati Tanácsot és a kvótákkal kapcsolatos döntést érintő teljes kudarc.
Míg ez ténylegesen egy második legjobb megoldás, határozottan támogatom a KHP regionalizációját, ahogyan arról az előadó is beszélt. Támogatom azt a nézetet, hogy a KHP-nak a környezeti, társadalmi és gazdasági dimenziók képviselte három alapelvre kell épülnie. Őszintén bízom abban, hogy olyan politikát sikerül megvalósítanunk, amely visszafordíthatja a KHP katasztrofális következményeit.
Attól tartok azonban, hogy e felülvizsgálat által ígért radikális változás halászati iparunk és halállományaink számára csupán egy további elszalasztott lehetőség lesz majd.
Carmen Fraga Estévez
(ES) Elnök úr! Minden kockán forog ebben a reformban. Ha nem vagyunk elég bátrak, nem lesz következő lehetőség egy valódi halászati politika létrehozására, és ezért a kudarcért részben mi leszünk a felelősek.
A KHP-t évek óta egyre indokoltabb kritikák érik, és kiábrándító lenne, ha - most, amikor kapunk még egy utolsó esélyt - a Parlament nem tudna alternatívát biztosítani az oly sokszor bírált megoldások helyett, ideértve különösképpen a védelmi és irányítási rendszer nyilvánvaló kudarcát, amelyet az erőforrások állapota és az ágazat hanyatlása egyaránt bizonyít.
Egyszerűen nem értem, miért vonakodunk egyértelműen javaslatot tenni olyan alternatívákra, amelyekről itt a tisztelt Házban már 1996-ban is beszéltünk, például az átruházható kvótarendszerekre vagy az erőkifejtésen alapuló gazdálkodásra, amelyek rendkívül kedvező eredményekkel jártak, és amelyek legalább az iparibb jellegű flották fenntartását elősegíthetnék.
A jelentés úgy fogalmaz, hogy nincs egyetemes érvényű megoldás, ugyanakkor minden más megoldás lehetőségét is elutasítja. Nem értem ezt az ellentmondást, ahogyan azt sem, hogy ha valaki nem kíván alkalmazni egy adott megoldást, miért kell azt mindenki számára megtiltani.
Ez nem a gyengébbek védelme, ez bizonyos ágazatok félelme, amelyek az állandó támogatásokban látják a kizárólagos megoldást.
A KHP-nak ezenfelül a versenyképességet is biztosítania kellene a halászati termékek globalizált világában. E termékek piaca kétségtelenül tovább bővül majd, de úgy tűnik, ebből mi kimaradunk.
Az Unión belüli politikáknak következetesnek kell lenniük, és gondoskodnunk kell arról, hogy a kereskedelmi politika és a származásra vonatkozó előírások, például az új gazdasági partnerségi egyezményekben feltüntetett követelmények nem teszik tönkre a közösségi halászat versenyképességét, miközben azok csupán gesztus értéket képviselnek a harmadik országok felé, máskülönben ennek következményeit halászati iparunk fogja elszenvedni.
Elnök úr! A konszenzus kiváló, ha haladást szül, akkor azonban nem, ha a problémákkal szembesülve képtelenek vagyunk lépni, márpedig igen sok probléma vár megoldásra.
Ulrike Rodust
(DE) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Örömmel köszöntök minden halászt itt az ülésteremben! A mai szavazás mérföldkő az Európai Parlament történetében. A Lisszaboni Szerződés ratifikálása óta most először véleményt nyilváníthatunk a közös halászati politika (KHP) reformjáról. Az elkövetkező években jogaink és felelősségünk jelentős mértékben megnő majd. A jelentés elfogadható, és szeretném megköszönni Patrão Neves és Andrés Barea asszony munkáját.
A jelentésbe sikeresen belefoglaltunk fontos szociáldemokrata megfontolásokat. Ide tartozik a kisipari halászat részére nyújtott konkrét támogatás is. Az érintettek mostantól részt vehetnek a döntéshozatali folyamatban. Különösképpen támogatást kell nyújtani a családi kisvállalkozásoknak. A part menti régiókban való jelenlétük nem csupán munkahelyeket teremt, de számos régiót vonzóbbá is tesznek a turisták számára. A jelentés egyes részein még javítani kell, és e célból módosításokat terjesztettünk elő. A szociáldemokraták egyértelművé kívánják tenni, hogy az egyik központi probléma a rendkívüli mértékű túlzott kapacitás. Tény, hogy a környezeti fenntarthatóság a halászok gazdasági túlélésének alapvető feltétele. Éppen ezért a környezetnek elsőbbséget kell élveznie.
A harmadik fontos pont a KHP nemzetközi dimenziójával és a harmadik országokkal kötött partnerségi megállapodásokkal kapcsolatos. Indítványunk szerint az európai halászat érdekeit indokolatlanul hangsúlyozó 121. bekezdést el kell törölni. Az európai vizeken túl is éppen úgy kell viselkednünk, ahogyan azt itthon tesszük. Ez azt jelenti, hogy világszerte ösztönözzük a fenntarthatóságot, az emberi jogokat és a demokráciát, valamint biztosítjuk, hogy a partnerségi megállapodásokból származó bevételek ne a korrupt diktatúrák zsebébe vándoroljanak.
Végezetül még egy alapvető észrevételt tennék. A halászati politika kényes ügy, mivel számos erőteljes nemzeti érdeket magába foglal. Nem meglepő, hogy ezek az elmúlt hetek során heves vitákhoz vezettek a képviselőcsoportok között. Szerencsére valamennyien megtaláltuk a hatékony kompromisszumokat. Ugyanakkor a jogalkotási folyamatot illetően a mainál hatékonyabban kell összpontosítanunk erre a kérdésre, és közös európai megoldásokkal kell előállnunk. A nemzeti mohóság kicsinyes problémáit meg kell hagynunk a Tanácsnak.
Pat the Cope Gallagher
Elnök úr! Először is üdvözölni szeretném a biztos asszonyt itt a Parlamentben első felszólalása alkalmából, és hivatali idejére minden jót kívánok neki. Továbbá gratulálni szeretnék kollégánknak, Neves asszonynak a jelentés elkészítéséhez.
(GA) Az új közös halászati politikának világosabb, megfelelőbb célkitűzésekkel kell rendelkeznie, amelyek elfogadják az ökológiai, gazdasági és társadalmi elveket. Radikális átdolgozást kell végrehajtani, amelyben természetesen valamennyi érdekeltnek közre kell működnie.
Halállományainkkal fenntartható módon kell gazdálkodnunk. Ugyanakkor fontos, hogy az európai halászok számára megvalósítható és fenntartható életmódot biztosítsunk.
Felettébb aggasztónak találom a part menti területeken és a kis part menti szigeteken tevékenykedő halászok helyzetét. Az ilyen kis léptékű halászat rendkívül fontos a külső területeken, ahol nincs alternatív társadalmi foglalkoztatás, és ma délelőtt nagy örömmel tölt el, hogy hallhatom, amint a biztos asszony említést tesz ezekről a halászatokról.
Az ezeken a területeken halászó hajók többsége 15 méternél rövidebb, olyan és annyi halat fog, amely nem befolyásolja jelentős mértékben a halállományt, és természetesen sokan közülük kvóta alá nem tartozó fajokat halásznak. A legfontosabb az, hogy sokuk számára nem létezik alternatív munkalehetőség. Ezért módosítást nyújtottam be, amely felkéri a Bizottságot, hogy kifejezetten ismerje el ezeket a távoli közösségeket.
A regionalizáció és a regionális tanácsadó testületek bevezetése sikeresnek bizonyult, így a regionális gazdálkodási struktúrák várhatóan számos kedvező következménnyel járnak majd, ideértve az érdekeltek megnövekedett felelősségét és a helyi nehézségekre fogékonyabb új közös halászati politika létrehozását.
A hazámban tartott tavalyi népszavazást követően a Lisszaboni Szerződés életbe lépésével az Európai Parlamentre immár fokozottabb jogalkotási felelősség hárul. A biztos asszony ezt is elismerte, és örömmel várom a vele folytatott közös munkát.
Befejezésképpen bízom benne, hogy a jelentés fő rendelkezései helyet kapnak majd a jövőbeni lényegi reformokban.
Ian Hudghton
Elnök úr! Előadónk szerint a KHP eredeti problémái nagy részben még ma is jelen vannak. Nos, ezzel egyetértek, és Skócia számára az elmúlt 27 év KHP-val kapcsolatos tapasztalatai kedvezőtlenek voltak. Ha egy működőképes halászati gazdálkodási rendszer irányában szeretnénk elmozdulni, és véleményem szerint valamennyien ezt szeretnénk, akkor készen kell állnunk egy gyökeresen eltérő megközelítés kialakítására.
A túlközpontosított, rugalmatlan KHP hatalmas kudarcot vallott, és ezt el kell fogadnunk. Ugyanakkor kezdenünk kell valamit a helyzettel. Ezzel szemben a Bizottság elismeri, hogy ez idáig a 12 mérföldes zónában a helyi gazdálkodás általánosan sikeresnek mondható; ebből is tanulhatunk.
