Återupptagande av sessionen
Talmannen
Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet torsdagen den 30 november 2000.

Arbetsplan
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är behandling av det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av talmanskonferensen torsdagen den 7 november i enlighet med artikel 110 i arbetsordningen.
Tisdag:

Barón Crespo
Fru talman! Låt mig först rent privat uttrycka att jag håller helt med om det uttalande ni gjorde vid tillkännagivande av stadgan om de grundläggande rättigheterna. Jag tror att jag uttrycker majoritetens uppfattning i denna kammare och inte bara min egen grupps. Jag tror att man med rätta kan säga att den för parlamentet har ett konstitutionellt värde och jag tackar er för det.
(Applåder)
Fru talman! För det andra skulle jag, med tanke på den mängd motstridig information som vi har fått under dagens lopp, vilja att ni på ett tydligare sätt förklarar för kammaren hur strukturen på diskussionen med det franska ordförandeskapet avseende rådets möte i Nice kommer att vara och på vilket sätt man kommer att presentera rådets ordförandes deltagande.
(Applåder)

Talmannen
Barón Crespo, nyheterna är faktiskt motstridiga. Som ni kan föreställa er, är de det i ännu högre grad eftersom toppmötet avslutades under natten, vilket ingen egentligen hade tänkt sig.
Jag skall försöka klarlägga det hela. Jag hade själv före toppmötet blivit informerad om att presidenten skulle närvara tillsammans med utrikesministern. Det var vad man sagt mig, men jag skall ta reda på de senaste nyheterna och kommer att överlämna ert meddelande.

Poettering
Fru talman! Tack så mycket för att ni bemödar er om detta. Vi har blivit informerade, och jag vill genast tillägga - jag kan inte tro det - att den franske presidenten och ministerrådets ordförande bara kommer att vara här 30 minuter i morgon för att tala. Kanske kommer han att lyssna på Romano Prodi också, det vet jag inte, men han skulle inte längre hinna lyssna på gruppordförandens åsikt. Om så är fallet anser jag tillvägagångssättet vara oacceptabelt, och det skulle betyda övervägande kritik från vår grupp.
(Applåder)
Det gläder mig att även de andra grupperna ger sitt samtycke. Jag hoppas att den här informationen är felaktig. Men jag ber er att meddela den franske presidenten att det är helt oacceptabelt att komma hit till parlamentet, endast hålla ett tal, och sedan ta avsked utan att ha lyssnat på det här fritt valda europeiska parlamentet!
(Applåder)

Cox
Fru talman! Jag stöder starkt dessa åsikter. Jag vill uppmana er att framföra min egen grupps åsikt till det franska ordförandeskapet att ett förslag till fördrag som är värt att stödja bör vara ett fördrag som är värt att försvara.

Barón Crespo
Fru talman! En fråga kommer upp om det eventuella framläggandet av en resolution om Europeiska rådets möte i Nice. Min grupp förstår det så att talmanskonferensen inte antog något beslut i den frågan och att debatten skall hållas utan förslag till resolution.
Jag skulle vilja att ni bekräftar detta.

Talmannen
Vill ni inte ha någon resolution?

Barón Crespo
Det är inte den socialdemokratiska gruppens önskan. Det blev ingen överenskommelse vid talmanskonferensen. Man beslutade således att vänta och jag skulle vilja få ett klargörande i denna fråga.

Talmannen
Det gör ni rätt i, eftersom ni vet att jag undantagsvis inte kunde delta i talmanskonferensen eftersom jag i exakt samma ögonblick var i Europeiska rådet.

Poettering
Fru talman! Vi var ju delvis på samma sammanträde. Jag var inte heller på talmanskonferensen. Min kollega Ingo Friedrich ersatte oss tacknämligt nog. Den information vi fått är att vi här måste bestämma oss för om vi vill ha en resolution. Vår grupp anser att vi borde ha en mycket kort text nu - inget slutgiltigt yttrande utan en kortfattad politisk värdering utan att säga slutgiltigt ja eller nej. Vid en senare tidpunkt borde vi sedan företa en mera utförlig värdering, i synnerhet som vi ju inte ens har texterna än. Det betyder - menar vår grupp - en kort text den här veckan, och vi borde inte låta möjligheten gå oss förbi till ett politiskt ställningstagande. Detta är ståndpunkten i vår grupp.
(Applåder)

Lannoye
Fru talman, jag är medveten om att det är svårt för parlamentet att uttala sig om toppmötet i Nice, eftersom vi ännu inte har texterna. Det verkar därför uteslutet att vi skall få en fördjupad och motiverad ståndpunkt. Men man förebrår ofta parlamentet för att inte vara i takt med de aktuella händelserna och jag skulle tycka att det vore synd om vi inte sade någonting. Jag delar således Poetterings synpunkt: vi bör rösta om en kort resolution på torsdag som ger en politisk signal efter toppmötet.
(Applåder)

Barón Crespo
Fru talman! Vid rådets möte i Nice förekom två slags resolutioner som handlade om frågor som vi behandlat i parlamentet, som t.ex. stadgan om Europabolagen, den sociala dagordningen, sjösäkerheten, de galna korna. De är alla frågor rådet antagit resolutioner om som vi fått tillräckligt med tid för och som vi dessutom kan bedöma.
Men i detta läge känner varken min eller någon annan grupp till de slutliga texter som beslutats av regeringskonferensen. Med tanke på att vi inte kan döma i så känsliga frågor anser vi att vi inte bör lägga fram en resolution om de slutliga resultaten av konferensen, om det inte skulle vara så att vi vill uttrycka en första mer eller mindre positiv reaktion. Därför menar vi att det är olämpligt. För att göra en kort resolution måste man å andra sidan ha mycket god sakkunskap.
Fru talman! Därför anser vi att det är klokt att inte lägga fram någon resolution och att begära av utskottet för konstitutionella frågor att det utarbetar ett betänkande i denna fråga, som kan debatteras då så är dags och med kunskap om sakförhållandena.

Wurtz
Fru talman, ingen underskattar betydelsen och omfattningen av detta toppmöte som dessutom är det längsta toppmötet i Europeiska unionens historia. Det är just därför vi har svårigheter: det är ett viktigt toppmöte och allt vad vi säger kommer att binda oss.
Jag tror att det skulle vara en trångsynt och platt lösning om vi antar en kort resolution i all hast, såsom Poettering föreslår. Jag är således för att resolutionen skjuts upp till januari. Vi kan därefter diskutera i vilken form resolutionen skall anföras, på grundval av ett betänkande av utskottet för konstitutionella frågor eller helt enkelt på vårt eget initiativ, men jag är för att resolutionen skjuts upp till januari.

Dell'Alba
Fru talman, toppmötet i Nice är särskilt betydelsefullt. Det är föremål för kommentarer som kommer att spridas vitt och brett av pressen och det skulle vara ganska obegripligt att Europaparlamentet, som sammanträder just dagen efter toppmötet, inte säger någonting om det.
Jag föreslår er således, fru talman, att ta upp de båda alternativen till omröstning: att redan nu tala om Nicefördraget, som skiljer sig från toppmötet, eller finna rätt metod för att uppskjuta kommentaren till sammanträdesperioden i januari. Hur det nu än är, måste vi rösta och jag är anhängare till en resolution såsom Poettering, Lannoye, med flera har föreslagit.

Cox
Fru talman! Den övervägande delen av synpunkterna i min grupp var att vi inte skall uttrycka oss genom en resolution. Detta beror delvis på att vi inte har haft tillräcklig chans att överväga saken, men också för att vi anser att det är fel att säga att när blir en stor debatt kommer parlamentet inte att uttrycka sin åsikt. Jag tror att Europaparlamentet kraftfullt kommer att ge uttryck för sina synpunkter i morgon, även om det inte blir en resolution. Så jag tror inte att vi kommer att anses ha varit tysta; jag misstänker att förutsättningen kommer att vara helt annan, när vi är färdiga.

Mombaur
Fru talman, det här parlamentet beslutar om brådskande ärenden i fråga om alla slags problem i världen. Men när någonting verkligen är brådskande, nämligen att ha en åsikt om toppmötet i Nice, då tvekar vi. Den som vill må förstå detta. Våra väljare kommer inte att förstå det.
(Applåder)
Här har redan antagits flera resolutioner utan att kollegerna ens läst texterna. Vi skall väl kunna vara kompetenta nog att föra debatter i parlamentet om texter som är förberedda sedan månader tillbaka, vars innehåll vi känner till, vars räckvidd vi känner till och vars historiska betydelse vi känner till. Jag anser att det är vår skyldighet gentemot väljaren att ha en åsikt om detta.
(Applåder)

Brok
Fru talman! Europaparlamentet kan först redovisa sitt slutgiltiga yttrande efter ett noggrant betänkande som förberetts av utskottet för konstitutionella frågor. Detta är dels bindande för oss själva, dels ett budskap till andra parlament som vi vet väntar på detta budskap. Men å andra sidan väntar Europas medborgare på vår åsikt. Denna åsikt måste inte vara en enda åsikt, dvs. innehålla ett ja eller nej till avtalet. När det gäller det kritiska omdömet om händelserna i Nice bör vi säga vår mening, annars tar vi avsked från ett politiskt anordnande. Jag tror att vi måste vara närvarande vid diskussionsprocessen nästa vecka och bör ge uttryck åt våra kritiska - eller kanske även våra positiva argument - utan att detta hamnar i slutledningen. Detta är den enda riktiga vägen.
I enlighet med detta anser jag att förslagen som ges av Poettering och Dell'Alba visar oss den rätta vägen och bäst motsvarar vår ansvarskänsla.
(Applåder)

Napolitano
konstitutionella frågor. (IT) Fru talman! Det har talats om vad utskottet för konstitutionella frågor skall göra. Jag måste framhålla att utskottet kommer att samlas i morgon eftermiddag för att först och främst försöka få ett ordentligt grepp om vilka slutsatserna från regeringskonferensen är. Vi kommer att ha möjlighet att vända oss till kommissionens representant för att få den fördjupade information om förslaget till fördrag som vi för närvarande inte har. Vi har fått veta alldeles nyss att denna text inte finns att tillgå, åtminstone inte just nu. Den kanske kommer under de närmaste timmarna. Självfallet uttalar jag mig inte om de politiska bedömningarna, men eventuellt skulle gruppordförandena kunna uttrycka sina ståndpunkter i form av resolutioner. Sedan måste vi komma överens om vad vi avser med politiska bedömningar. Jag tycker inte att det verkar vara helt lätt.
Jag skall bara ta ett exempel vad gäller bedömningarna av sakfrågan. Talmannen vet själv att det fram till igår kväll fanns versioner som skilde sig åt på en avgörande punkt, det vill säga utökandet av beslutsfattandet med kvalificerad majoritet liksom också frågan om att tillerkänna parlamentet medbeslutande. Man har fortsatt att arbeta med dessa texter under natten, liksom med siffrorna på fördelningen av röster i rådet och av platser i parlamentet. Åtminstone när det gäller kommissionen känner vi ett behov av fördjupad insikt och eftertanke.

Hänsch
Fru talman, jag tror inte att parlamentet bör diskutera den formella frågan " resolution ja eller resolution nej" i onödan före en så viktig situation som vi står inför efter Nice. Denna formella fråga är inte tillräckligt viktig. Det stämmer att vi, omedelbart efter tilldragelsen i Nice den här veckan, bör tydliggöra någonting i det här parlamentet. Man skulle kunna göra det såsom Cox föreslog, nämligen endast genom debatt. Men traditionen i det här parlamentet är att vi vanligtvis vill göra det i ett betänkande.
(Applåder)
Jag har lyssnat mycket noga på vad Poettering, Brok och andra har sagt; där handlar det uteslutande om att avge ett första yttrande. Det handlar inte om att fastlägga parlamentets ståndpunkt,...
(Applåder)
utan att säga att vi kommer att göra detta efter noggrann granskning genom utskottet för konstitutionella frågor. Detta kommer att ske inom de närmaste två- tre månaderna. Då fastlägger detta parlament sitt yttrande, ja eller nej eller kanske, som vi alltid gör. Då skulle jag även kunna - och jag har avtalat detta med min gruppordförande - samtycka till ett sådant betänkande den här veckan. Jag tror att vi kan nå en nödvändig uppgörelse om vi säger att vi avger ett yttrande, men vi förbehåller oss granskning och parlamentets slutgiltiga ståndpunkt tills vårt utskott redovisat sitt betänkande.
(Applåder)

Talmannen
Tack, herr Hänsch, för detta uppbyggliga bidrag.
(Parlamentet antog förslaget.)
Onsdag:
Talmannen. Jag har en begäran från PPE-DE-gruppen om att betänkandet av de Roo om bedömning och hantering av omgivningsbuller skall skjutas upp till sammanträdesperioden i januari.
Vem vill uttala sig till försvar för denna begäran?