Benyújtottam néhány javaslatot, amelyekhez számítok kollégáim támogatására. Célom ezekkel az, hogy valódi jogkörökkel ruházzuk fel Európa halásznemzeteit; hogy a halásznemzetek és az érdekeltek között elősegítsük a logikus, tengeri medence szerint történő együttműködést; hogy ösztönözzük a nemzeti és helyi szinten hozott fenntartható gazdálkodási intézkedéseket, valamint elismerjük és megőrizzük a viszonylagos stabilitásból származó történelmi jogokat és előnyöket.
Határozott meggyőződésem, hogy azok, akik a legtöbbet nyernek a halállományok sikeres megóvásából, tehát halászközösségeink és maguk a halásznemzetek a leginkább jogosultak arra, hogy tényleges döntéseket hozzanak a gazdálkodási tervekről és azokat saját halászatukban végrehajtsák, regionális együttműködés keretén belül. A halászati ipar és a halállományok cserbenhagyásán túl a KHP valójában jelentős mértékben hozzájárult az EU egészét érintő közvélemény romlásához, és most ez is tét. Ha nem sikerül jól megvalósítanunk a KHP reformját...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Struan Stevenson
Elnök úr! Először is hadd gratuláljak az előadónak, Patrão Neves asszonynak a jelentéssel kapcsolatban végzett igen kemény munkájához. Ma lehetőségünk nyílik arra, hogy döntő lépést tegyünk és megváltoztassuk egy olyan politika irányát, amely mindannyiunk véleménye szerint kiábrándító kudarcot vallott. A radikális változás megvalósításához azonban az kell, hogy ne kövessük el a korábbi hibákat.
Nem lehet több központi mikrogazdálkodás, felülről lefelé irányuló szabályozás, egyetemes érvényű megközelítés ebben a politikában. A KHP reformjának véget kell vetnie a visszadobások jelentette kudarcnak. Az érdekelteket be kell vonnia a napi szintű állománygazdálkodásba. Biztosítani kell a flották kapacitásának az állományok szintjével történő összehangolását. A fenntarthatóságot és a természetvédelmet kell menetrendünk központi elemeivé avatnunk. Véget kell vetnünk a jogellenes, nem bejelentett és szabályozatlan halászatnak, valamint méltó megélhetést kell biztosítanunk az ágazatban dolgozók számára. Ha valódi tartalommal tudjuk megtölteni a KHP alapértékeit, és meg tudjuk őrizni a munkahelyeket, illetve a halállományokat, akkor valódi haladást érhetünk el.
Anna Rosbach
(DA) Elnök úr! A halászati politika reformja már régóta időszerű. Szerettem volna azonban, ha ennél ambiciózusabb - különösképpen, mivel tengereink életképes halállományainak jövőbeni túléléséről van szó. Rendkívül ritkán mondok olyat, hogy teljes mértékben egyetértek a Zöldek/az Európai Szabad Szövetség képviselőcsoporttal, ebben az esetben azonban be kell vallanom, hogy ez a helyzet. Módosításaik egyszerre felelősek és szükségesek is halászati iparunk jövője szempontjából.
A Tanácshoz és a Bizottsághoz intézett kérdésemnek mai látogatóink biztosan nem örülnek majd, jövőnk szempontjából azonban alapvető fontosságú. Az a kérdésem, hogyan vezethetünk be EU-szintű tilalmat a halak és kagylók ívási időszakban történő halászatára vonatkozóan? Mindenki tudja, hogy valahányszor egy kifogott tőkehal teste tele van ikrával (vagyis haltojással), egyben a tőkehal összes további generációját is lehalásszuk. Ezáltal szinte lehetetlen a tőkehalállományok stabilitásának biztosítása, hogy csak egy vonatkozó példát említsek.
Örömmel hallom, hogy a zöld könyv jóval fokozottabb figyelmet fordít majd a part menti halászatra. Ez nem csupán a környezet szempontjából előnyös, de egyben elősegíti a helyi munkahelyek védelmét is. Az is kedvező, hogy a zöld könyv jelentőséget tulajdonít a fenntartható akvakultúrának, amelynek köszönhetően elkerülhető a tenger kimerítése a harmadik országok partjai mentén. Ehhez hasonlóan nekünk sem kellene egzotikus és veszélyeztetett halfajokat halásznunk, csak mert a sushi divatba jött.
Andrew Henry William Brons
Elnök úr! Pártunk véleménye szerint a halállományokról a tagállamoknak kellene gondoskodniuk, akiknek halászai kizárólagos hozzáférést élvezhetnének saját hazájuk vizeihez.
Ugyanakkor elismerjük, hogy európai, sőt világméretű probléma áll fenn, mégpedig a túlhalászás és a halállományok fenntarthatóságának hiánya.
Felül kell vizsgálni a jelenlegi politikát, amelynek értelmében a halászoknak a felesleges, sőt a kisméretű halakat is vissza kell juttatniuk a tengerbe, még akkor is, ha hirtelen felszínre kerülve úszóhólyagjuk sérülése miatt már elpusztultak vagy haldokolnak.
Az új technológia jelenthet segítséget. Egyik választóm például, a Hullban élő Jeff Stockdale egykori halász forradalmi hálócsapdát talált fel, amely az árhullám elől menekülő halakat arra készteti, hogy beleússzanak, a kisebb halak számára azonban lehetővé teszi a menekülést, a nagyobbakat pedig még a felszínre emelés előtt ki lehet engedni, ha erre a kvóta betartása érdekében szükség van.
Ajánlom ezt a találmányt a Bizottság, és valójában az egész világ figyelmébe.
Alain Cadec
(FR) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Másoktól eltérően úgy gondolom, hogy az Európai Parlament zöld könyvről készült jelentése meghatározó, sőt akár létfontosságú hozzájárulás a jövőbeni közös halászati politika kidolgozásához. Átfogó jelentés, amely a politika valamennyi szempontját tárgyalja, különösképpen az erőforrások védelmét, a halállományok kezelésének globális megközelítését és a decentralizált kormányzást. Számomra mindez egyaránt relevánsnak és igen célratörőnek is tűnik.
Ma itt a Parlamentben el kívánom mondani, hogy Franciaország elégedett a Parlament e tekintetben tett közreműködésével, amelyen közösen dolgoztunk, és köszönetet mondok Patrão Neves asszonynak munkájáért. A jelentés rámutat, hogy a halászati ágazaton belül fokozottabb tudományos szakértelemre van szükség annak érdekében, hogy a meghozott döntéseket senki ne vonhassa kétségbe.
Igen, meg kell óvnunk erőforrásainkat és ösztönöznünk kell a fenntartható halászatot, de legyünk óvatosak, és ne bélyegezzünk meg egy olyan szakmát, amely régóta tisztában van azzal, hogy fennmaradása a szabályoknak való megfeleléstől függ. Igen, piacgazdasággá kell válnunk. Ez ugyanakkor nem azt jelenti, hogy fel kell adnunk a szabályozás szervezett eszközeit. Különösen üdvözlöm a bizottsági viták eredményeképpen kialakított kompromisszumokat.
A szöveg valójában nem hivatkozik nyíltan az átruházható egyéni jogokra. Ez a gazdálkodástípus némelyek szerint olyan gazdálkodási eszköz, amely teljesíti az ágazatra vonatkozó környezeti, gazdasági és társadalmi célkitűzéseket. Jómagam nem osztom ezt a véleményt. Ma nem kívánatos egy olyan európai piac, amelyet szabályozatlan termeléshez való jogok illetnek meg. Ez ellenőrizhetetlen spekulációhoz és az egyéni jogok koncentrációjához vezetne.
Míg nyilvánvalóan nélkülözhetetlen lesz, hogy az ipari halászat terén új gazdálkodási módszereket vezessünk be - e tekintetben egyetértek kollégámmal, Fraga Estévez asszonnyal -, továbbra is meggyőződésem, hogy a rendszer túlságosan széles körű alkalmazása megkongatná a vészharangot a kisipari halászat számára, amelynek sorsát valamennyien a szívünkön viseljük.
Számítunk önre, Damanaki asszony.
Kriton Arsenis
(EL) Elnök úr, biztos asszony, Martín Fagueiro úr! A jelenlegi közös halászati politika kudarcot vallott. A legtöbb halállományt az összeomlás fenyegeti. A halállományok 80 százalékát a legnagyobb fenntartható hozam feletti szinten halásszák. Az állományok 30 százaléka kívül esik a biztonságos biológiai határokon, ami azt jelenti, hogy nagyon kevés esélyük van a megerősödésre. Szemléletes példa az északi-tengeri tőkehal, amelyet már ivarérett kora előtt is halásznak. A jelenleg tárgyalt reform ezért kétségtelenül szükséges.
A halászok védelme a fogások védelme révén biztosítható. Ha meg szeretnénk akadályozni az európai halászat összeomlását, csökkenteni kell az európai halászflották halászati erőkifejtését. Az ökológiai megközelítésnek kell az új közös halászati politika meghatározó alapjául szolgálnia, ezt pedig hosszú távú tervezéssel, részvételi eljárásokkal, valamint a megelőzés elvének alkalmazásával kell kiegészíteni. Szintén ezt a hosszú távú fajvédelmi megközelítést kell alkalmazni valamennyi nemzetközi halászati megállapodásunkban is.
Arra kérem önöket, fogadják el ezeket az alapelveket, hogy egy decentralizált és részvételi rendszert dolgozhassunk ki, amelyben a döntések a lehető legalacsonyabb szinten születnek a halászok közreműködésével és a tengeri ökoszisztémák szükségleteinek tiszteletben tartásával.
Britta Reimers
(DE) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! A jelenlegi csupán egy lépés a közös halászati politika reformjának hosszú útján. Szeretnék köszönetet mondani az előadónak a jelentésért, valamint koordinátorunknak hatékony munkájáért.
Alapvetően támogatom a közös halászati politika reformját. Ha azonban ennek megvalósításához nem vagyunk elég bátrak, fontos számomra, hogy megőrizzük a viszonylagos stabilitás elvét. Továbbá konkrétan megemlíteném a mohó kormoránok által jelentett komoly problémát és a Parlament által korábban már kért gazdálkodási tervet.
A halászati ipar meghatározó gazdasági és kulturális jelentőséggel bír a part menti területek számára. Ezért kiváltképp fontosnak tartom, hogy a közös halászati politika várható reformjával összefüggésben megtaláljuk az egyensúlyt a gazdaság és a környezet védelme között.
Peter van Dalen
(NL) Elnök úr! A fenntarthatóság a zöld könyv kulcsfogalma, és ez így van rendjén: fenntartható, mint a halászat szempontjából időtálló és a környezet számára kedvező. Az Európai Bizottság által meghatározott célkitűzések nem újak, ám ez idáig Európának nem sikerült elérnie azokat. Ez még sürgetőbbé teszi a reform szükségességét.
Támogatom a bizottsági megoldás központi elképzelését: a regionalizációt. Magának a halászati ágazatnak nagyobb teret kell biztosítani, miközben figyelmet kell szentelni a környezeti szempontoknak. A jelenlegi politika túlságosan messzire megy, túlságosan részletes és nem kellően hatékony.
Ezenfelül jelenleg igen elégtelen a szabálykövetés. A jók a rosszak áldozatai. Büszke vagyok a holland halászokra: ők és dán kollégáik azok, akik betartják a halászati kvótákat. Ösztönöznünk kell az európai halászati ágazatot az aktívabb részvételre és a fokozottabb felelősségvállalásra, a holland modellnek megfelelően. Erről örömmel olvastam a zöld könyvben; csak így teremthetjük meg a halászati ágazat fenntartható jövőjét.
Bastiaan Belder
(NL) A jelenlegi halászati politika nem működik elég jól; a helyzet visszafordításához drámai változtatásra van szükség. Ilyen szigorú felütéssel indítja az Európai Bizottság a zöld könyv szövegét. Ez figyelemre méltó. Nem mintha kifogásolnám, éppen ellenkezőleg.
Vannak, akik szerint a közös halászati politika (KHP) kudarcának fő oka nem az, hogy maga a politika téves, hanem az, hogy végrehajtása és betartása nem megfelelő. E tekintetben fontos tanulságokat vonhatunk le. A politikának végrehajthatónak kell lennie, ezért egyszerűsítésre van szükség. Ezért szolgál örömömre a Bizottság által kijelölt irány: a regionalizáció, az ágazat fokozottabb bevonása és különösképpen a szabálykövetés.
A zöld könyvről portugál képviselőtársam által készített jelentés rámutat a különböző flották és halászatok közötti jelentős különbségekre; ez teljesen indokolt. Nem beszélhetünk általánosságban a túlzott kapacitásról vagy a túlhalászásról vagy a szabálykövetés hiányáról. A regionális, ágazatspecifikus megközelítés e tekintetben árnyaltabb megfogalmazást kíván. Múlt szombaton intenzív megbeszéléseket folytattam az ágazat képviselőivel, akik elmondták, hogy a halászok és a tudósok egyre eredményesebben működnek együtt. Ez tulajdonképpen úgy tűnik, jó példa arra, hogyan lehet megvalósítani az elképzeléseket. Ha a halászok magukkal hozzák szaktudásukat és közreműködhetnek a politika formálásában, az jelentős mértékben kiszélesíti annak alapját, és a helyes útra térít bennünket. Végül őszinte köszönetemet szeretném kifejezni az előadónak a kiváló jelentésért.
Ioannis A. Tsoukalas
(EL) Elnök úr! Jómagam is üdvözölni szeretném Damanaki biztos asszonyt, és különösképpen köszönetet szeretnék mondani Maria do Céu Patrão Neves asszonynak a kimerítő és nagyszerű jelentésért.
Minden fontos dolog elhangzott már. Három kérdést emelnék ki: először is a túlhalászást. A túlhalászás kétségtelen tény. Valójában, ahogyan Arsenis úr mondta, a becslések szerint jelenleg az európai tengerek állományának 88 százalékát túlhalászás fenyegeti, ami azt jelenti, hogy olyan szinten halásszák őket, amely megakadályozza megerősödésüket.
A krónikus túlhalászás eredményeképpen az európai halászatok egyre kevesebb halat fognak, és munkahelyek szűnnek meg. A kifogott halak mérete is egyre kisebb, gyakran még ivarérett koruk előtt kifogják őket, valamint egyre nehezebb rájuk találni.
Európa továbbá jóval kevesebb halat fog ki, mint 15 évvel ezelőtt, körülbelül 25%-kal kevesebbet, miközben a halászati erőkifejtés mértéke és a halászat költségek megnőttek. Az intézkedések meghozatalakor azonban kerülni kell a túlzott reakciókat, mivel azok kedvezőtlen eredményekhez vezethetnek, hiszen a szakértők szerint a túlhalászás ellenére nem beszélhetünk az állományok összeomlásáról.
Nem szabad elfelejtenünk, hogy az életképességet három dimenzió határozza meg, amelyekről a Neves-jelentés szintén beszámol: a társadalmi dimenzió, a gazdasági dimenzió és az ökológiai dimenzió. Az életképes fejlődést célzó halászati politika nem korlátozódhat kizárólag a halakra; az embereket is figyelembe kell vennie.
A halak, az emberek, a kormoránok és a fókák egymással versengő rendszerek ugyanabban az ökológiai környezetben.
Végül hangsúlyoznom kell, hogy számos képviselőtársamhoz hasonlóan magam is szorgalmazom a halászat terén megvalósított további kutatásokat. Ez nem csupán saját kívánságom, hanem olyan realitás, amellyel a Cadec úr által elmondottak keretén belül foglalkoznunk kell.
Catherine Trautmann
(FR) Elnök urak, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Először is köszönetet szeretnék mondani előadóinknak a nagyszerű együttműködésért és a figyelemre méltó munkáért, amelyet az időnként ütköző érdekek ellenére elvégeztek.
Erőfeszítéseink első eredménye, hogy a Parlament immár hangot adhat annak, hogy a jövőben milyen irányba kívánja tolni a közös halászati politika szekerét.
A második eredmény az, hogy a tárgyalások során elsősorban annak biztosítására törekedtünk, hogy a szöveg figyelembe vegye a halászok által felvetett aggodalmakat. Ezt sikeresen teljesítettük: az átruházható egyéni kvótákkal kapcsolatos rendelkezéseket visszavontuk, a kisipari és part menti halászat részére nyújtott támogatásokat pedig megőriztük.
A harmadik várható eredmény az, hogy a készülő dokumentum szükségképpen egy részvételi, alulról felfelé építkező megközelítést, vagyis az ágazat valamennyi érintettjével folytatott konzultációt tesz lehetővé. Azokat az elemeket is magában kell foglalnia, amelyek a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti képviselőcsoport szerint nélkülözhetetlenek, tehát az ágazat egészének humán és társadalmi dimenzióját, amelyet egy ökoszisztéma alapú megközelítés részeként hatékonyan kell egyesíteni a fenntartható halászati gyakorlatok ösztönzésével és a halállomány védelmével.
Hozzátenném még, hogy amennyiben sikerre szeretnénk vinni a közös halászati politika ambiciózus reformját, akkor olyan költségvetést kell erre szánnunk, amely összhangban áll a hangoztatott célokkal. Politikai elkötelezettségünket az arra elkülönített támogatások fényében fogják megítélni. Számítunk arra, hogy a Bizottság...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Izaskun Bilbao Barandica
(ES) Martín Fragueiro úr, Damanaki asszony! Világos célokra van szükség, bátornak kell lennünk és el kell kerülnünk még egy kudarcot; éppen ezért a részvétel elengedhetetlen.