Fiori
Fru talman! Vi röstade den 4 december. Betänkandet är oerhört komplicerat, bland annat gick ändringsförslagen 10 och 36 igenom i en i tämligen hög grad ifrågasatt omröstning. Vi anser att detta betänkande behöver fördjupas ytterligare, och yrkar därför på att vi diskuterar det och röstar om det i januari.

Talmannen
Finns det någon som vill uttala sig mot denna begäran?

Hautala
Fru talman! Jag vill starkt vädja för att de Roos betänkande inte skall strykas från föredragningslistan, eftersom det är mycket väl förberett och man i det sista rådet (miljö) under Frankrikes ordförandeskap förbereder sig för att kommande måndag och tisdag göra detta till gemensam ståndpunkt. Det vore verkligen tråkigt om parlamentet nu började bromsa detta för medborgarna ytterst viktiga betänkande. Ändringsförslagen är bara 36 till antalet, vilket betyder att vi kommer att klara detta helt planenligt.
(Applåder)
(Parlamentet avslog begäran.)
Talmannen. Jag har en annan begäran från PPE-DE-gruppen om att andrabehandlingsrekommendationen av Pejs om kreditinstitut skall skjutas upp till sammanträdesperioden i januari. Jag vill dock meddela er, utan att vilja påverka era beslut, att tremånadersfristen går ut den 15 december.
Vem vill uttala sig för denna begäran om uppskjutande?

von Wogau
Fru talman! Vid överläggningarna i utskottet utgick vi från att denna debatt äger rum i januari. Det rör ju sig om en andra behandling. För närvarande äger fortfarande samtal rum mellan rådet och Europaparlamentet, som då möjligen skulle gör att det inte behövs något medlingsförfarande. Av den anledningen anser jag det vara förnuftigt att eventuellt förlänga fristen och att överlägga om Peijs betänkande i januari.

Talmannen
Finns det någon som vill uttala sig mot denna begäran om uppskjutande?
Eftersom det inte är så, går vi till omröstning om den.
(Parlamentet biföll begäran.)

McNally
Fru talman! Mot bakgrund av det beslutet och eftersom kommissionär Liikanen inte kommer att närvara på torsdag men kan närvara på onsdag, undrar jag om det skulle kunna vara nöjligt att tidigarelägga fru Gills betänkande om europeiskt digitalt innehåll från torsdag till onsdag för att fylla den luckan. Jag skulle vara tacksam om ni kunde tillmötesgå den begäran.

Talmannen
Eftersom det verkar finnas ett samförstånd för detta förslag, kommer det att göras på detta sätt.
Fredag: Talmannen. Jag har en begäran från PPE-DE-gruppen som försöker få betänkandet av Parish om situationen för unga jordbrukare uppskjutet till sammanträdesperioden i januari.
Önskar någon från gruppen stödja denna begäran?

Parish
Fru talman! Jag skulle vilja vänta med detta till januari 2001 om möjligt eftersom kommissionär Fischler inte kan närvara här på grund av sammanträden om fiskerifrågor. Det är mycket viktigt att han är närvarande för detta betänkande eftersom han är mycket intresserad av denna fråga och vi är mycket beroende av kommissionen för att lyckas med det. Jag begär att kammaren skjuter upp det till januari.

Talmannen
Tack, herr Parish.
(Parlamentet biföll denna begäran.) Jag vill påminna er om att det kommer att vara sista fredagen för sammanträde.
Vår föredragningslista är sålunda fastställd.
  

Krivine
Fru talman! När man diskuterade utvidgningen vid toppmötet i Nice gjorde den franska regeringen en slags inskränkning och stoppade 1200 unga italienare i Vintimille som ville delta i fackföreningsdemonstrationen. Det är ett brott mot den fria rörlighet som avses i Schengenkonventionen och jag skulle vilja att ni kunde vända er till den franska regeringen för att begära några förklaringar.
Jag tror nämligen att detta handlar om en alldeles speciell tolkning av Schengenkonventionen och att om det troligtvis hade handlat om ett tåg med bankmän eller ett tåg som transporterade animaliskt mjöl skulle den franska regeringen säkert ha varit mycket tolerantare.

Talmannen
Tack, herr Krivine.
Vi kommer att undersöka under vilka omständigheter förbudet tillkom.

Korakas
Fru talman! I detta ögonblick, och sedan den 20 oktober, hungerstrejkar 200 politiska fångar till döds i Turkiet för att protestera mot den politik som bedrivs av den turkiska regeringen vilken använder de " vita" isoleringscellerna för att bryta ner fångarnas moral och motstånd. Ytterligare 800 fångar ger dem sitt stöd genom att hungerstrejka. Även fångarnas mödrar hungerstrejkar. Solidariteten uttrycks i många länder. Och jag vill tillkännage att i Rotterdam mördades för några dagar sedan en av dem som stödhungerstrejkar av en grupp av de grå vargarna. Jag har även riktat ett brev till er, fru talman. Jag skulle vilja att parlamentet genom er, genom sitt ordförandeskap, protesterar mot den turkiska regeringen så att den slutar praktisera detta som bevisligen är ytterst omänskligt och så att de politiska fångarna inte isoleras.

Talmannen
Tack, herr Korakas.
Jag kommer att se vad jag kan göra i det avseendet.

McKenna
Fru talman! Jag skulle vilja be om er hjälp. Vi har en bestämmelse i detta parlament att rökning är förbjuden på vissa platser - det innefattar kammaren. Vi skall debattera hela frågan om tobak inom några ögonblick.
Jag kom in här i dag och möttes av väldiga rökpuffar tack vare Brok. Detta är inte första gången. I utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter och gemensam säkerhets- och försvarspolitik - som ordförande i det utskottet - sitter han där och röker. Detta är inte godtagbart. Det ger en dominoeffekt. Under det senaste sammanträdet i utskottet för utrikesfrågor som jag deltog i började andra medlemmar i utskottet också att röka.
I allas intresse måste bestämmelserna respekteras, oavsett vilken person det än gäller. Det är ytterst viktigt att bestämmelserna för icke-rökning följs. Detta innefattar ledamöterna. Det är mycket oartigt av dem att inte ta hänsyn till detta. Vi har några ledamöter i denna kammare som omedelbart påverkas av tobaksrök, till exempel Lynne, som ofta beklagar sig.
Var snäll och uppmana ledamöterna - i synnerhet den ledamot jag har nämnt - att inte röka på platser där det är förbjudet.

Talmannen
Jag förstår er fullt ut, fru McKenna, och jag skall se till att arbetsordningen följs.

Tobaksvaror
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendation (A5-0348/00) av Maaten för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror
(9448/1/2000 - C5-0431/2000 - 1999/0244(COD))

Maaten
. (NL) Fru talman! Det är nu andra gången i år som vi diskuterar det här direktivet och återigen har det lämnats in många ändringsförslag. Det hade ju naturligtvis inte behövts om rådet i juni hade ägnat lite mer uppmärksamhet, eller överhuvudtaget ägnat någon som helst uppmärksamhet åt vår förstabehandling och åt det ändrade förslag från Europeiska kommissionen som hade varit på väg så länge. Som tur är har det sedan dess - även tack vare kommissionens medling - gjorts insatser av hela ordförandeskapet och jag tror att ståndpunkterna ändå har kommit litet närmare varandra. Uppställandet av regler sker inte i ett vakuum; som förhandlingarna för ramavtalet om tobakskontroll i Världshälsoorganisationen visar så går utvecklingen i hela världen mot en allt mer långtgående reglering av det som Världshälsoorganisationen kallar tobaksepidemin.
Herr talman! Hur långt måste vi gå? Hur långt får vi gå? Jag har sett oron i vårt utskott för rättsliga frågor och den inre marknaden över konsekvenserna av domstolens dom den 5 oktober angående direktivet om tobaksreklam och jag delar åsikten att det verkligen får konsekvenser för det här direktivet och även för EU:s folkhälsopolitik i allmänhet. Jag anser också att argumenten för ett större engagemang av Europaparlamentet, alltså bättre öppenhet och insyn, bättre demokratisk kontroll, bara har blivit starkare. Det behövdes anpassningar i direktivförslaget och de har nu också föreslagits. Jag tycker bara det är synd att utskottet för rättsliga frågor inte konstruktivt har kunnat medverka till innehållet. Jag skulle gärna vilja höra kommissionärens syn på problematiken kring den här rättsliga grunden. Jag tror det är viktigt att få höra hans åsikt nu. Den politiska grunden är tydlig: harmonisering av marknaden med upprätthållande av en hög nivå på folkhälsan och konsumentskyddet och med fortsatt utveckling på grundval av befintliga lagar och ökade vetenskapliga kunskaper.
Den inre marknadens funktion måste verkligen förstärkas. Till exempel genom ömsesidigt erkännande av testresultat och utarbetandet av gemensamma normer. Den som sedan håller sig till detta behöver då inte uppfylla olika extra villkor som skiljer sig från land till land. Det här är inget korståg mot rökare. Det är heller inget förbud mot rökning. Det är inte önskvärt och skulle förresten inte heller fungera. Det är dock en förstärkning av det enskilda ansvaret och förhoppningsvis ett bidrag till kampen mot rökning bland ungdomar. Enligt Världshälsoorganisationen dör i Europeiska unionen 1 400 personer per dag av tobaken. Det är nästan en i minuten. 80 procent av de nya rökarna varje år är yngre än 18 år och de flesta av dem är unga kvinnor som främst röker så kallade milda cigaretter. Därför är det mycket viktigt med ett förbud mot sådana missledande definitioner. Det är nödvändigt med kontroll på den här produkten. Det är den lättast åtkomliga produkten i Europeiska unionen men vi vet mer om innehållet i en burk marmelad och om receptet på Coca-cola än vi vet om den genomsnittliga cigaretten. Med hjälp av det här direktivet kommer vi äntligen att få veta vad cigaretterna innehåller och varför. När vi sedan vet det så måste vi så snabbt som möjligt upprätta en gemensam lista över tillåtna ingredienser, på samma sätt som det redan nu förekommer ofullständiga sådana i Förenade kungariket, i Frankrike, i Belgien och i Tyskland. I det avseendet skönjer jag dock en viss tvekan hos kommissionen och det förstår jag inte riktigt. Parlamentet vill gärna få ett löfte om att en sådan lista har upprättats före år 2005, under den här kommissionens livstid eller åtminstone att den föreslås innan dess. Vi insisterar på att medlemsstaterna i god tid tillhandahåller all information som behövs. Det måste gå att redan tidigare förbjuda ingredienser som förstärker det fysiska beroendet. Det är mycket viktigt att ange maximihalter av tjära, nikotin och kolmonoxid. Jag undrar för övrigt om vi verkligen kan skapa några stora vinster för folkhälsan i framtiden. Nikotinberoende är ett komplicerat ämne. Skadligheten ligger främst i tjäran och kolmonoxiden och andra ingredienser och det behövs mer kunskap om de skadliga, men kanske även positiva, sidorna av nikotinberoendet.
Det är självklart att det som är ohälsosamt för europeiska konsumenter även är ohälsosamt för andra konsumenter och därför inte får exporteras. Jag kan dock gå med på möjligheten till undantagstillstånd i cirka tre år, under vilka företagen kan anpassa produktionen och marknadsföringen så att sysselsättningen inte i onödan flyttas utanför Europeiska unionen.
Hälsovarningarna bör förbättras. Europaparlamentet har tacksamt tagit del av kanadensiska undersökningar och jag tror att vi på sikt också vill gå längre på den punkten. Nu vill vi inte gå riktigt så långt. Det är dock så att vi anser att varningstexterna måste vara lika stora som de är i Polen, där de nu är 30 procent och jag beklagar att rådet inte ville gå längre än 25 procent.
Fru talman! Jag hoppas att parlamentet stöder de ändringsförslag som utskottet för miljö har lagt fram.