A fenntartható halászat megteremtése leginkább a halászati ágazatnak és a feldolgozóiparnak áll érdekében, ezért vonjuk be őket a reform előkészítésébe, illetve ezért vesznek részt abban, például egy olyan ellenőrzési jogszabály 2009. évi felülvizsgálata erejéig, amelyet nyitottabb módon kellett volna elkészíteni. A reform célkitűzéseinek teljesítéséhez a válasz egyszerű: biztosítani kell egy fenntartható és jövedelmező ágazatot, és garantálni kell a kínálatot.
A további kulcsszavak a regionalizáció, a felelősségvállalás, a stabilitás és az igazságosság: regionalizáció, az egyes halászati övezetek és típusok sajátos jellemzőinek vizsgálata, a kisipari és az ipari halászat közötti különbségtétel; felelősségvállalás, a bevált gyakorlatok és a halászati erőkifejtés csökkentését célzó korábbi erőfeszítések előtérbe helyezése; stabilitás az egyre megbízhatóbb tudományos tevékenységen alapuló hosszú távú gazdálkodási tervek révén; és igazságosság, a KPSZ felülvizsgálata, valamint harmadik országok felügyeletének és ellenőrzésének felajánlása a fenntartható magatartás ösztönzése érdekében az ágazaton belül. Az igazságosság a tengeren dolgozó nőket, az ágazat örök elfeledettjeit is megilleti; az ő közreműködésük nélkül a halászat sok területen nem lenne lehetséges.
Oldřich Vlasák
(CS) Üdvözlöm a közös halászati politika reformjáról szóló zöld könyv benyújtását. Csakúgy, mint a Miniszterek Tanácsában a Cseh Köztársaság, magam is támogatom az e területet szabályozó jogszabályi keret javítását, egyszerűsítését és hatékonyabbá tételét. Különösen elismerésre méltó a Bizottság arra irányuló erőfeszítése, hogy többéves megközelítést fogadjon el egy olyan stratégiára vonatkozóan, amelynek célja a halállományok védelme, valamint a halászat és a környezet közötti megfelelő kompromisszum megkeresésének fokozottabb hangsúlyozása.
A zöld könyvre a területen megvalósítandó reform irányába tett első lépésként kell tekintenünk. Még jobban örülnék, ha a jövőbeni javaslatokban nagyobb hangsúlyt helyeznénk az akvakultúra kérdésére. A tengeri és édesvízi akvakultúra revitalizációja egyaránt elősegíti a part menti és a vidéki területek fejlődését, valamint a környezetbarát élelmiszertermékeknek köszönhetően a fogyasztók számára is előnyös. Ebből a szempontból valamennyi javasolt módosítást támogatok.
Jarosław Leszek Wałęsa
(PL) Elnök úr! A halászati ágazat az európai part menti régiók számára mint megélhetési forrás, az európai polgárok számára pedig mint élelmiszerforrás alapvető jelentőséggel bír. Sajnálatos módon a közös halászati politika jelenlegi formájában nem tudja kezelni az olyan, számos problémával kapcsolatban felmerült kihívásokat, mint például a halászati területek szabályozatlan kizsákmányolása vagy a túlzott halászati kapacitás. Nélkülözhetetlen a tengerpolitika teljes körű átalakítása. Most a folyamat elején járunk, és annak végére döntően meg kell változtatnunk a nem kellően hatékony jelenlegi európai halászati politikát.
Köszönet önnek, Patrão Neves asszony, az átfogó jelentésért, amely meghatározza azokat a létfontosságú intézkedéseket, amelyek e reform alapjául szolgálhatnak. Az első a túlzott halászati kapacitás csökkentése. Ez egy alapvető probléma, amelyet megfelelő piaci mechanizmusok bevezetésével és ellenőrzésével lehetne orvosolni. Itt az átruházható egyéni kvóták rendszerére utalok. Úgy gondolom, ez egyfajta gazdasági gyógyír, amellyel a flotta méretét a rendelkezésre álló erőforrásokhoz lehet igazítani és biztosítható a halászati ágazat jövedelmezősége. A második a decentralizáció és az érdekelt felek és tanácsadó testületek fokozottabb bevonása a folyamatba. Ennek célja a halászok részvételének javítása és olyan részletes jogszabályok kidolgozása, amelyek növelnék a halászok és a halászat irányításával foglalkozó testületek közötti bizalmat.
A zöld könyv helyesen értékeli a jelenlegi halászati politikát, rámutatva annak számtalan hiányosságára. Patrão Neves asszony jelentése elemzi az európai halászati ipar kedvezőtlen helyzetének lehetséges megoldási módjait. A javaslatok azonban további megbeszéléseket tesznek szükségessé. Ha erre nem kerül sor, a Közösség azt kockáztatja, hogy a reform egy másik változatát szavazza meg, amely nem jelent megoldást az európai halászati ipar előtt álló problémákra.
Iliana Malinova Iotova
(BG) A Lisszaboni Szerződés elfogadása óta először foglalkozunk a közös halászati politikával, és teljes mértékben tisztában vagyunk a komoly felelősséggel, amelyet a Parlament bővített jogköre ruház ránk. A zöld könyv kérdésében rendkívül heves vita zajlott, és őszinte köszönetet szeretnék mondani előadóinknak munkájukért.
A javasolt reform egy olyan elemét szeretném kiemelni, amely az ágazat egészének fejlődése szempontjából rendkívüli jelentőséggel bír. A reformnak figyelembe kell vennie, hogyan változott a helyzet az Európai Unió 2004. és 2007. évi bővítését követően, valamint az új tagállamokat is. A meglévő kutatási és értékelési, valamint döntéshozatali rendszernek számolnia kell az új vízi utakkal és azok sajátos jellemzőivel. Ezen a ponton hangsúlyozni szeretném, hogy különleges figyelmet kell szentelnünk a Fekete-tengernek, és külön testületeket kell létrehoznunk annak kezelésére. Figyelembe kell vennünk az ezeken a part menti területeken élők érdekeit, az ökológiai kérdéseket és a halászati ipart. Mindezt a következő, 2014-2020 közötti időszakra vonatkozó pénzügyi kerettel összefüggésben is említem, amelynek során e reform finanszírozását biztosítani kell majd.
Végül úgy vélem, nem kellene támogatnunk a flották túlzott kapacitásának csökkentését célzó javaslatot, amely a súlyos pénzügyi és gazdasági válság fényében kedvezőtlen következményekkel járhat a halászatra nézve.
Chris Davies
Elnök úr! Bízom abban, hogy a biztos asszony bátorságot merít majd az ebben a hónapban a kékúszójú tonhal kérdéséről tartott szavazásból. Úgy vélem, az jól jelezte a Parlament elkötelezettségének mértékét, és azt is, hogy sok képviselőre számíthat a meglehetősen radikális reformok megszavazásakor.
Tegnap számos képviselő vett részt az általam rendezett szemináriumon, a Tengergazdálkodási Tanács (MSC) előadásán. Mindig is kedveltem ezt a szervezetet. Körülbelül tíz évvel ezelőtt alapították vállalkozások és környezetvédők partnerségeként, ami, úgy vélem, mindig hasznos. Lassan indult útjára, becslések szerint azonban az idei év végére már a világ halászatainak 10 százaléka MSC-tanúsítvánnyal fog rendelkezni.
Úgy gondolom, ez hitelt ad az MSC-t támogató kiskereskedőknek. Úgy gondolom, bizalmat ébreszt a fogyasztókban, és nem csupán növeli az azon halászok zsebében maradó pénzek összegét, akik fenntarthatósági tanúsítvánnyal igazolják gazdaságukat, de egyben büszkeséggel is eltölti őket. Van egy dokumentum a kezükben, amelyet megmutathatnak családjuknak és közösségüknek, és amely bizonyítja, hogy ma elvégzett kemény munkájukkal nem lehetetlenítik el a halállományok jövőbeni túlélését.
Mindez a Bizottság egyéb tevékenységei mellett teljes mértékben kiegészítő jellegű, és bízom benne, hogy a biztos asszony támogatja majd ezt a munkát hivatali ideje során. A megközelítés követendő példát állít.
Mairead McGuinness
Elnök úr! Köszönetet mondanék az előadónak az aktán végzett rendkívül lelkiismeretes és kimerítő munkájáért.
A Lisszaboni Szerződés elfogadása óta a tisztelt Ház két politikával: a mezőgazdasági és a halászati politikával kapcsolatos jelentős reformokkal nézett szembe. A kérdések hasonlók. Valamennyien a legjobbat akarjuk az ágazatok számára, és igyekszünk olyan módon megreformálni azokat, amellyel a lehető legjobb eredmények érhetők el.
Kissé aggódom, és erre az előadó is rámutat indokolásában, mivel 2002-ben szintén tele voltunk jóindulattal, az a reform azonban a halászati ágazat és a fenntarthatósági kritériumok tekintetében egyaránt kudarcot vallott.
Ugyanakkor rendkívül ösztönzően hatott rám, milyen gyakorlatiasan közelítette meg az előadó a problémákat: azt a három elvet - a környezeti, a társadalmi és a gazdasági elvet - amelyet meg kell vizsgálni, valamint azokat a gyakorlatokat, amelyek ezen elvek végrehajtásához szükségesek. A fő szempontot a helyi és regionális problémák képezik, valamint az, hogy tekintettel legyünk az érintettekre. Különösen jónak tartom azt az ötletet, hogy halászhatunk kevesebbet és kereshetünk többet. Ha ezt elérjük, talán ugyanez a mezőgazdaságban is megvalósítható.
Luis Manuel Capoulas Santos
(PT) Ahogyan már több felszólaló is említette, a közös halászati politikával - ez idáig sikertelenül - elérni kívánt célkitűzés a környezeti szempontból fenntartható, gazdaságilag életképes és társadalmilag értéket képviselő halászat. A Bizottság zöld könyve helyes diagnózist állapít meg az ágazatban tapasztalható helyzetről, és számos kérdést felvet, a megoldási javaslatok tekintetében azonban hiányosságok jellemzik. A jelentés szintén számtalan elvet és közös megállapodással elért irányt határoz meg. Ezeket most konkrét intézkedésként kell megfogalmaznunk annak érdekében, hogy mihamarabb elérhessük ezt a célkitűzést.
Ki kell emelni az előadó erőfeszítéseit, mégpedig az intézkedésekre irányuló javaslatok megfogalmazására tett kísérleteit és elsősorban kompromisszumkészségét, amelynek eredményeképpen a legellentmondásosabb kérdések kikerültek a kezdeti jelentésből. A Bizottságra most az a hatalmas felelősség nehezedik, hogy jogalkotási javaslatában olyan konkrét lépéseket ismertessen, amelyek lehetővé teszik a jelentésben foglalt elvek végrehajtását. Biztos vagyok abban, hogy a jelentést nagy többséggel fogjuk elfogadni.
Antolín Sánchez Presedo
(ES) Elnök úr! Európa jövőjének egy jelentős része forog kockán a közös halászati politika reformjában.
A halászati ágazat a part menti területek számára erőforrást és életmódot jelent, emellett a konzervipar és a tengerkutatás alapját is képezi. A fogyasztók élelmiszer-ellátása terén nélkülözhetetlen a biztonság, a minőség és az árak szempontjából. Ezenkívül a nemzetközi kapcsolatok és a fejlődés tekintetében is létfontosságú.
A reform központi célja a felelős, fenntartható és versenyképes halászat. Hangsúlyoznia kell a társadalmi dimenziót és előnyben kell részesítenie az ökoszisztémákat, valamint be kell épülnie a tengerpolitikába.
Fontos az állományok megóvásának és megerősödésének biztosítása, valamint a viszonylagos stabilitás elvének felülvizsgálata. A teljes kifogható mennyiségen és a kvótákon alapuló gazdálkodási politikának helyet kell adnia az erőkifejtésen alapuló gazdálkodásnak. Ez az ellenőrzés fokozása és a tisztességtelen verseny beszüntetése szempontjából is nélkülözhetetlen.
A kisméretű halászflottákat és a halászattól fokozottan függő területeket megkülönböztetett bánásmódban kell részesíteni és nagyobb társadalmi-gazdasági támogatást kell kapniuk. A kagylóhalászati tevékenységeket maradéktalanul be kell illeszteni a közös halászati politikába.
Támogatom a jelentést, és gratulálok az előadónak, illetve az árnyékelőadóknak az elért kompromisszumokhoz. Felkérem a Bizottságot és a Tanács elnökségét, hogy jövőbeni munkájukban komolyan vegyék figyelembe a jelentést.
Ole Christensen
(DA) Elnök úr! Úgy gondolom, hogy az európai közös halászati politika fontos. Ugyanakkor az is fontos, hogy a halászati politika elnyerje az európai polgárok, valamint a halászati ágazat valamennyi érdekelt szereplőjének támogatását. Ezért az egyetlen lehetőség a regionális jelleg fokozása, ezáltal ugyanis decentralizálható az európai keretnek és célkitűzéseknek való megfelelés iránti felelősség. A halak visszadobását a minimumra kell visszaszorítani, ehhez azonban módosítani kell a visszadobásokat szabályozó politikát. Az illegális halászatnak véget kell vetni - az ugyanis rendkívül káros a törvénytisztelő halászok számára. A tagállamokban szigorúbb és egységesebb ellenőrzésre van szükség. Ösztönözni kell a part menti halászatot, hogy a kisebb hajók különleges státuszhoz jussanak. Az azonos napon történő vízre szállásnak és partra való visszatérésnek köszönhetően a hal friss marad, jó árat lehet kérni érte, valamint a környezet és a halállományok szempontjából is kedvező. Bízom abban, hogy ezek az elemek biztos helyen szerepelhetnek majd a végleges reformban. Erre van szükség.
Marie-Thérèse Sanchez-Schmid
(FR) Elnök úr, biztos asszony, hölgyeim és uraim! Elismerésem az előadónak a zöld könyvvel kapcsolatos észrevételeiért, amelyek megfelelő szellemben születtek. Az új stratégiának ösztönöznie kell a helyi szintű halászatot, és kiemelném, hogy az akvakultúra ennek lényegi része, mivel innen származik az erőforrások jelentős része, és több tízezer munkahely kapcsolódik hozzá. Európának erős, fenntartható és kiváló minőségű akvakultúrára van szüksége.
Különösképpen fel szeretném hívni a figyelmüket a kagylók tenyésztésére, amely csupán meghatározott korlátozások között valósulhat meg, ami gyakorlatias és megfelelő megoldásokat tesz szükségessé. Ezt a tenyésztési módszert gyakran kisvállalkozások végzik, amelyeket a válság súlyosan érintett. A szennyezés és a környezeti változások nyomán a termelés fokozottan érzékennyé és bizonytalanná válik. Az ágazati szereplők jelentős támogatásra számítanak Európától, ami rövid távon olyan ideiglenes pénzügyi támogatást jelent, amely lehetővé teszi számukra, hogy továbbra is bevételhez jussanak termékeikből; középtávon átmeneti támogatást, amely biztosítja, hogy a fajoknak rendelkezésére álljon a szaporodáshoz biológiailag szükséges idő; hosszú távon pedig ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Luís Paulo Alves
(PT) Gratulálni szeretnék az előadónak és az Azori-szigetekről érkezett halászoknak. Üdvözlöm továbbá a jelentést, mivel az fontos változást jelent a jelenlegi közös halászati politikát illetően, és olyan, a legkülső régiók szempontjából különösen releváns intézkedéseket tartalmaz, mind például a kisméretű és az ipari flották megkülönböztetése, valamint a biogeográfiai területek létrehozása. A Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti képviselőcsoport által benyújtott módosítások európai parlamenti ismertetését is kedvezőnek találom, mivel ezek az azori-szigeteki halászati szervezetek kérésével összhangban enyhítették az előadónak az egyénileg átruházható kvóták védelmével kapcsolatos kezdeti álláspontját.
Hasonlóképpen megvizsgáltuk a Szocialisták és Demokraták képviselőcsoport által előterjesztett, a viszonylagos stabilitás elvének ösztönzésére irányuló javaslatokat is. Úgy véljük, hogy a legkülső régiók esetében további erőfeszítéseket kell tenni a biogeográfiai területek létrehozására, elsődleges irányítási modellként használva azokat a meglévő erőforrásokkal összhangban. Ezenfelül a tengeri területek megfelelő környezeti állapotának megőrzése és az elővigyázatossági intézkedések tiszteletben tartása érdekében felül kell vizsgálni a szigetek körüli 100 tengeri mérföldre vonatkozó korlátozást, mivel létfontosságú lenne, hogy visszaköveteljük a 200 mérföldet annak érdekében, hogy ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
George Lyon
Elnök úr! Magam is azzal kezdeném, hogy csatlakozom az előadónak szóló gratulációkhoz. A közös halászati politika egy hitelét vesztett politika, és ez a reform lehetőséget teremt az újrakezdésre. Úgy tűnik számomra, hogy ha a KHP vissza szeretné nyerni hitelét, először is a fenntarthatóság elképzelése köré kell épülnie; ha nincs hal, az iparnak sincs jövője. A második a halászközösségek és halászaink számára biztosított stabilitás és kiszámíthatóság. A harmadik a túlzott kapacitás kezelése; megoldást kell találnunk a túlzott kapacitásra. A negyedik pedig a korábbi erőfeszítések elismerése - ez rendkívül fontos. Ezenfelül olyan politikára van szükség, amely valós megoldást kínál a visszadobások problémájára.
A KHP reformjának alapvetően biztosítania kell halászközösségeink és halászaink jövőjét. Alapvetően úgy tűnik számomra, hogy a KHP kulcsa ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Raül Romeva i Rueda
(ES) Elnök úr! Magam is megragadnám az alkalmat, hogy rámutassak azokra a pontokra, amelyeknek néhányunk szerint a szavazásra bocsátott végleges jelentésben alapvetően szerepelniük kell.