Byrne
. (EN) Herr talman, mina damer och herrar! Jag vill kort behandla konsekvenserna av Europeiska gemenskapernas domstols dom i mål C376/98 om direktivet om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror vilket för närvarande är föremål för andrabehandling i parlamentet.
För det första, med den tydliga målsättningen för den inre marknaden att reglera den fria rörligheten av tobaksvaror i gemenskapen, utgör artikel 95 i fördraget den korrekta rättsliga grunden för detta förslag. För det andra finns det inget tvivel om att en bättre motivering för denna bestämmelses effekter på den inre marknaden kommer att förstärka den. Framför allt behövs en förstärkning av motiveringen till bestämmelserna i artikel 3 om högsta tillåtna gränsvärden för kolmonoxid i direktivets skäl. De måste på ett bättre sätt spegla hur de skall undanröja hinder för den fria rörligheten för varor eller snedvridning av konkurrensen.
Slutligen, beträffande artikel 3, om man tillåter tillverkning i Europeiska unionen enbart av produkter som uppfyller detta direktiv, innebär det ett exportförbud för produkter med högre halter av tjära, nikotin eller koloxid. Europaparlamentet har därför föreslagit att lägga till artikel 133 om gemensam handelspolitik till artikel 95 som den rättsliga grunden. Kommission kan gå med på denna lösning under förutsättning att en särskild artikel införs i direktivets text som uttryckligen skulle reglera exporter som sådana. Detta skulle exempelvis vara fallet för ett ändringsförslag om den övergångsperiod som skall tillämpas för den cigarettexport som inte uppfyller artikel 3 i direktivet.

Thyssen
Herr talman! När vi i samband med harmoniseringsåtgärder står inför valet att antingen försvara tobaksindustrins intressen eller att stödja folkhälsan, då är beslutet snabbt fattat för vår del, då ställer vi oss bakom folkhälsan. Det innebär att vi sänker maximihalterna av tjära, nikotin och kolmonoxid, då inför vi effektiva och iögonenfallande varningstexter och då förbjuder vi missledande ordval. Då inför vi dessutom en effektiv reglering av vissa tekniska frågor.
Trots denna tydliga linje måste vi inse att vi är ett parlament i en union som hyllar rättsstatens principer och det innebär att vi måste erkänna gränserna för vår behörighet, att vi måste veta hur långt gränserna går för den behörighet vi lånar från artikel 95, den rättsliga grund vi åberopar för det nya tobaksdirektivet.
Om jag läst den dom som upphäver reklamdirektivet ordentligt så måste det undersökas om det finns en europeisk marknad för tobaksprodukter. Då måste det undersökas om det finns hinder för den inre marknaden eller om sådana verkligen kan uppstå. Då måste det för det tredje undersökas om de bestämmelser som vi godkänner verkligen kommer att bidra till att förbättra den inre marknadens funktion eller om de står i förhållande till det uppsatta målet. För det fjärde måste det undersökas om de innehållsmässiga val som vi står inför bidrar till ett bra skydd av folkhälsan, för även det är vårt uppdrag enligt artikel 95.
Globalt sett ser jag inga problem för det här direktivet. Jag är också mycket nöjd med det svar som jag redan på förhand fick på en fråga som även ofta ställs i vår partigrupp, kommissionärens svar på hur vi nu måste hantera förslaget om att direkt införa ett exportförbud för produkter som vi själva inte vill använda i det här direktivet. Om det kan ordnas på ett juridiskt hållbart sätt genom en hänvisning till den rättsliga grunden i artikel 133 i fördraget, då tror jag att det är en lösning som vi alla kan stödja, och då hoppas jag också att vi på det sättet inte i efterhand kommer att konfronteras med upphävanderätten.
I varje fall är det så att, om det förr eller senare skulle visa sig att vi inte lyckas införa ett exportförbud, vi då i varje fall måste göra allt för att ordna det i efterhand. Av etiska skäl kan nämligen ingen i Europa acceptera att produkter som vi inte anser är goda nog för oss själva, som vi inte vill att européerna skall använda, att vi utan vidare kan exportera dessa produkter till exempelvis Afrika. Något sådant måste vara uteslutet. Det måste alltså ordnas. Vi får hoppas att vi kan göra det redan nu.
Herr talman! En sak till innan jag slutar. Martens var egentligen den som skulle tala för PPE-gruppen. Hon hade allvarliga skäl att komma litet senare i dag. Hon hoppas fortfarande vara i tid för att avsluta raden av PPE-talare. Annars har jag även talat å hennes vägnar.

Sacconi
Herr talman! Det tillfälle vi har i dag att diskutera och sedan rösta om Maatens betänkande i andra behandlingen är ett viktigt tillfälle, ett prov på parlamentets förmåga att motsvara medborgarnas förväntningar när de kräver institutioner som klarar av att fatta tydliga beslut. Det handlar om deras välbefinnande och livsbetingelser och där blir hälsoskyddet allt viktigare.
På detta plan har det arbete som utskottet för miljö har lagt ned, framför allt tack vare vår föredragandes insats, verkligen varit betydande. En sak måste vara klar: vi håller inte på att anta en ramlag för kampen mot rökning, som fortfarande är den främsta dödsorsaken i Europeiska unionen. Åtminstone för ögonblicket är detta inte möjligt och jag skulle själv vara mycket tveksam till att vi mer eller mindre förtäckt skulle basera oss på en illusorisk, prohibitionistisk filosofi.
Att harmonisera de nationella lagarna avseende tillverkning, lansering och marknadsföring av tobaksprodukter på högsta möjliga hälsoskyddsnivå är däremot någonting vi kan och måste göra. Som någon påminde om är hörnpelarna i detta direktiv fyra: begränsning av halterna av tjära, nikotin och koloxid, förbud mot beskrivningar av cigaretter som " svaga" eller " extra svaga" - vilka allmänt betraktas som bedrägliga, enhetliga bestämmelser och där så behövs förbud mot andra ingredienser och tillsatser som ofta ökar riskerna för rökarna och framför allt ökar beroendet, kvantitativ och kvalitativ förbättring av varningstexterna för att betona hur stor risken med att tända en cigarett är och försöka få ungdomarna att avstå från att ge sig in i detta psykiska och fysiska slaveri.
Genom att vi sammanför tre tidigare direktiv håller vi oss med all önskvärd tydlighet strikt innanför gränserna för en förbättring av den inre marknadens funktion utan att för den skull avstå från att driva en strategi för att minska skadeverkningarna och omfattningen av det veritabla plågoris det socialt och ekonomiskt mycket dyrbara tobaksbruket är.
Under denna andra behandling har vi framför allt haft två ambitioner: den första har varit att politiskt förena målet om hälsoskydd med de ändock legitima produktions- och sysselsättningsaspekterna. Exemplet med tillämpningen av de nya halterna av giftiga substanser även på de cigaretter som exporteras från unionen är representativt. För att försvara denna grundläggande princip föreslog vi att den rättsliga grunden skulle utökas till att även omfatta artikel 133 i fördraget, men framför allt sköt vi upp det datum före vilket medlemsstaterna måste tillämpa den till den 1 januari 2007.
Den andra ambitionen, som var rent juridisk, fick oss däremot att förstärka det ömsesidiga beroendet mellan marknadsharmonisering och hälsoskydd ytterligare, genom att noggrant följa de riktlinjer som framkommer ur den motivering som EG-domstolen nyligen angav för att annullera reklamdirektivet. Endast om man läser denna motivering som fan läser Bibeln kan man dra slutsatsen att dessa två punkter är oförenliga.
Vårt arbete har alltså varit fruktbart och viktigt, också med tanke på att avståndet till rådets gemensamma ståndpunkt - men ännu mer till de resonemang som fördes där efter omröstningen i utskottet för miljö, enligt vad vi har kunnat konstatera direkt - är så litet att man kan se en konkret möjlighet till en snabb och verkningsfull kompromiss. Att vi som någon föreslog skulle begrava allt detta arbete och därmed möjligheten att sända ett positivt budskap till medborgarna är naturligtvis ett legitimt krav, men man bör åtminstone ha modet att göra det med en uttrycklig politisk motivering och inte förskansa sig bakom formella vördnadsbetygelser gentemot fördragen.
Vi har gjort vårt yttersta för att uppnå största möjliga enighet i parlamentet så att detta, som vid tidigare tillfällen, skall finna styrkan att för medborgarna framstå som en fast punkt som inte låter sig påverkas av särintressen. Om det inte blir så kommer det åtminstone att vara klart och tydligt vem som bär ansvaret.

Davies
Herr talman! Jag är helt av den åsikten att människor har rätt att röka, men personligen tycker jag att de bör göra det enbart i sina egna hems avskildhet. Denna regel kan tillämpas likvärdigt för alla droger som tas för avkoppling och som är farlig men där inte någon annan användaren sannolikt påverkas. Det finns förvisso inget farligare än tobak blandad med nikotin och andra kemikalier för att ge en mycket hög grad av vanebildande tillsatser.
Regeringar har som uppgift att säkerställa att medborgare har den information som behövs för att fatta välgrundade beslut och att utöva sin fria vilja. Tidigare detta år beslöt Kanadas regering att förbättra sin information till sina medborgare om tobaksvaror och få bukt med den intensiva lobbyverksamheten och tobaksbolagens enorma ekonomiska intressen genom att kräva att cigarettpaket i Kanada märks med bilder som visar någon av rökningens hälsoeffekter. Studier har visat att sådana bilder har en märkbart större effekt när det gäller att förmedla farhågor om rökning och hälsoeffekter än någon som helst skriftlig varning.
Jag ber kammarens ledamöter att stödja det ändringsförslag som har lagts fram av John Bowis för gruppen PPE-DE, Catherine Stihler för socialdemokratiska gruppen och jag själv. Dess syfte är att ge regeringarna i Europeiska unionens medlemsstater förstärkta befogenheter att införa sådana bilder på cigarettpaket i sina egna länder. Jag vill understryka att vi inte kräver att dessa bilder måste införas i varje medlemsstat. Det ger bara medlemsstaterna ytterligare rätt att införa dem.
Låt människor ha friheten att välja om de skall röka eller inte. Låt oss vara absolut säkra på att de är informerade när de fattar beslutet på det ena eller andra sättet.
(Applåder)

Rod
Herr talman, kära kolleger, 80 dödsfall i den nya varianten av sjukdomen Creutzfeld-Jakob i Europa och Europa, dess ministerråd, kommissionen och parlamentet beslutar att förbjuda animaliskt mjöl och förbjuda att nötkreatur på över trettio månader inträder i livsmedelskedjan utan föregående prov. Det är bra, men lite för sent.
Femtiotusen dödsfall sedan tiotals år på grund av följderna av användning av en drog vars effekter är kända, som läkarna känner till och sjukhusavdelningarna känner till utan annan behandling än smärtstillande, och vi gör ingenting förutom några försynta informationskampanjer. Och när ett direktiv kommer i syfte att reglera distribution och information beträffande denna drog - jag vill tala om tobak - får vi höra ett ramaskri från vissa kolleger. Men mina kära kolleger, om ni verkligen var medvetna om hälsoproblemet i samband med tobak, skulle ni kräva ett förbud av denna drog, liksom ni fortsätter att bibehålla förbudet för andra ämnen som ändå kvantitativt är mindre dödliga. Ni har ansvar för miljoner medborgares hälsa, men också för tusentals dödsfall bland ungdomar som inte är tillräckligt informerade.
Tidigare vanns några mål i Förenta staterna mot multinationella tobaksföretag för förgiftning och lögn om produkternas farlighet. Försäkringskassan i Loire-Atlantique i Frankrike har för närvarande fått rätt att åtala tobaksindustrin. Men i framtiden, såsom när det gäller det smittade blodet eller galna ko-sjukan kommer målen att riktas mot dem som visste och lät det pågå, det vill säga ni, vi, beslutsfattarna och lagstiftarna.
Vi måste således göra något tillsammans, lite grann med tanke på vidden av vad som återstår att göra: minska nikotin- och tjärhalt, förbjuda tillsatsämnen, såsom ammoniak som läggs till nikotinet för att öka cigarettberoendet, anbringa läsbara varningar som täcker minst 35 procent av paketets yta för att informera befolkningen om tobakens risker och faror, avskaffa lögnaktiga benämningar såsom " light" (lätt) och " ultra-light" (extra lätt) som driver ungdomar, i synnerhet unga kvinnor, att röka och tro att det är mindre skadligt, medan läkarkåren för närvarande är enig om att ökningen av lungcancer med små perifera celler som är mer smygande och svårare att upptäcka och med ännu mer tragiska utsikter har ett samband med en överkonsumtion av den här typen av cigaretter, mäta tobakens socioekonomiska kostnad och omvandla subventionerna till tobaksproducenterna till verkliga omställningssubventioner exempelvis till fördel för områden för spannmålsodling i syfte att ersätta animaliskt mjöl, se till att exportprodukter skall följa samma regler som de produkter som är avsedda för den europeiska inre marknaden, öka tobakspriset eftersom det är en åtgärd som har en direkt inverkan på konsumtionen, särskilt ungdomarnas konsumtion, samt harmonisera skattesatserna.
Mina kära kolleger, detta är inte mycket och kommer verkligen inte att skada tobaksindustrins intressen som vissa av allt att döma är mer bekymrade om att skydda än folkhälsans intressen. Det finns nämligen mycket kvar att göra: utöka direktivet till att omfatta andra produkter än cigaretter, såsom cigarrer och rulltobak som inte är mindre skadliga, bekräfta förbudet mot reklam för dessa dödliga produkter och bredda de kollektiva reglerna avseende områden för icke rökare. Vi har mycket arbete kvar.
Antagandet av betänkandet av Maaten är ett första steg som jag uppmanar er att anta genom att tänka på de kommande generationernas hälsointressen.