Ezek többek között: az elővigyázatosság elve, amely alapvető és nélkülözhetetlen; a kapacitás csökkentése, amely kétségtelenül sürgető; a köztámogatási politika korlátozása; illetve az ellenőrzés javítása és a helytelenül cselekvők által elkövetett bűncselekmények elleni könyörtelen és tiszta lelkiismerettel való jogi fellépés, valamint mások ösztönzése arra, hogy ők is így tegyenek. Ugyanakkor szorgalmaznunk kell a fenntartható működést és a fenntartható halászatot, ami azt jelenti, hogy előre kell lépnünk a kisipari halászat fogalmának meghatározásában, amely ma még kétségtelenül tisztázásra szorul.
Megemlíteném még a nők szerepét és az elismerést, amelyben az általuk végzett munkát részesítenünk kell; ezzel kapcsolatban mi is nyújtottunk be módosításokat.
Végül úgy gondolom, fontos hangsúlyozni és kérni kell, hogy a harmadik országokkal következetesebb és felelősebb halászati megállapodásokat kössünk; a Marokkóval és Guineával kötött megállapodások esetében például szükség lenne erre.
Werner Kuhn
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim. Minden jót szeretnék kívánni Damanaki biztos asszonynak. Örömmel várjuk az együttműködést. Ezenkívül köszönetet mondanék Patrão Neves asszonynak, aki a tárgyalások lebonyolítása során nagyszerű munkát végzett.
Fontos, hogy a kis halászati iparral rendelkező országok is képviseltessék magukat. Amint az már elhangzott, a viszonylagos stabilitás Németország számára döntő jelentőséggel bír. Természetesen valamennyien tisztában vagyunk a halállományok védelmének fontosságával, és azzal, hogy biztosítanunk kell azok folyamatos fenntarthatóságát, hogy olyan szinten őrződjenek meg, amely a jövőben is garantálja a halászat fennmaradását. Ugyanakkor nem csupán a környezeti és gazdasági szempontokra kell kitérnünk. Figyelembe kell vennünk az egyes fajok, például a kormoránok és a fókák számára biztosított túlzó mértékű védelmet is, amelyről már szó esett.
Európa partvonala több ezer kilométer hosszúságú, és számos területén folyik hagyományos, kisüzemi halászat. Sok család megélhetése függ ettől a halászattól. Az idegenforgalom e tekintetben szintén fontos szerepet játszik. Ezt is figyelembe kell vennünk. Úgy vélem, a zöld könyv rendkívül jó megoldás, amely lehetővé teszi számunkra, hogy a Bizottsággal együtt előmozdítsuk az ügyeket ...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Czesław Adam Siekierski
(PL) A közös halászati politikának össze kell hangolnia az ökológiai és környezeti célkitűzéseket a fogások nagyságával, egyben pedig a foglalkoztatási kérdésekkel és a halászcsaládok életszínvonalával is. A halászati kapacitást az erőforrások szintjéhez kell igazítani, amely szintek megállapítása a legújabb tudományos és szakértői ismeretek alapján történik. A fenntartható halászati kvóták elérését a halászközösség számára különböző területeken, például a beruházások, a korszerűsítés és a társadalmi kérdések területén nyújtott támogatási folyamattal együttesen kell megvalósítani, többek között hosszú távú megközelítéssel.
A közös halászati politikának figyelembe kell vennie az egyes régiók és tengerek sajátos körülményeit. Bővíteni kell tehát a regionális tanácsadó testületek hatáskörét, amelyeknek szorosan együtt kell működniük a tagállamok és az Európai Bizottság halászati intézményeivel. Végül meg kell erősíteni a halászok szervezeteit és a halászati termékek minősége és magas színvonala érdekében tökéletesíteni kell a fogástól az értékesítésig tartó láncot.
Seán Kelly
Elnök úr! Hét hónapos európai parlamenti képviselői pályafutásom során soha nem láttam még dühösebb embereket azoknál a halászoknál, akikkel választókörzetemben találkoztam.
Egyértelmű, hogy számukra a közös halászati politika nem volt sikeres. A reform éppen ezért üdvözlendő. Úgy gondolom, valamennyien egyetértünk abban, hogy meg kell óvnunk a halállományokat, ugyanakkor védelmeznünk kell part menti közösségeinket is, és a kettő nem feltétlenül zárja ki egymást. A kisüzemi halászok érdekeinek védelmében is fel kell szólalni.
Továbbá, ahogyan Brons úr is rámutatott, új technológiákat kell bevezetni, elsősorban azokat, amelyekre ő is utalt, és amelyek segíthetnek az elterjedés kérdésében. Ez meghatározó jelentőséggel bírna.
Végül pedig meg kell vizsgálni a kutatás egész kérdését. Megfigyelhető az a tendencia, hogy amint tudomásunkra jut egy kutatási vagy tudományos eredmény, azt készpénznek vesszük. Ahogyan Cadec úr mondta, az eredményeknek megkérdőjelezhetetlennek, objektívnek és naprakésznek kell lenniük.
Juan Carlos Martín Fragueiro
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök úr! Magam is köszönetet szeretnék mondani Patrão Neves asszonynak a munkájáért.
A Tanács eddigi vitáit tekintve azt kell mondanom, hogy a miniszterek egyhangúlag támogatták a reformot, többek között a szabályok egyszerűsítését, a régiók szerepének erősítését és a decentralizált döntéshozatalt a stratégiai elemek és elvek kivételével, valamint egyetértettek abban, hogy csökkenteni kell a visszadobások számát, a túlzott kapacitást és a túlhalászást.
A konkrét kérdések, amelyekben ez idáig megállapodásra jutottunk, a következők: a 12 tengeri mérföldes övezethez való hozzáférésre vonatkozó jelenlegi szabályok megőrzése; a hosszú távú erőforrás-gazdálkodás; a halászattal foglalkozók fokozottabb bevonása; piaci ösztönzők - például címkézés és tanúsítványok - a halászok összes bevételrészesedésének növelése érdekében; a támogatások kizárólag a túlzott kapacitás csökkentését célzó rendkívüli intézkedésként történő alkalmazása; a kutatás fontossága a halászati politikában; az akvakultúra integrációja; a KHP és az integrált tengerpolitika kapcsolata, valamint a nemzetközi szintű európai uniós fellépés fenntartásának és fokozásának szükségessége.
Az eddigi viták a következő kérdésekkel kapcsolatban tártak fel eltérő nézőpontokat: viszonylagos stabilitás; a teljes kifogható mennyiség és a kvóták jelenlegi rendszere és az átruházható kvóták felhasználása; az erőkifejtés korlátozása mint gazdálkodási eszköz; a visszadobások, a túlzott kapacitás és a túlhalászás csökkentését célzó módszerek; globális finanszírozás és annak elosztása; valamint a kisipari halászat és a part menti közösségek részére nyújtott támogatás növelése.
Ahogyan bevezető beszédemben mondtam, a Tanács egyelőre nem fogadott el álláspontot, és hivatalos határozatot majd csak a következő évben fog hozni, miután a Bizottság hivatalosan benyújtja jogalkotási javaslatait.
Végül magam is üdvözölni szeretném a halászati ágazat képviselőit, akik ma jelen vannak körünkben.
Maria Damanaki
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Köszönetet szeretnék mondani valamennyi képviselőnek a felszólalásokért. Rendkívül ösztönző ennyi beszédet hallani.
Az derült ki számomra, hogy a fenntarthatóság szót említették legtöbbször, a fenntarthatóság tehát általános megállapodás, egy általános megállapodás kerete. Nem válaszolhatok valamennyi felmerült kérdésre, de néhány prioritást hangsúlyozni szeretnék.
A kisipari halászat és a part menti területek kiemelt fontosságúak. Valamennyiüket biztosítani szeretném arról, hogy az ezzel kapcsolatos észrevételeiket rendkívül komolyan fogom venni. Biztosítani szeretném továbbá önöket, hogy a hobbihorgászokra vonatkozóan nem áll szándékomban szigorú intézkedéseket és szabályokat bevezetni.
A második prioritás a regionalizáció. Szívesen megvitatnám önökkel részletesebben is, hogy pontosan mit teszünk ezen elv végrehajtása érdekében, mivel sok megbeszélnivalónk van.
Átruházható halászati jogok: ez, már most is nyilvánvaló, egy rendkívül ellentmondásos, számos érvet felvonultató vita. Nem tudom, mi történik majd a szavazáson, ezt a kérdést azonban nem hagyhatjuk figyelmen kívül. Számos tagállam már most is végrehajtja ezt a rendszert. Azt javaslom tehát, hogy folytassunk egyértelmű vitát, esetleg a Halászati Bizottságon belül. Mivel ez még nem a párbeszéd vége, az egyénileg átruházható kvótákról őszinte vitát folytathatunk - ahogy látom, Fraga asszony is itt van -, a kérdés egészének megértése érdekében megfelelő vitát szervezhetünk.