Sjöstedt
Herr talman! Ledamöter! Efter Europeiska gemenskapernas domstols dom om tobaksreklam har detta betänkande och förslag till ändrat direktiv blivit ifrågasatt från olika håll. Det finns också ändringsförslag om att förkasta hela parlamentets förslag.
Vi menar dock att det är mycket stora skillnader mellan frågan om tobaksreklam och detta direktiv. Vi anser att det är naturligt att artikel 95 utgör rättslig grund för detta direktiv tillsammans med artikel 133, som utskottet nu föreslår i ändringsförslag nr 1. Det direktiv som förslaget bygger på grundas på artikel 95, och frågan handlar ju direkt om innehållet i varor på den inre marknaden.
Vi är positiva till betänkandets innehåll och stödjer det i dess huvuddrag. Det är inte minst viktigt att tydliga gränsvärden för de farliga substanserna i röken fastställs. Ändringsförslag 2 om kolmonoxid är därför särskilt positivt.
Vi kan också stödja förslagen om varningstexternas storlek och formulering. I det fallet är det så liten skillnad mellan de olika ståndpunkterna att det inte borde vara svårt att finna en kompromiss i förlikning. Vi är även för förbudet mot vanebildande tillsatser.
När det gäller export från Europeiska unionen av cigaretter som är förbjudna i unionen av hälsoskäl, anser vi att det enda rimliga och konsekventa är att den upphör. Det finns ingen anledning att ge exporten speciella villkor och att förlänga frister jämfört med tillverkningen för bruk inom Europeiska unionen.
I betänkandet tas också speciella märken av cigaretter upp som saluförs som " milda" , " light" och liknande. Detta är en marknadsföring som ofta är missvisande och som ger ett felaktigt intryck av att dessa cigaretter inte medför samma risker som andra. Vi ser ingen anledning att tillåta den typen av marknadsföring och tycker att utskottets nuvarande position på området riskerar att leda till alltför stora möjligheter till undantag.
Även om subventionerna för tobaksodlingen inte regleras av detta betänkande, är det omöjligt att inte beröra den frågan som är en av Europeiska unionens absurditeter. Det är orimligt att unionen satsar de enorma summor på tobaksodling som sker i dag. Det är inkonsekvent, och det blir dyrt. Dessa pengar skulle kunna göra mycket nytta på annat håll. Det enda rimliga är därför att subventionerna stegvis avvecklas och att de berörda jordbruken får hjälp att ställa om till andra grödor.
Tidigare när detta betänkande har behandlats har det svenska snuset diskuterats. Jag anser inte att det finns någon anledning att ändra de regler som nu gäller, dvs ett undantag för Sverige men samtidigt en rättighet för de länder som inte vill sälja snus att vidmakthålla sitt förbud. Jag är därför glad att det inte sker någon förändring av det regelverket.

Thomas-Mauro
Herr talman, mina kära kolleger, vi behandlar i kväll ett ämne som inte ingår i våra befogenheter. Det är otvivelaktigt inte första gången. Frågan verkar emellertid mycket allvarligare i dag än vanligt. Jag kommer således än en gång att behandla innehållet och inte formen.
Domstolen har nämligen just upphävt direktivet från 1998 genom vilket reklam och sponsring av tobaksprodukter förbjuds. Enligt domstolen kan inte ett totalförbud mot tobaksreklam försvaras med att den inre marknaden måste fungera väl. Men utan hänsyn till fördragen går parlamentet, som tror sig ha ett räddningsuppdrag, med sänkt huvud framåt för att, kosta vad det kosta vill, få igenom den text som vi diskuterar i dag.
En sådan attityd symboliserar utmärkt bristerna hos våra europeiska institutioner, som är beredda att ta till alla medel för att nå de ideologiska mål som de själva har satt upp. Men måste man påminna om att det finns regler som skall respekteras. Historien lär oss i det avseendet att det är farligt att anse att målet är högre än de fastställda reglerna. Den envishet, som man på det sättet uttrycker, uppvisar en skriande brist på realism. I stället för att ta lärdom av misslyckandet i Luxemburg den 9 oktober, framhärdar vi i en rättsligt oförsvarlig attityd.
Vår grupp, som fäster stor vikt vid bevarandet av folkhälsan, är orolig inför konsekvenserna av en sådan politisk attityd som är dömd att misslyckas. Om man skulle vilja kväva direktivet, skulle man inte gå till väga på annat sätt. Folkhälsan får inte bli en fråga som står på spel i den maktkamp som syftar till att varje dag ytterligare kapa åt sig nya befogenheter till förfång för medlemsstaterna. Hälsofrågan är ett alltför viktigt ämne för att användas som politiskt instrument.
Vilka lösningar finns det då? Det finns bara en lösning, enligt vår åsikt: ta lärdom av domstolens beslut och erkänna att Europeiska kommissionen gick alldeles för långt, tyvärr, när den försökte bryta mot fördragen. Vi måste också se över vår text och utforma den med respekt för den balans som vi ville ha i fördragen.

Blokland
Herr talman! Jag vill från denna plats gratulera kollega Maaten till hans utmärkta betänkande, vilket han arbetat hårt på. Jag tycker att han på ett bra sätt sammanfört de tre befintliga direktiven i ett nytt direktiv. Det hade naturligtvis varit ännu bättre om vi inte alls behövde bry oss om någon tobakslagstiftning. Det är dock tyvärr så att tobak fortfarande produceras, presenteras och säljs. Fastän alla borde veta att det är dåligt för hälsan så används det fortfarande. Om tobak som ny produkt skulle behöva tillåtas på den europeiska marknaden skulle den utan tvekan inte få något tillstånd av hälsoskäl. Om marmelad eller Coca-cola vore lika farligt som tobak skulle de säkert förbjudas.
Det stränga märkning som föreslås av utskottet för miljö stöder jag, både storleken på och innehållet i varningstexterna på cigarettpaketen. Rådets förslag om texternas storlek på andra förpackningar än cigarettpaket tycker jag emellertid är bättre än det som står i ändringsförslag 25, eftersom gränsen 50 cm² ligger alldeles för nära hela ytan på ett paket cigaretter.
När det gäller meddelanden som t.ex. " låg tjärhalt" , " mild" och " light" , anser jag fortfarande att de är missledande, därför är jag egentligen mot ändringsförslagen 10 och 30.
Jag är mycket glad att förbudet mot tillsättande av ammoniak och andra beroendeframkallande preparat behålls i andra behandlingen. Jag tycker det är självklart att vi inte skall tillåta sådana saker.
Slutligen måste jag tyvärr påpeka att den europeiska tobakspolitiken fortfarande inte är konsekvent. Å ena sidan motarbetas användningen av tobak och å andra sidan ges över en miljard euro per år ut på tobaksstöd. Jag vill här uttrycka min önskan att det skall ändras.

Paisley
Herr talman! Jag reser mig för att försvara arbetarna inom industrin. Vi har en stor tobaksindustri i Nordirland, Gallaher's Ltd. Om detta direktiv antas kommer åtminstone 300 jobb att försvinna. Jag har noga studerat vad kommissionären sade till min kollega herr Hume: " Inga enorma förluster av jobb inom denna sektor. Man kan inte förstå hur en minskning av tjärhalten från 12 mg till 10 mg, såsom föreslagits i den nuvarande texten, skulle ge märkbara sysselsättningseffekter."
Den viktiga skillnaden mellan tidigare och nuvarande minskningar av övre gränsvärde för tjära är dock helt enkelt att tidigare minskningar av gränsvärdet för tjära var begränsat till EU. Gallaher's exportvolym är 25 procent. Om detta direktiv antas kommer 300 jobb att försvinna! Det måste påpekas att tillverkarna inte kommer att sälja en enda cigarett mindre än de gör nu, för de kommer att överföra sin verksamhet till sin verksamhet utanför Europeiska unionen. Gallaher's kommer att överföra sin verksamhet till sin ryska fabrik och de övre gränsvärdena kommer man att strunta i, men vi kommer att ha exporterat 300 jobb. Förlusterna av arbeten hos Gallaher's kommer att gälla arbetare som är i genomsnitt 47 år gamla. I Nordirland, om du förlorar ditt arbete vid 47 års ålder, finns det inte mycket chans att få ett annat arbete. Detta är det som bekymrar mig i denna fråga.

Palacio Vallelersundi
Herr talman! Med tanke på de dunkla avsikter vi anses ha som talat om avsaknaden av, eller snarare, tvivlet om den rättsliga grunden för vissa artiklar i det direktiv vi i dag diskuterar så vill jag tala om den interinstitutionella balansen. En interinstitutionell balans som är en grund för det europeiska byggets berättigande. Jag vill också tala om skyldighet enligt fördragen.
Kommissionen hade, i enlighet med fördragen, sedan mer än två månader tillbaka skyldighet att ha analyserat domen och dragit adekvata slutsatser. I dag har kommissionen för första gången i sitt mycket korta inlägg använt orden no doubt, åtminstone tre gånger och clear och clearly åtminstone tre gånger. Herr talman, ledamöter! I juridiken när man är tvungen att säga att något är klart, att det inte föreligger några tvivel är det i realiteten så att det finns tvivel, att det inte är klart. Och det finns tvivel, och det är inte klart.
Herr talman! Hur kan man säga att man respekterar domstolens utslag, ett rättfärdigande i ändringsförslag 2, enligt vilket flera medlemsstater för att förklara faran för den inre marknaden har indikerat att om man inte vidtar vissa åtgärder skulle de ha för avsikt att lagstifta? Vilka medlemsstater? Vilka åtgärder? Det är vad vi förväntade oss av kommissionen, att den skulle säga det till oss, att den förklarar det för oss.
Låt oss ta ett annat exempel som ändringsförslag 1, 4 och 18. Att lägga till den rättliga grunden artikel 133 är rättsligt berättigat, men har kommissionen tänkt på artikel 131, som är grundartikel för den gemensamma handelspolitiken? I den sägs att denna politik kan öka konkurrensförmågan hos våra företag. Hur får ni det att passa ihop med motiveringen till ändringsförslag 18 i vilket man säger att man ger en karenstid eftersom detta allvarligt skulle kunna skada vår industri? Hur får ni det att passa ihop med just denna motivering, som säger att man måste starta förhandlingar med Världshandelsorganisationen?
Herr talman! Det är de här tvivlen, som är berättigade, och inte dunkla eller konstiga kompisskap med jag vet inte vilka företag, som är anledningen till utskottets för rättsliga frågor sätt att rösta. Jag vill påminna om att det var 18 röster mot 9. Och även om jag själv var frånvarande så står jag naturligtvis bakom utskottets beslut.

Medina Ortega
Herr talman! Nu har ledamoten Palacio Vallelersundi satt kommissionären på de anklagades bänk och i det här fallet genom att tala om den interinstitutionella balansen. Det enda kommissionen gjort är att presentera ett förslag till direktiv. Det är parlamentet och rådet som skall godkänna detta förslag till direktiv och bland annat undersöka den lämpliga rättsliga grunden för detsamma. Det handlar således inte om att anklaga kommissionen för att ha begått någon oegentlighet.
Och särskilt kan man inte anklaga den för oegentlighet då kommissionen i detta fall endast föreslagit oss ett förslag till direktiv som omarbetar tre tidigare direktiv om innehållet i vissa tobaksprodukter och vissa varningar på dessa produkters paket.
Det är egentligen ingenting som är nytt. Det enda nya är en dom i EG-domstolen av den 5 oktober i år. I den säger domstolen, beträffande ett helt annat direktiv, dvs. direktivet om tobaksreklam, att den rättsliga grunden i nuvarande artikel 95, som tidigare var 100a, inte var lämplig.
Anledningen till att domstolen uttalar att den rättsliga grunden inte är adekvat är att domstolen anser att genom denna rättsliga grund så försöker man komma runt ett förbud som uttrycks i fördraget i en annan artikel, som också bytt nummer: från artikel 129 till artikel 152 i den nuvarande texten, enligt vilken all harmonisering av de nationella bestämmelserna är förbjuden.
Domstolen försöker således undvika ett knep med hjälp av vilket man skulle kunna använda denna undanflykt.
Men i det här fallet är det inte så eftersom förslaget till direktiv, likaväl som de tidigare redan gällande direktiven, i realiteten försöker ta bort de befintliga hindren för den inre marknadens funktion. Och därför har de en korrekt rättslig grund som utgår från tidigare artikel 100a eller den nuvarande artikel 95.
Föredragande Maaten har med gott omdöme föreslagit att man skall stärka den rättsliga grunden med en hänvisning till en annan artikel, artikel 133, som handlar om utrikeshandeln, och dessutom har han föreslagit ett antal ändringar i vissa av artiklarna i syfte att hindra att detta direktiv bestrids med grund i den praxis som fastställts genom domstolens dom.
Jag skulle vilja säga att domstolens dom är en alltför bokstavlig tolkning av texten. Det är en dom som är klandervärd i ganska många avseenden men även om detta parlament inte har något alternativ till att godkänna domen, eftersom domstolen är den högsta uttolkaren av gemenskapsrätten, så finns det inget som hindrar att vi uttalar vårt stöd för artikel 95 med artikel 133 som rättslig grund, och för att införa de ändringar jag nämnt och som innefattas i föredragandens ändringsförslag.
För den socialdemokratiska gruppens räkning, och särskilt de socialdemokratiska ledamöterna i utskottet för rättsliga frågor, som röstade emot denna majoritetsuppfattning som Palacio Vallelersundi just nämnt måste jag säga att vi bedömer att om vi väljer den vägen, dvs. att avvisa förslaget till direktiv enligt två ändringsförslag, nr 52 och 53, av Poettering, för Europeiska folkpartiets grupp och Palacio Vallelersundi och 32 andra ledamöter, så skulle det innebära en oerhörd begränsning av Europaparlamentets befogenhet att lagstifta.
Därför är min oro i nuläget inte så mycket hälsoproblemen, som naturligtvis är viktiga och betydande, utan den begränsning som det skulle innebära om vi accepterar denna så restriktiva tolkning av den befogenhet att lagstifta Europaparlament skulle ha.
Jag menar att denna så restriktiva tolkning praktiskt taget skulle leda till en eliminering av denna institutions och rådets lagstiftningsbefogenhet. Jag tror inte att vi kan slå in på en så smal väg, dvs. att oberoende av innehållet - och det materiella innehåll som Maaten m.fl. uppmärksammat - så finns det en risk att om parlamentet och rådet godkänner den restriktiva tolkning som ledaren för det Europeiska folkpartiet och Palacio Vallelersundi föreslår så skulle detta parlament, rådet och gemenskapsinstitutionerna som helhet vara bundna till händer och fötter när det gäller utvecklingen av lagstiftningen för gemenskapsinstitutionerna, som är så viktig för utvecklingen av gemenskapsrätten.
Därför stöder socialdemokraterna Maatens ändringsförslag och vi avvisar givetvis ändringsförslag 52 och 53 av Europeiska folkpartiets grupp.

Beysen
Herr talman! Det är beklagansvärt att man trots föredragande Maatens ansträngningar kan konstatera att ingen är riktigt nöjd med den utveckling som nu kännetecknar det här betänkandet. Jag vill komma med tre korta kommentarer.
För det första när det gäller den rättsliga grunden. I domstolens utlåtande sägs det uttryckligen att artikel 95 kan vara rättslig grund i vissa fall om vissa villkor uppfylls men det sägs samtidigt att i vissa fall räcker inte artikel 95 till. När det gäller t.ex. exportförbudet så måste det finnas en hänvisning till artikel 133. Med beaktande av bristen på motivering, stöder jag därför ändringsförslaget av Palacio Vallelersundi om att förkasta den gemensamma ståndpunkten och uppmana kommissionen att lägga fram ett nytt förslag.
När det gäller de övriga kommentarerna så vill jag här säga att man inte får stirra sig blind på symboler som i grunden inte gör något åt problemet. Att höja skatterna är inget effektivt medel. En oproportionell ökning av utrymmet för varningstexter är inget effektivt medel för att nå det mål som satts upp, nämligen en bättre folkhälsa. Dessutom är jag rädd för att det skall vara en dålig förebild för att senare även sätta varningstexter på andra produkter.

Hautala
Herr talman! Vi vet alla att det är fråga om ett exceptionellt viktigt betänkande. Det är viktigt av den orsaken att man här överväger trovärdigheten i Europeiska unionens folkhälsopolitik. Jag beklagar att det även inom utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden har förekommit ståndpunkter enligt vilka domstolens förbud, vilket gällde förbjudandet av tobaksreklam, på något sätt fråntar direktivet sitt innehåll. Inte alls, detta direktiv gäller tobakens innehåll och inte dess försäljningsfrämjande åtgärder. Man borde inte längre vilseleda parlamentet med denna fråga, utan inse att det nu är viktigt att försvara föredragande Maatens mycket förtjänstfulla betänkande.
Vad ska man då säga i frågan om man nu skall förbjuda light- och mild-beteckningarna på varumärkena? Vi borde hålla fast vid att dylika vilseledande beteckningar inte skall kunna godkännas, och domstolens beslut i oktober för inte med sig något nytt beträffande detta. Vi måste stå för den ståndpunkt som vi tidigare har intagit. Nu måste man verkligen inse att i alla de länder där man förstått att upprätta en relativt sträng tobakslagstiftning, har man även tydligt fått bukt med lungkancerdödligheten och hjärt- och kärlsjukdomarna. Allt detta borde vi ju även kunna befrämja i Europeiska unionens gemensamma politik för den inre marknaden, vilken bör grunda sig på värnandet om en hög folkhälsonivå.

Meijer
Herr talman! Om det här andrabehandlingsförslaget verkligen blir lag så leder det till att företagens frihet begränsas något och att folkhälsan får ett något bättre skydd. Det här förslagets starka sida är att det inte handlar om den enskilda tobakskonsumentens beteende utan att det är inriktat på obligatorisk information från företagen till alla konsumenter och på ett förbud mot att tillsätta beroendeframkallande ammoniak. Det betyder att man får mindre möjlighet att skapa intrycket att man kan röka utan risk för förtidig död. Spridningen av lugnande lögner blir svårare.
Den svaga sidan är att betoningen i hög grad ligger på ett främjande av den fria konkurrensen. Införandet av gemensamma europeiska normer i alla medlemsstater verkar främst avsett för att ge de olika tobaksföretagen jämlika möjligheter att tjäna pengar överallt. Den liberala utgångspunkten delas inte av min partigrupp. För oss handlar det främst om hur man skyddar människor mot den skada som tobaksprodukterna tillfogar deras hälsa.
Min partigrupp hade föredragit ett förslag som innehöll ett allomfattande handlingssätt. Med utgångspunkt från folkhälsan skulle man då ha ordnat så att reklam och sponsring försvinner och så att ungdomar börjar röka i så liten omfattning som möjligt. Vidare borde det handla om vilka följder en minskning av tobaksproduktionen och tobakskonsumtionen måste innebära för ersättande sysselsättning för tobaksodlare och tobaksarbetare, hur vi skall få slut på det nuvarande europeiska stödet till tobaksodling och vad vi skall göra för att bekämpa den internationella handeln med denna hälsofarliga produkt. Så länge det inte sker kan varje europeisk åtgärd till största delen omintetgöras genom mer export av amerikansk tobak.
Det som nu kan beslutas efter andrabehandlingen är ett svagt avkok av de mest långtgående förslagen som vi röstade om efter första behandlingen för ett halvår sedan. Redan då antogs en försvagad text men ministerrådet anser fortfarande att parlamentets utlåtande går för långt.
Jag företräder den del av Gruppen Europeiska enade vänstern som stödde föredragandens förslag i första behandlingen och som även skall stödja hans försvagade förslag i andra behandlingen. Förslaget är för milt men utan ett sådant beslut kan tobaksproducenterna förstöra ännu fler människoliv.

Fitzsimons
Herr talman! Det är rimligt att säga att vi har en moralisk skyldighet att fullt informera de 30 miljoner konsumenterna i Europeiska unionen om cigaretters risker för folkhälsan. Som medlem av utskottet för miljöfrågor, folkhälsa och konsumentfrågor har jag blivit utsatt för stark lobbyverksamhet av olika grupper om behovet att få en strängare reglering av försäljning och presentation av tobaksvaror i Europa.
Jag välkomnar de ändringsförslag som godkändes i vårt utskott nyligen där man strävade efter att öka varningarna till allmänheten om rökningens faror. De ändringsförslag som godkändes av vårt utskott gällde ökad storlek på de allmänna varningstexterna, såsom " rökning dödar" , på framsidan av cigarettpaketen från 25 till 30 procent och att öka storleken på ytterligare varningstexter på cigarettpaket från 25 till 40 procent. De ytterligare varningstexter som utskottet stödde att införa på cigarettpaket är till exempel: " hälften av rökare dör unga" ; " rökning orsakar dödlig lungcancer" ; " rökning är starkt vanebildande" ; " skaffa hjälp att sluta" ; och " skydda barn, låt dem inte andas in din rök" . Vårt utskott anser också att varningstexter skall sättas på cigarettmaskiner.
Forskning har visat att ju större storlek på varningstext för folkhälsa på cigarettpaket, desto större minskning av cigarrettrökning. Resultaten från forskningen i den frågan är så tydliga att det vore fel av oss, som Europeiska unionens lagstiftare, att inte följa sådana råd.
Vi måste sända ut en stark signal om rökning till de 370 miljoner konsumenterna i Europeiska unionen och vi skall ge våra barn och rökare alla de offentliga varningar som behövs om hälsofarorna med cigarrettrökning.
Slutligen har Europaparlamentet sedan Amsterdamfördraget befogenhet att samordna miljö- och konsumentskyddsfrågor och det kommer naturligtvis att arbeta i nära samarbete med rådet och kommissionen i detta hänseende. Vi betraktar detta förfarande som ett viktigt lagstiftningsvapen ur Europaparlamentets arsenal och vi avser att använda det. Jag gratulerar föredraganden för betänkandet.

Farage
Herr talman! Medan man bara kan prisa de goda avsikterna hos de ledamöter som stöder detta direktiv måste jag påpeka att förbudet att tillverka tobak över EU:s gränsvärden kommer att ge en betydande effekt på jobb i min region. Jag syftar på den brittisk-amerikanska fabriken i Southampton som tillverkar alla sina cigaretter för marknaden utanför EU. När detta direktiv kommer skall producenterna inte kunna tillverka dessa cigaretter, även om EU-gränsvärdena naturligtvis inte gäller deras marknader.
Detta innebär dock inte att dessa cigaretter inte kommer att tillverkas. Det berörda företaget, BAT, kommer att föra över produktionen till länder utanför EU. Så i stället för att exportera cigaretter kommer vi att exportera jobb - 4 000 av dem i min region enbart. Likväl hittar jag ironiskt nog i detta direktiv inget förbud mot att odla tobak inom gemenskapen - även då man i länder som Grekland odlar tobak som är så stark att det enligt detta direktiv skulle bli lagbrott att använda den för tillverkning.
En gemenskap som ger bidrag till tobaksodling och sedan gör det olagligt att sälja den och samtidigt förstör jobb och liv för de vanliga människor som är beroende av inkomster från varor som inte ens säljs i gemenskapen kan inte vinna respekt från vanliga människor.
Vad ni än tycker om detta direktiv var snäll och stöd mitt ändringsförslag i morgon som tar bort förbudet mot tillverkning för export till icke EU-länder. Det är ett klassiskt symtom på politisk korrekthet som blivit vansinnigt.