Néhány további prioritást is említenék: határozottan egyenlő lehetőségek a Földközi-tenger és más területek esetében a más országból származó halászokat illetően - ez helyes; szükség van arra, hogy biztosítani tudjuk halászaink számára a tisztességes versenyt; a visszadobások fokozatos megszüntetése; címkézés.
Ezek a prioritásaink. Befejezésképpen kiemelném a halászati megállapodások új formájának szükségességét; ez az új forma magában foglal majd egy emberi jogi záradékot. Köszönöm a felszólalásokat. Úgy gondolom, ez még nem a párbeszéd vége; ez a közöttünk folyó igen termékeny vita kezdete.
Maria do Céu Patrão Neves
előadó. - (PT) Köszönetet szeretnék mondani mindazoknak, akik jelen voltak ma itt a Parlamentben, és akik továbbra is értékes támogatásukról biztosítják ezt az elhúzódó folyamatot, amelyet, ahogyan a biztos asszony az imént mondta, folytatnunk kell, ha el szeretnénk érni céljainkat.
Őszintén szólva tisztában vagyunk azzal, hogy képtelenség olyan jelentést készíteni, amely mindenki tetszését elnyeri. Sokan azt mondják majd, hogy egyes szempontokat illetően nem mentünk elég messzire, míg mások szerint más szempontokat, vagy akár ugyanazokat a szempontokat illetően pedig túl messzire mentünk. Úgy vélem, most fontos kiemelni, hogy a jelentéssel sikeresen egyensúlyt teremtettünk a fő kérdések között, széles körű konszenzus jött létre, és hogy összességében a jelentés lehetővé teszi az ágazat igényeinek, vagy, ha fogalmazhatok így, követelményeinek megfelelő fellépést.
Csakúgy, ahogyan korábban a Fraga Estévez elnök asszony által vezetett Halászati Bizottságban tevékenykedtünk, bízom benne, hogy most folytathatjuk ezt a munkát a bizottságban, szélesebb körben pedig a Tanáccsal és az Európai Bizottsággal együtt annak érdekében, hogy előreléphessünk a jogalkotási javaslatok kidolgozásának irányában, amely legalább ilyen intenzív lesz.
Véleményem szerint, ha továbbra is így tudunk dolgozni, érvényesítve a csapatszellemet és megértve, hogy a nagy Európai Unió egyes részei számára fontos valamennyi kérdést mérlegelnünk kell, valamint ha megpróbálunk hatékonyan reagálni a nagy kiterjedésű kizárólagos gazdasági övezet halászati ágazatának valamennyi igényére, akkor eredményesen tehetünk az ágazatért. Ha ez megvalósul, akkor elkötelezzük magunkat azon feltételek megteremtése mellett, amelyeknek köszönhetően a halászati ágazat hatékonyan fenntartható, és hosszú távon fejlődőképes.
Elnök
A vitát lezárom.
A szavazásra ma 11 óra 30 perckor kerül sor.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Vito Bonsignore
írásban. - (IT) Először is gratulálni szeretnénk az előadónak, Patrão Neves asszonynak az eddig végzett kiváló munkájához és a nagyszerű szavazási eredményhez.
Bízunk benne, hogy a zöld könyv, amely rövidesen megérkezik a bizottság elé, a fehér könyv plenáris ülésen történő bemutatásának nyitánya. Európa mindig is érdeklődést mutatott a halászati ágazat iránt. Úgy véljük azonban, hogy fontos a tudományos kutatás terén történő beruházások fokozása, különösen a halászati ágazatban, többek között a következő keretprogramon belül. Meggyőződésünk továbbá, hogy a kvótarendszer fokozottabb rugalmassága, valamint az ellenőrzés és az állománnyal kapcsolatos felelősségvállalás növelése révén mindenképpen javítani kell az ágazaton belül a szabályok ismeretét.
Ezenfelül erősebb partnerséget szeretnénk a harmadik országokkal az illegális halászat elleni küzdelem érdekében, valamint a Földközi-tenger országaival folytatott szorosabb együttműködést annak érdekében, hogy határozottabb módon szabályozhassuk a halászatot a Földközi-tengerhez hasonló vizeken, amely a kezdetektől fogva különböző civilizációk és kultúrák bölcsője volt.
Végül egyetértünk a 23. bekezdés korszerűsítésről szóló rendelkezéseivel, elsősorban a kisméretű flottákat illetően, jóllehet e kérdés részletesebb ismertetését várjuk. Az ágazati szereplők szakmai képesítéseiről szóló 62. és 63. bekezdés tekintetében további tisztázást kérünk, különösképpen a kisipari halászatra vonatkozóan, amely a flottagazdálkodásra vonatkozó szabályok szigorításával a legsúlyosabb büntetésre számíthatna.
Nessa Childers
írásban. - Míg a szabadidős horgászat csupán elenyésző mértékben részesedik az európai halászati ipar fogásaiból, az EU számos területén, különösen Írország keleti részén szerves gazdasági és társadalmi tényező. A horgászat nagy múltú és fontos örökség Írország keleti részén, ahol például a Slaney folyó mentén vagy a keleti parton gyakran látni horgászokat, és amely az ír kultúra egyik népszerű megjelenítése is. A horgászat népszerűsége Írország számos részén a - belföldi és a nemzetközi - turizmusra is jelentős hatást gyakorol; Tiger Woods például a Kildare megyei Liffey folyó egyik híres rendszeres védnöke. A halállományok csökkenésének nyomán most a part menti horgászat szabályozását és annak előírását tervezik, hogy ezeket a fogásokat a kereskedelmi célú halászati ipar kvótáiból vonják le.
Ezek a javaslatok súlyosan érinthetnék a horgászatból származó idegenforgalmi bevételeket, valamint Írország számos részén kedvezőtlen kulturális következményekkel járnának. Éppen ezért a Parlamentnek a szabadidős horgászat valamennyi formáját a halászati ipar fontos érdekeltjeként kell elismernie, és az új közös halászati politikának a fehér könyvben figyelembe kell vennie annak gazdasági és társadalmi előnyeit.
Robert Dušek
írásban. - (CS) A közös halászati politika reformjáról szóló zöld könyvről készült jelentés célja nyilvános vita indítása az EU-ban és a tagállamok intézményeiben. A halászati politika a közös agrárpolitikához hasonlóan stratégiai menetrend, amely az EU valamennyi polgárára közvetlen hatást gyakorol, és amelyet a három alapelvnek megfelelően kell megvalósítani, amelyek a halászat gazdasági jövedelmezősége, a halállományok védelme és megőrzése, valamint a halászattal foglalkozó személyek elfogadható életszínvonalának fenntartása. Ha a jogszabálytervezet nem teremt egyensúlyt ezen elvek között, fennáll annak a veszélye, hogy a part menti területek gazdasága visszaesik, hogy egyes halfajokat lehalásszák, vagy hogy az illegális halászat a határértékeket meghaladó módon növekszik. Tekintve, hogy a halállományok 88%-át a legnagyobb fenntartható hozam feletti szinten halásszák és a teljes kifogható mennyiség 80%-át visszadobják, olyan korlátokat kell megállapítani, amelyek lehetővé teszik a halpopulációk megerősödését, és ezáltal a jövőben drámai mértékben növelik a fogások mennyiségét, miközben biztosítják a fenntarthatóságot. Az előadó helyesen hangsúlyozza, hogy a termelők és a vásárlók közötti egyensúlynak egy közvetítő - a kiskereskedelmi hálózatok - belépése nyomán történő megbomlása az árak eséséhez vezet, ami még nagyobb veszélybe sodorja a halászati ágazatot. A benyújtott jelentés a korábban említett mindhárom halászati alapelvet figyelembe veszi, és konkrét fenntarthatósági megoldásokat javasol, ezért jó kezdet a halászat valamennyiünk javát szolgáló védelméhez.
Diogo Feio
írásban. - (PT) Gratulálni szeretnék Patrão Neves asszonynak a munkájához és a szavazásra bocsátott jelentéshez. A halászat kérdése nyilvánvalóan kényes ügy a portugálok számára, mivel számos halászközösségünk van, így a Demokrata és Szociális Centrum-Néppárt (CDS-PP) számára alapvető fontossággal bír.
Úgy vélem, új közös halászati politikai (KHP) jogszabályra van szükség, amely hatékonyabb és jobban illeszkedik az egyes területek helyzetéhez. Ezért üdvözlöm azt a szándékot, hogy elsősorban a regionalizáció és a fenntarthatóság elvére összpontosítsunk, és ezáltal nagyobb önállóságot biztosítsunk a tagállamok részére, valamint rugalmasabbá tegyük a KHP-t. Ugyanakkor tekintve, hogy a környezeti kihívások komoly problémát jelentenek a halászati erőforrásokra nézve, úgy vélem, elengedhetetlen, hogy az új KHP ökológiai szempontból fenntartható és gazdasági szempontból életképes halászatot tegyen lehetővé. Nem viseltetünk közömbösen a halászok által tapasztalt nehézségek iránt, és javasoljuk, hogy az új KHP a halászattól függő közösségek halászati kapacitására vonatkozóan megfelelő védelmet biztosítson.