Lechner
Herr talman, ärade kolleger! Först och främst vill jag rätta till uppgiften att utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden redan vid första behandlingen förkastade hela direktivet, dock utan att plenumet skulle ha följt detta. Efter EG-domstolens avgörande godkände utskottet sedan än en gång detta yttrande, den här gången med stor majoritet. Visserligen ändrades det rättsliga läget inte väsentligt genom domstolsbeslutet, men det vidareutvecklades; en del är nu tydligare, en del klarare. Faktiskt har det egentligen ingenting med tobak att göra, utan EG-domstolens avgörande hade lika väl kunnat innebära ett reklamförbud mot alkohol som ett reklamförbud mot choklad, då socker som bekant också kan vara skadligt för hälsan.
Ur min synvinkel är det så att man borde skämmas över det ytliga sätt på vilket kommissionen och ministerrådet sedan dess befattat sig med detta domstolsbeslut i sina överläggningar. Rättare sagt har man inte befattat sig med det över huvud taget, utan helt enkelt ignorerat det, liksom tidigare Byrne, ledamot av kommissionen. Likaså skedde t.ex. i motiveringen av den gemensamma ståndpunkten, i vilken man inte heller fann det nödvändigt att åtminstone något anpassa och ändra betänkandena. Ett hedervärt undantag utgör på sin höjd parlamentets rättstjänst.
Pga. tidsbrist kan jag tyvärr inte gå in på detaljer här, det är helt enkelt inte möjligt. Jag kan bara vädja till kollegerna att följa rekommendationen från utskottet för rättsliga frågor. Det handlar inte om tobaksindustrin, utan det handlar helt enkelt om att rätta sig efter fördragen. Det handlar inte heller om juridiska spetsfyndigheter, utan om en betydelsefull politisk fråga. För att svara på denna behövs ingen juristutbildning, utan det handlar om innehållet i befogenheten, att värna om subsidiaritetsprincipen, även t.ex. kollegernas rättigheter i de nationella parlamenten, som ju skall ha sina ansvarsområden.
I Nice har just frågan om att avgränsa befogenheterna förts på tal. Men alltid när det i de tre organen - kommission, ministerråd och parlament - kommer till en saklig majoritet i en konkret fråga, och denna majoritet också beaktas, då kan man hoppa över den här tillställningen, då kommer det väsentligt an på ett institutionellt säkrande. Jag hoppas och utgår ifrån - och litar därvid också på den EG-domstolen - att den fortsätter att följa den kurs man slagit in på, att den i ökad utsträckning accepterar att tillvarata befogenheterna och därmed å andra sidan upphäver detta direktiv.

Lund
Herr talman! Jag vill först och främst gratulera Maaten till ett lysande betänkande. Jag tycker också att det finns skäl till att tacka kommissionär Byrne för en mycket tydlig information om den rättsliga grunden. När jag lyssnar på Palacio och även på Lechner, så påminner det mig mest av allt om de rapporter vi får från de amerikanska domstolarna just nu. En allvarlig sammanblandning av juridik och politik, som i vilket fall inte ökar rättsäkerheten. Jag menar att det kommer att få en stor betydelse för hälsan i Europa att vi får sänkta gränsvärden för tjärinnehållet, och att vi får vissa fastställda gränsvärden för hur mycket nikotin och hur mycket kolmonoxid det får finnas i cigarretter. Det är viktigt att stå fast vid att kommissionen senast vid utgången av år 2004 skall lägga fram ett förslag till en gemensam lista över tillsatsämnen.
Det hemlighållande från industrins sida när det rör tillsatsämnen, som vi hittills fått bevittna, bör vi naturligtvis få ett slut på. Jag anser också att det är viktigt att man oberoende av denna gemensamma lista, får ett förbud fastställt mot användning av ammoniak och andra liknande ämnen som har ett direkt syfte att göra cigarretterna mer vanebildande, att göra beroendet av cigarretterna större. Vi måste även stoppa detta på ett effektivt sätt. Till sist vill jag kommentera frågan om exporten. Jag förstår helt enkelt inte om en majoritet här i parlamentet vill skapa lämpligare bestämmelser kring exporten än vad medlemsstaternas egna regeringar skapar - de regeringar som också företräder de många industrier som man hänvisar till. Jag tycker, i likhet med Thyssen, att det är fullständigt oetiskt om vi utanför Europeiska unionens område säljer cigarretter som vi hälsomässigt inte anser vara bra för medborgarna inom vårt eget territorium. Det kan helt enkelt inte vara etiskt försvarbart att agera på detta sätt, och därför hoppas jag att vi på denna punkt tar till oss den ansvarsfulla linje som jag anser att rådet och kommissionen har kommit fram till.

García-Orcoyen Tormo
Herr talman! Jag anser att det är nödvändigt att försvåra villkoren för tillverkning och försäljning av tobak och att göra det på ett harmoniserat sätt, genom ett direktiv som skall respektera alla medlemsstater och som stärker det förebyggande syftet och konsumentskyddet när det gäller vanan att röka.
Dock anser jag att det är helt oacceptabelt att tolka skillnaderna i kriterier avseende innehållet i direktivförslaget i termer av en möjlig kollision mellan tobakslobbyns starka intressen å ena sidan och det allmänna intresset att skydda medborgarna å den andra. Att acceptera det skulle vara att förvränga de berättigade argumenten för ett stort antal ledamöter i Europaparlamentet, som ser behovet att respektera de rättsliga aspekterna som en garanti för att våra egna rättsakter i framtiden skall vara möjliga.
Om vi tänker på att vi behöver gemensamma bindande rättsregler för att bättre kunna skydda medborgarnas hälsa mot tobakens risker så skall vi försöka få det i hamn, utan rättsliga sprickor, utan bakdörrar som våra goda avsikter kan slinka igenom och lösas upp genom. Den allmänna opinionen kan och bör inte näras enbart av politiska gester som inte är fast förankrade i vad som verkligen är möjligt enligt de befogenheter fördragen ger oss.

Stihler
Herr talman! Rökning är vår tids tragedi - den största orsaken till sjukdomar som kan förebyggas i hela Europeiska unionen. Mer än en halv miljon människor dör i onödan varje år i Europeiska unionen och antalet beräknas öka om vi inte agerar nu. Det är skälet till att detta direktiv är så viktigt: större, kraftfullare, tydligare hälsovarningar, ett förbud mot vilseledande beskrivningar som " light" , " ultra" och " mild" , ett gränsvärde för tjärinnehåll i de varor som används inom EU liksom för export, och för första gången, ett avslöjande om innehåll.
Som en ganska ny ledamot av denna kammare slog det mig hur starka krafterna är mot detta direktiv i detta parlament. Det har funnits så många villospår som förts in i denna debatt att jag tror många människor skulle känna sig bättre till mods i en annan debatt än i en debatt om folkhälsa. De stora tobaksbolagens makt är alltför uppenbar. Jag vill säga till varenda en av mina kolleger, tobak är inte som någon annan produkt. Ni blir beroende och den dödar er. Det är ett faktum att 80 procent av människor börjar röka före 18 års ålder, fastän tobaksindustrin säger att människor gör mogna val. Det är ett faktum att 80 procent av rökare vill sluta, men det finns nästan inga strategier inom tobaksindustrin för att hjälpa dessa människor att sluta. I stället låtsas den ta itu med ungdomsrökning. Om vi från början vetat det som vi vet om tobak i dag skulle den ha klassats som ett A-klassdrog. Det är ett faktum att under det senaste århundradet har nästan två gånger mer människor dött på grund av tobak än under de två världskrigen tillsammans. Om vi inte gör något nu beräknas dödsfallen i hela världen bli en miljard detta århundrade.
Låt oss försäkra oss om att kampen för att rädda liv går före allt annat och genomföra vår uppgift att klämma åt stora tobaksintressens makt, som bara förstör liv.

Langen
Herr talman! Ingen vill bagatellisera rökningens följder för hälsan, men även om man ville det och delar de hälsopolitiska målen, måste de rättsliga grunderna stämma. I fallet om tobaksreklam och hälsoskyddet avkunnade EG-domstolen nyligen sin dom. Den är entydig; det är inte kommissionens och Europeiska unionens uppgift att reglera dessa angelägenheter, utan medlemsstaternas. Endast när hemmamarknaden är störd finns det någon befogenhet. Men kommissionen har inte anfört något belägg för att hemmamarknaden är störd, inte ett enda. Tvärtom! Där den är störd, dvs. de olika skattereglerna, specialöverenskommelserna för Grekland, där förblir allt som förut. Det är alltså ett hån, herr kommissionär, när man här handlar som om ingenting hade förändrats sedan domen i EG-domstolen. Alltså, den här okunnigheten är obeskrivlig! Jag förutspår att även detta direktiv kommer att avvisas i EG-domstolen. Parlamentet och kommissionen kommer att göra bort sig precis som första gången om vi inte är beredda att granska de rättsliga aspekterna.
Herr kommissionär, ni är en väktare av fördragen och inte någon som på eget initiativ kan överskrida ansvarsområden. Om ni anför artikel 133 för exportförbudet, kan ni konstatera att det inte är en uppgift för en gemensam handelspolitik att diktera ett tredje land vad man själv skall importera. Inte heller duger denna rättsliga grund enligt min övertygelse någonting till, och därför är det riktigt att fackföreningarna, att företagen, att kollegerna här pekar på förlusten av arbetstillfällen. 10 000 arbetstillfällen enbart genom exportförbudet, därav 8 000 enbart i Storbritannien står under debatt. Ingen uppnår några mål med detta, ty produktionen begränsas inte, den flyttas bara om. Vi vill göra oss till någon som föreskriver andra hur de skall leva. Det är förmätet och äger inget rättsligt bestånd!

Bowis
Herr talman! Tobak ödelägger liv. Till Europeiska unionens skam kräver vi av våra skattebetalare att ge bidrag till odlingen av den förbaskade produkten med belopp på över 1 miljard euro per år. Samtidigt äventyrar vi kloka åtgärder för att avskräcka mot rökning, särskilt bland ungdomar, därför att vi försöker placera hela världen inom vår inre marknad. Om vi yrkar på att tala om för andra länder vilka hälsonormer de bör slå fast genom att sprida våra kloka förslag för den inhemska marknaden till exporter, skall vi riskera allt det bra arbete som gjorts av herr Maaten. Så sant som att exportnatt följer på reklamdag kommer det att bli en annan utmaning i domstolarna och inte bara om exportbestämmelsen utan hela direktivet kommer att kastas ut.
Jag skulle vilja att kommissionären klargjorde om strykningen av undantag för exporter gäller bara tjär- och nikotinnivåer, vilket var det intryck som gavs i utskottet, eller alla förslag i direktivet. Vi måste få veta eftersom det gäller tusentals jobb i Darlington, Nottingham, Southampton och Belfast. Dessa jobb kunde förstöras mycket snabbt genom vårt missförstånd och vår röstning.
Jag vill se kloka åtgärder godkännas och inte förloras. Jag vill få ett slut på vilseledande beskrivningar som " mild" och " light" som ger intryck av att några cigaretter är säkrare: djupare inandning innebär att de inte är det. Denna märkning måste tas bort. Det får inte bli något undantag för märkning annars kommer vi bara att skapa nya missförhållanden inom konkurrens och den inre marknaden. Jag vill få fotografiska varningsmöjligheter, vettig innehållsförteckning, forskning över hela Europa, hälsofrämjande åtgärder för att hjälpa barn att förbli fria från beroende av rök, tjära och nikotin. Jag vill inte se allt detta riskeras för att vi försökte vidta denna åtgärd vilket går utöver de rättsliga befogenheterna för denna europeiska union och detta parlament.

Martens
Herr talman! Tobaksdirektivet berör två punkter som är mycket viktiga för vår grupp: harmoniseringen av den inre marknaden och folkhälsan. Hälsoorganisationer yrkar helt riktigt på skydd för folkhälsan. Därför är vi för direktivet och för en minskning av tjär-, nikotin- och kolmonoxidhalterna. Därför är vi också för att göra varningstexterna större, i enlighet med den gemensamma ståndpunkten är vi, precis som den gemensamma ståndpunkten, för korta och kraftfulla varningstexter på tobaksförpackningarna och även för ett förbud mot användande av missledande ord som " mild" , " light" och " ultralight" . Det är endast om dessa är en del av registrerade och redan på marknaden existerande varumärken som man skulle kunna överväga att tillåta dem.
Industrin klagar över orättvisor och ineffektivitet i den nuvarande lagstiftningen. De orättvisorna gäller till exempel de ingredienser som tillåts. Förslaget att utarbeta en enda lista med tillåtna ingredienser stöder vi verkligen.
Ineffektiviteten gäller främst testerna. Nu måste varje produkt testas på nytt i varje land. Vi är förespråkare för att vi skall komma fram till en enhetlig testmetod som erkänns av alla EU-länderna och som skall utföras av ett i landet erkänt testlaboratorium. Vi är också för att en sådan test som utförs av ett av EU:s medlemsstater erkänt laboratorium, gäller i alla medlemsstater i EU, precis som är brukligt i fråga om läkemedel för att till exempel spara in på djurförsök.
Särskild uppmärksamhet bör ägnas de små och medelstora företagens ställning. De drabbas i vissa fall orättvist hårt av direktivet, särskilt genom artikel 6.1. Vi är därför för det ändringsförslag i vilket visserligen information krävs angående använda ingredienser, men där ett mer realistiskt arbetssätt föreslås än vad som är fallet i den gemensamma ståndpunkten.
Nu något om den rättsliga grunden: Direktivet bygger vidare på tre befintliga direktiv om samma ämne som har samma rättsliga grund. De har hittills aldrig givit några problem i fråga om den rättsliga grunden.
EU-institutionernas rättstjänster ser inget problem på det området. Särskilt sedan artikel 133 tillförts utgår vi från att den rättsliga grunden räcker till. Naturligtvis vill vi handla juridiskt riktigt och naturligtvis vore det beklagansvärt om domstolen slutligen skulle avvisa våra rättstjänster. Vi får dock inte förkasta direktivet, då har vi ju ingenting, då har allt arbete varit förgäves och då kan vi börja om från början med helt enkelt samma arbete och samma texter. För parlamentet gäller det nu att visa politiskt mod och åstadkomma ett direktiv som förbättrar den inre marknadens funktion och ger maximalt skydd för folkhälsan.

Maaten
Herr talman! Jag tackar min partigrupp för att de vill ge mig litet extra tid. Jag vill gärna tacka kommissionären för hans uttalande om den rättsliga grunden. På grund av tidsbristen ansluter jag mig till det som Medina Ortega och Lund har sagt om det.
Jag vill dock komma med två kompletterande kommentarer. För det första angående artikel 11: den här kommissionens rapportering är avgörande för den framtida politiken. Jag gläder mig också åt att den här kommissionären har ansvaret för det. Jag är dock litet orolig över kommissionens kapacitet att arbeta med den rapporten. Jag hoppas att kommissionären kan utlova en förstärkning av personalstödet inom kommissionen.
Avslutningsvis, herr talman, behöver det göras viktiga ändringar i den här gemensamma ståndpunkten från rådet. Det är viktigt för den rättsliga grunden, för en vidare harmonisering av marknaden, för bättre konsumentskydd och så vidare. Var och en av dessa delar saknar i sig kanske tillräckligt stöd här i parlamentet för en kvalificerad majoritet. Men som ett paket borde det leda till bättre avvägda och mer resultatinriktade regler. Den kompromissviljan fanns även i utskottet för miljö. Jag tänker på Martens och Sacconi och det samarbete vi hade där. Jag uppmanar er därför att stödja det här kompromisspaketet.

Byrne
. (EN) Herr talman! Jag vill börja med att berätta lite om den bakomliggande historien om hur detta direktiv lades fram i Europaparlamentet. Detta direktiv infördes för att ta hänsyn till Europaparlamentets betänkande av Valverde López från 1997 i vilket nämns många av inslagen i den nuvarande texten och där kommissionen uppmanades att lägga fram ett förslag.
Debatten i andra behandlingen av detta förslag kännetecknas av mycket snabba framsteg. Det visar den brådska med vilken både ministerrådet och Europaparlamentet har hanterat denna fråga. Jag vill också betona de ansträngningar som föredraganden, Maaten, har gjort för att komma vidare med denna akt på ett balanserat och samvetsgrant sätt.
Hälsoeffekterna av tobaksanvändning är nu brett erkända och det finns en delad känsla bland lagstiftare och även allmänheten att tiden är mogen för att anta stränga bestämmelser och förordningar om denna produkt. Förslaget innehåller några betydande förbättringar av den nuvarande rättsliga situationen och syftar till att skapa harmoniserade bestämmelser om en rad frågor om produktreglering. I andra har grundarbetet gjorts klart för att samla in de nödvändiga elementen för senare initiativ.
En av de främsta förbättringarna gäller ett nytt lägre gränsvärde för tjära och för första gången ett gränsvärde för kolmonoxid och nikotin i cigaretter. Kontroversiellt skulle dessa gränsvärden gälla alla produkter som tillverkas i unionen oavsett om de var ämnade för inhemsk konsumtion eller inte. De argument som framförts om eventuella förluster av arbetstillfällen har noga vägts mot förvissningen att om vi handlar på annat sätt skulle vi exportera en produkt som inte ansågs bra nog för gemenskapens medborgare.
Jag skulle också vilja nämna att de siffror som nämnts för eventuella förluster av arbeten var en fråga som restes redan när de ursprungliga direktiven som nu omarbetas föreslogs för över tio år sedan. De förluster av arbetstillfällen som då beräknades skedde aldrig. I själva verket beror de huvudsakliga minskningarna av arbetstillfällen i denna industri på ökade investeringar i automatisering, vilket företagen själva har framfört. Kommissionen skulle likväl anse att det finns skäl för en utsträckt övergångsperiod för tillämpning av bestämmelserna för exportprodukter för att ge mer tid för att ändra tillverkningsformler och skapa nya marknadsföringsmetoder.
Herr Bowis frågade om undantaget skulle gälla. Undantaget skall gälla artikel 3, såsom jag uppfattar ändringsförslaget, dvs. gränsvärdena för tjära, nikotin och kolmonoxid.
Beträffande frågan om beskrivande märkning vill jag betona att effekten av användningen av vissa termer som " light" (lätt), " low-tar" (låg tjärhalt) och " mild" (mild) kan vara mycket vilseledande. Människor byter från en typ av cigarett till en annan under det falska antagandet att cigaretter av typen " light" (lätt) är säkrare för deras hälsa. Detta är också ett skäl till varför människor fortsätter att röka i stället för att försöka sluta.
Behovet av en reglering av konsumentintresse är därför uppenbar. I de förhandlingar som för närvarande pågår om Världshälsoorganisationens ramkonvention om folkhälsa föreslås i själva verket nu samma bestämmelser. Följaktligen kommer gemenskapens bestämmelser att passa bra med framtida internationella system där man undviker faran med handelshinder och samtidigt förstärker konsumentskyddet och säkerställer en hög hälsonivå.
Jag bör tillägga att Europeiska gemenskapens domstol i sin dom i mål 376/98 har fastslagit att folkhälsa utgör en rättslig grund jämte och i samband med dess artikel 95. I själva verket vill jag uppmärksamma er på domstolens dom. Jag är inte helt övertygad om att alla här som har uttalat sig i frågan har läst en kopia av domen. Jag vill rekommendera det till dem som inte har gjort det.
Exempelvis fastslås vidare i punkt 88 i domen: " Om villkoren för att tillämpa artiklarna 100a, (nu 95) 57.2 och 66 som rättslig grund är uppfyllda är gemenskapslagstiftaren inte förhindrad att åberopa denna rättsliga grund till följd av att skyddet för folkhälsan är avgörande för de val som skall göras. Tvärtom föreskrivs i artikel 129.1 tredje stycket att hälskoskyddskraven skall ingå som ett led i gemenskapens övriga politik, och i artikel 100a.3 uppställs ett uttryckligt krav på att en hög hälsoskyddsnivå för människor skall säkerställas vid harmonisering."
Jag hänvisar också till punkt 98 i domen. Låt mig läsa det i kontexten av det bestridande som framfördes till mig om huruvida det finns en verklig rättslig grund eller inte: " I princip skulle det således kunna vara tillåtet enligt artikel 100a i fördraget att anta ett direktiv som förbjuder reklam för tobaksvaror i tidskrifter, magasin och tidningar, för att säkerställa den fria rörligheten för dessa publikationer, i likhet med artikel 13 i direktiv 89/552 som förbjuder TV-reklam för tobaksvaror i syfte att främja friheten att sända TV-program" .
Det är helt klart från domen att domarna ansåg att artikel 95 kunde användas som en rättslig grund för att reglera den inre marknaden. När de fattade sina slutsatser om vad som var den riktiga bedömningen i detta speciella fall ansåg de faktiskt att några aspekter för reglering av marknaden för tobak och reklam kunde tillåtas och några inte. De fastslog vidare i punkt 117 i domen: " Det har ovan i punkterna 98 och 111 i denna dom påpekats att artikel 100a i fördraget skulle kunna möjliggöra antagandet av ett direktiv som förbjuder vissa former av reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror. Med hänsyn till att förbudet i direktivet mot reklam för och sponsring till förmån för tobaksvaror är allmänt skulle dock en partiell ogiltigförklaring av direktivet förutsätta att domstolen ändrar bestämmelser i direktivet, vilket ankommer på gemenskapslagstiftaren att göra. Domstolen kan därför inte partiellt ogiltigförklara direktivet."
Det är en mycket viktig punkt i domstolens dom. Den anger tydligt att domstolens fattade beslut var sådant att dess mening var: några delar av detta är tillåtet, några delar inte. Med hänsyn till direktivets allmänna karaktär kan vi inte skilja en från en annan och därför måste vi fälla allt. Det finns en tydlig vägvisare här hur vi kan gå vidare med dessa frågor.
Som svar på frågan om exporter, som herr Bowis ställde till mig tidigare, är det helt klart att i den osannolika händelsen att den aspekt i direktivet som rör export ifrågasätts och om domstolens ståndpunkt - vilket jag inte förutspår - är att den rättsliga grunden inte ger stöd för det, är det utan tvivel skiljbart från direktivet. Även under dessa omständigheter kunde därför direktivet överleva.
Låg mig i detta hänseende påpeka att ur synvinkeln internationella och gemenskapens bestämmelser finns det inget undantag för inregistrerade varumärken för vidtagna åtgärder för att skydda folkhälsan, i synnerhet här där effekterna på rökares beteende är så dramatiska.
Om ammoniak vill jag säga att kommission anser att ett förbud är mycket förhastat och jag kan inte hitta ett vetenskapligt argument för en sådan strategi i detta läge. Man skulle föredra att vänta till dess att hela frågan om tillsatser har behandlats i kommissionens första rapport. Det är dock tydligt att farhågor om denna fråga underblåses av intern företagsinformation som offentliggjorts genom domstolsförfaranden. Det skulle inte vara välbetänkt att ignorera denna information. Det är skälet till att kommission föreslår att hantera ammoniakfrågan på ett avpassat sätt, efter att ha begärt vetenskapliga råd och efter att ha bedömt all tillgänglig information. Den kommer framför allt att rapportera om den påstådda användningen av tillsatser för att öka tobaksvarors vanebildande natur.
Beträffande frågan om tillsatser rent generellt är kommission redo och villig att prioritera fokusering på denna fråga på grundval av den information som den erhåller från tillverkare och importörer. Detta framfördes i uttalandet som gjordes när den allmänna ståndpunkten antogs. Att göra det innan vi har den nödvändiga informationen skulle vara spekulativt och förhastat. Vi behöver ha tillräcklig tid för att analysera denna information och rådgöra med sakkunniga. Dessutom önskar kommissionen upprätthålla sin rätt till initiativtagande enligt fördraget i detta avseende.
När det gäller storleken på varningsmärkningen är jag säker på att en godtagbar lösning kan uppnås grundat kanske på kommissionens ändrade förslag från juni, som redan hade samma inriktning som ändringsförslagen vid den första behandlingen. Användning av färgfoton som skall åtfölja texten är kanske en för tidig åtgärd och inte helt utvärderad i detta skede. Kommissionen skulle föredra att granska den tillgängliga informationen och rapportera tillbaka i vederbörlig ordning. Införandet av en varningsetikett i maximal storlek för några stora paket skulle vara en proportionerlig lösning.
Herr Davies sade om färgbilderna att medlemsstaterna kunde tillåtas att använda denna typ av reklam på paket. Jag håller inte med om detta av två skäl: För det första skulle detta strida mot harmoniseringskonceptet, vilket är det som berättigar användningen av artikel 95 som grund; för det andra, även om medlemsstater ville använda reklam på detta sätt krävs det inte någon sanktion eller något tillstånd enligt EU-lagstiftningen för att göra detta.
Frågan om försäljningsmaskiner faller utanför denna texts räckvidd, men kommissionen skulle gärna granska den frågan i ett annat sammanhang för att se vilka metoder som skulle vara möjliga. Detta hänger samman med frågan om tillgång till varor, i synnerhet där maskiner finns placerade på okontrollerade platser.
Om de ändringsförslag som gäller genetiskt modifierade organismer anser kommissionen att detta skulle hanteras bättre som ett extra skäl snarare än att nämna det i en särskild artikel.
Avseende laboratorietester är de ändringsförslag som gäller godkännande av tester överflödiga eftersom en annan artikel föreskriver om saluföring av varor som uppfyller bestämmelserna i direktivet.
Vi behöver också se till att testresultat vid behov kontrolleras.
När det gäller frekvens för anmälningar från industrin verkar det klart att en årlig anmälan är onödig.
Frågan om den gemensamma jordbrukspolitiken är inte en fråga som berörs i denna text och att nämna den i skälen skulle inte vara rättsligt välgrundat. I varje fall har en total översyn av den gemensamma jordbrukspolitiken om tobak planerats för år 2002.
Vad gäller beskattning håller jag helt med om att priset på tobaksvaror och i förlängningen frågan om tobaksskatter är en nyckelfråga för att minska tobakens lockelse för ungdomar. Denna aspekt är dock inte ämnet för det nuvarande direktivet. Vi måste vara noga med att inte införa element som inte täcks av den rättsliga grunden för den inre marknaden eller den gemensamma handelspolitiken. Kommissionens rapporter om tillämpning av punktskattedirektiven hanterar detta problem på lämpligt sätt.
Slutligen har totalt 54 ändringsförslag lagts fram till betänkandet och av dessa gläder det mig kunna säga kan kommissionen godkänna 33, antingen helt eller delvis. Den kan dock inte godkänna följande ändringsförslag: 6, 8, 9, 16, 19, 20, 25, 28, 32, 33, 36, 37, 38, 40, 45, 46, 47, 49, 52, 53 och 54. De ändringsförslag som kommissionen således har godkänt kommer att göra detta till en mycket förbättrad text och ta hänsyn till de viktigaste angelägna frågor som ledamöter framfört.
Jag skulle återigen vilja tacka ledamöterna för deras positiva bidrag och herr Maaten för hans utmärkta arbete i denna fråga.