Úgy gondolom továbbá, nélkülözhetetlen, hogy az új KHP gondoskodjon a halak minőségéről és megfelelő mennyiségéről, hogy az emberek halban gazdag táplálkozását biztosítsa, ami, mint azt tudjuk, az egészséges élet kiegyensúlyozott és jótékony alapja.
Érdeklődéssel és különös figyelemmel fogom követni a KHP elkövetkező reformját, és e stratégiai ágazatban minden esetben védelmezni fogom a portugál érdekeket.
Alan Kelly
írásban. - Gyakorlati szinten üdvözlöm a tengeri erőforrások hosszú távú védelmével kapcsolatos, környezeti és gazdasági célú javasolt fejlesztéseket; a halászati technológiák korszerűsítését és azt, hogy hangsúlyozza az ágazaton belüli szakmai képesítés fontosságát. Különösen örömömre szolgál az az ajánlás, hogy minden kötelező változtatást fokozatosan kell bevezetni, és legyen kötelező egy kezdeti átmeneti időszak annak érdekében, hogy az ágazatnak, és különösképpen az egyes halászoknak elegendő idő álljon rendelkezésére ahhoz, hogy megbirkózzanak a már így is nehézségekkel terhelt ágazatban felmerülő többletköltségekkel. Ugyanakkor, bár elismerem, hogy a jelentés vázolja a nagytengeri és a kisipari halászat közötti megkülönböztetett bánásmódot, sajnálatos, hogy a felmerülő költségek többsége elsősorban az utóbbiakat terheli. A halászat nem csupán gazdasági, hanem egyben társadalmi és kulturális tevékenység is, és a kisipari halászok életmódját meg kell óvnunk. Megélhetésük ez idáig attól a történelmi kijelentéstől függött, hogy a helyi közösség ragaszkodott part menti halászati jogaihoz. Ennek fényében nem szabad szem elől tévesztenünk a jelentésben tett ígéretet, amely szerint "(a halászatból élők számára) garantálni kell a tisztességes életszínvonalat”.
James Nicholson
írásban. - Ma már széles körben elfogadott, hogy a közös halászati politika 2002. évi reformja csúfos kudarcot vallott, és a halászati ipar helyzete a javulás helyett tovább romlik. A KHP egy bürokratikus rémálom, amelynek nyomán a túlszabályozás és a mikrogazdálkodás terheli az ipart, miközben kevés pozitív eredményt ér el. A KHP közeledő reformja lehetőséget nyújt arra, hogy új irányba fordítsuk ezt a politikát, eltérítsük a túlzó bürokráciától és valamennyi elvárható szempontból - környezeti, társadalmi és gazdasági téren egyaránt - megfelelően teljesítsünk. A megújított KHP központi célja annak biztosítása kell, hogy legyen, hogy a halászok a környezeti fenntarthatóság elérése mellett is méltányos megélhetéshez jussanak. A feladat egy olyan közös halászati politika kidolgozása, amely egyaránt megóvja a munkahelyeket és a halállományokat is. Az új KHP-nak meg kell szüntetnie a központosított brüsszeli túlszabályozást, és ehelyett például arra kell ötleteket keresnie, hogyan végezhetik el az érdekeltek helyi szinten az állománykezelés napi feladatait.
Wojciech Michał Olejniczak
írásban. - (PL) A közös halászati politikáról szóló zöld könyv ízekre szedi az Európai Bizottságot és a tagállamokat. Hangsúlyos bizonyítéka annak, hogy nem minden, az Unióban végrehajtott projekt és reform sikeres. Ezért mind az intézményi, mind pedig a gyakorlati megoldások tekintetében le kell vonni a megfelelő következtetéseket.
A 2002. évi reform egyik alapvető hibája volt a túlzó központosítás. Az Európai Unió különböző régióinak változatossága és sajátos jellemzői miatt kötelezően regionális megközelítést kellene alkalmazni. Az Európai Bizottság nem kezelheti ugyanúgy a Balti-tengert, mint az Atlanti-óceánt és a Földközi-tengert. A halászati politika regionalizációjának együtt kell járnia a társadalmi és gazdasági kérdésekkel kapcsolatos konkrét intézkedésekkel. A halászatból élő területeken lakók szempontjából a legfontosabb cselekvési irány a gazdasági és társadalmi diverzifikáció és átszervezés, többek között az új munkahelyek létrehozása a halászati ágazaton kívül. Annak, hogy a balti halászati ágazatban nem lehetséges a fogások mennyiségének és a foglalkoztatás mértékének növelése, a fenti intézkedések hatályba lépéséhez kellene vezetnie. Ez megfelel a társadalmi elvárásoknak és igényeknek.
Kutatási eredmények szerint az európai halállomány kétharmada veszélyben van, többek között olyan jól ismert fajok is, mint a nyelvhal, a lepényhal és a tőkehal. A WWF által végzett elemzések nyíltan megfogalmazzák, hogy amennyiben nem vezetünk be változtatásokat, a Földközi-tenger ívásra képes tonhal-populációja 2012-re számos más fajjal együtt eltűnik.
Sirpa Pietikäinen
írásban. - (FI) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Az Európai Unió közös halászati politikája évtizedek óta szabályozza a Közösségen belüli és a harmadik országok felségvizein folyó halászatot.
Sajnálatos módon ez az EU egyik legsikertelenebb szakpolitikája, és olyan helyzetet teremtett, amelyet válságként jellemezhetünk, méghozzá okkal. A halállományok helyzete rendkívül aggasztó: az EU kereskedelmi céllal halászható állományainak kétharmada drámaian csökkent. A visszaeső bevételek és a súlyosan kimerített halrajok azt jelentik, hogy a halászati ipar nagy bajban van. A túlzó halászati kvóták és az illegális halászat riasztó ütemben irtja ki a halállományokat.
A válság oka az, hogy hosszú ideje teljes érdektelenség övezi a túlhalászás és az illegális halászat nyomán felhalmozódott problémákat. Ezenfelül a pusztító halászati módszerek a tengeri környezet további részére is pusztító hatással vannak. A fenékvonóhálóval végzett halászat az egyik legkárosabb módszer.
Az EU-nak komolyan kell vennie a halállományok válságát. E tekintetben szoros kapcsolat áll fenn a nemzetközi dimenzióval is, mivel az Unió az általa értékesített halak mintegy egyharmadát külföldről importálja. Az új közös halászati politika meghatározó elemét kell képeznie annak, hogy fenntarthatóbb alapokra helyezzük a halászati partnereinkkel kötött jelenlegi megállapodásokat. A következő kulcsreformokra van szükség: a túlzott kapacitás kezelése a halászhajók tekintetében és hatékony ellenőrzés az illegális halászat felszámolása érdekében.
A halászati politika fő építőelemeinek a bizottsági zöld könyvben javasoltak szerint az ökoszisztéma kiindulópontként való megjelölésének és az elővigyázatosság elvének kell lennie. A politikának elsősorban az egyes halfajok ténylegesen fenntartható halászatára kell összpontosítania, és ennek eléréséhez valamennyi nemzetnek saját gazdálkodási és védelmi stratégiával kell rendelkeznie. Szükség esetén az Unió is felkészülhet olyan megoldások elfogadására, amelyek a halászat és a halkereskedelem teljes körű tilalmának bevezetése révén biztosítják az állományok megerősödését.
Nuno Teixeira
írásban. - (PT) A közös halászati politika (KHP) reformjáról szóló zöld könyv alkalmat ad az európai politika különböző (gazdasági, társadalmi és környezeti) szempontú felülvizsgálatára az ágazatban fennálló problémák megoldását célzó új megközelítések meghatározásával. A KHP reformja különös hangsúlyt helyez a legkülső régiókra, ahol a halászat rendkívül fontos a helyi fejlődés és az emberek megélhetése szempontjából.
A zöld könyvről készült jelentés ragaszkodik a reformokhoz, amelyek véleményem szerint szükségesek a politika megfelelőbb, helyi szintű végrehajtásához, különösen a halászati gazdálkodás decentralizálásához, amelynek célja, hogy figyelembe vegye az egyes régiók sajátos jellemzőit és az ágazat fenntarthatóságát összekapcsolja a fajok védelmével. Madeirán sürgősen szükség van a hajók korszerűsítésére és a halászat gazdasági életképességét biztosító intézkedések ösztönzésére. Megismételném, hogy a halászati erőforrások hatékonyabb kezelése és az ágazatban dolgozóknak nyújtott pénzügyi támogatási stratégia a reform létfontosságú prioritásai, amelyeket regionális szinten kell végrehajtani.
A közös halászati politika reformja új fejezetet nyit az ágazat történetében, amelynek során nemzeti, regionális és ágazati szinten valamennyi érintettet fokozottabb részvétel illeti meg.