Sommartid
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet (A5-0356/2000) av Honeyball för utskottet för regionalpolitik, transport och turism om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om bestämmelser beträffande sommartid (KOM(2000)0302 - C5-0322/2000 - 2000/0140(COD)).

Honeyball
. (EN) Fru talman! Detta betänkande är mycket okomplicerat: För närvarande gäller direktiven om sommartid endast fem år och måste sedan tillbaka till Europaparlamentet för att förnyas. Det som föreslås i detta betänkande är att detta system görs permanent som det är, så att vi har infört sommartid för all framtid, snarare än att det behövs ratificeras av detta Europaparlament vart femte år.
Det finns inget gott skäl för att inte godkänna detta i princip. I själva verket finns det många mycket starka argument för att ha sommartid. Dessa argument inbegriper mindre energiförbrukning; transport; hotell och restauranger, som har fått lättare att planlägga; fritidsaktiviteter; ökad livskvalitet; hjälp till att förebygga rubbningar av människors biorytmer. De flesta medlemsstater godkänner och vill ha sommartid och följaktligen är detta betänkande inte alls kontroversiellt.
Fördelen med att göra sommartid till ett permanent system skulle vara att få lättare att planlägga aktiviteter. Särskilda sektorer som är berörda av detta, exempelvis, IT och datorer, transport, kommunikationer, flyg och järnväg har sagt till oss och till kommissionen att de skulle anse det vara till stor hjälp att veta att det kommer att vara sommartid varje år, att det skall gälla permanent så att de kan göra en långsiktig planering.
För den inre marknaden finns det också bra argument där återigen planeringsskäl gäller. Vad gäller betänkandets innehåll föreslås att det nuvarande systemet med sommartid som inleds den sista söndagen i mars och slutar den sista söndagen i oktober bibehålls och görs till ett stadigvarande system.
Ändringsförslag har emellertid lagts fram där man kräver en översyn och att ett betänkande utarbetas efter fem år. Som föredragande skulle jag rekommendera att dessa ändringsförslag stöds då de verkar mycket förnuftiga.
Det viktigaste argumentet för dessa ändringsförslag och ett betänkande efter fem år gäller faktiskt utvidgningen av Europeiska unionen, vilket efter toppmötet i Nice är synnerligen passande och lämpligt. Poängen är att om nya medlemsstater ansluter sig kanske de inte har befintliga system som överensstämmer med det som vi föreslår och de kan mycket väl behöva tid för att anpassa sig till vårt system och klara av den typ av harmonisering som vi föreslår.
Med hänsyn till de förändringar som vi mycket troligt kommer att gå igenom skulle det inte vara en väldigt bra idé att införa ett permanent system nu utan möjlighet till en översyn. Det är det starkaste argumentet för att ha en översyn och därför stödja ändringsförslagen för detta. Det finns andra frågor som vi fortfarande skulle vilja granska, frågor som energiförbrukning och hälsa och säkerhet, eftersom de hänger samman med sommartid; men det starkaste argumentet är otvivelaktigt att vi vill kunna ge nya medlemsstater möjlighet att anpassa sig till systemet.
Jag vill därför be Europaparlamentet, när omröstningen äger rum, att stödja alla dessa ändringsförslag, så att vi kan få bästa möjliga system för de nuvarande medlemsstaterna och för framtida medlemsstater.

Vlasto
 från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. (FR) Fru talman, mina kära kolleger, förslaget till direktiv om bestämmelser beträffande sommartid, som vi behandlar i dag, är ett gott förslag. Det vilar på en omfattande undersökning som genomförts på begäran av kommissionen. Resultaten av undersökningen är intressanta, eftersom de står i strid med vissa förutfattade meningar.
För det första har nu de flesta verksamhetssektorer införlivat principen om sommartid. Vissa socioekonomiska sektorer har för övrigt begärt att övergången till sommartid skall bli bestående, i synnerhet sektorerna för data, transport, telekommunikationer och turism. Tid är nämligen en basuppgift som dessa sektorer måste införliva i sina produkter och tjänster. De måste därför på förhand känna till bestämmelserna för övergång till sommartid i samtliga medlemsstater.
För det andra, har vissa negativa effekter inte tydligt påvisats. I fråga om hälsa är sålunda eventuella upplevda besvär kortvariga och fullständigt reversibla. När det gäller djurs biorytm och jordbruksanställdas arbetsvillkor ger inte heller undersökningsresultaten möjlighet att påvisa negativa effekter.
Däremot framkommer det andra, mer oväntade, inverkningar i undersökningen. Sommartid verkar sålunda vara i takt med utvecklingen av våra samhällens levnadssätt, främst på grund av senarelagda arbetstider samt uppskjutningen av stängningstiden när det gäller affärer, tjänster och kollektivtransporter. Den timme av extra dagsljus som erhålls genom övergången till sommartid gynnar i synnerhet sektorerna för turism och fritidsaktiviteter som har fått förnyad verksamhet i direkt samband med de ljusare och längre kvällarna. Sommartid verkar slutligen gå hand i hand med en ökad livskvalitet, eftersom de positiva effekterna under sommartidsperioden starkt vinner över de tillfälliga besvären i samband med själva övergången.
Europaparlamentet inger bara ett ändringsförslag till det första förslaget från Europeiska kommissionen. Det begär att rapporter skall avfattas vart femte år om inverkningen av bestämmelserna i direktivet " Sommartid" . Skulle dessa rapporter visa att bestämmelserna avseende sommartid måste ändras skulle kommissionen kunna utarbeta lämpliga förslag. Den första rapporten kommer att avfattas senast den 30 april 2007. Jag tror att detta ändringsförslag inte står i strid med ändamålet för kommissionens förslag. Det kommer att göra det möjligt att säkra en uppföljning av genomförandet av ändringen av tiden utan att ifrågasätta dess princip.
När allt kommer omkring, kan vi bara glädja oss åt detta förslag från kommissionen som gör övergången till sommartid till ett bestående instrument i den europeiska politiken genom att äntligen föreslå att bestämmelserna om sommartid fastställs på obegränsad tid.

Schierhuber
Fru talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag konstaterar att det fortfarande finns djupgående diskussioner beträffande för eller emot sommartiden. Oftast rör det sig, som jag ser det, snarare om diskussioner av mer filosofisk natur än om en verklig och allvarlig sakpolitik. Jag anser därför att man inte bör uppehålla sig alltför länge här vid detta ämne. Medlemsstaterna och också befolkningen har ju redan i stor utsträckning accepterat regleringen av sommartiden, och den har godtagits som en del av vår årsrytm. Vi borde därför verkligen inte bry våra hjärnor mer med denna angelägenhet.
Jag anser därför att ingående forskningsstudier, så som då och då också krävts, är slöseri med tid och pengar. I Europa har vi ju, anser jag, mycket större problem att lösa, t.ex. trafiksituationen, utvidgningen eller, vilket också är mycket aktuellt, BSE.
Det är också självklart att det måste finnas en enhetlig reglering i EU om när klockorna skall ställas om, ty allt annat - det har redan sagts - skulle leda till ett ohyggligt kaos. Jag menar också att befolkningen med all rätt skulle undra över det meningsfulla eller meningslösa i en del av EU:s lagstiftning.
Ur böndernas perspektiv - även detta har redan sagts - är den ständiga omställningen till sommar- och vintertid inte precis det ideala för vår verksamhet, vare sig det nu gäller djuren eller det verkliga arbetet på gårdarna. Ändå säger jag helt öppet att det finns fler fördelar än nackdelar med den tidsomställning och sommartidsreglering som vi har nu.
Vi borde låta saken bero vid det och enligt min mening förlänga regleringen på obestämd tid.
I denna andemening får jag i min grupps namn säga att vi inte vill godta några ändringsförslag. Jag har sagt det för att min fraktion och även jag är övertygade om att Europa har större problem och uppgifter. Sommartiden är inte problemet i vårt gemensamma parlament Europa.

Pohjamo
Fru talman! Sommartiden har tillämpats i många medlemsländer redan sedan 1970-talet. Tidpunkterna för då sommartiden börjar och slutar harmoniserades slutligen för några år sedan så att de har varit enhetliga i alla EU-länder från och med år 1996. Man har redan vant sig vid kutymen, såsom föregående talare nyss konstaterade. Enligt vår grupp är det förslag som nu lagts fram bra och åtnjuter vår grupps stöd, inte kräver det heller några nya ändringar. Det centrala i frågan är att sommartiden tillämpas i alla medlemsländer och att tidpunkterna då sommartiden inleds och avslutas fortsättningsvis hålls enhetliga. Jag tycker att det är bra att beslut i frågor som gäller tillämpningen av tidszoner och sommartidsbestämmelser i enlighet med förslaget förblir medlemsstaternas angelägenhet. Harmonisering är nödvändig endast i samband med den praktiska tillämpningen, det vill säga att sommartiden verkligen tillämpas i alla medlemsländer samtidigt.
Med en enhetlig sommartid avlägsnar man hinder för den fria rörligheten av varor, tjänster och personer, samt främjar ett mera effektivt genomdrivande av den inre marknaden. Undersökningar beträffande sommartidens effekter ger inte alltid en klar bild av huruvida effekterna är positiva eller negativa, till exempel för jordbruket. Den största anledningen till bekymmer hänför sig framför allt till djurens välbefinnande och jordbrukarnas arbetsförhållanden. I och med införandet av sommartiden har man åstadkommit energibesparingar, om också besparingarna som framgått av utredningen har varit mycket små. Enligt undersökningarna har trafiksäkerheten förbättrats i och med att det blivit ljusare på kvällarna. Ljusare kvällar erbjuder även möjligheter till ökad fritid.

Berend
Fru talman, kära kolleger! Sommartiden, som utan tvivel hävdat sig, skall nu för hela Europa fastställas till att börja den sista söndagen i mars och sluta den sista söndagen i oktober. Detta utgår kommissionsförslaget från för att reglera sommartiden. Vidare skall direktivet nu gälla på obestämd tid. Detta är nödvändigt och bra. Kommissionen anmodas på sin höjd att efter fem år rapportera om hur detta direktiv utfallit. För att den europeiska ekonomin skall fungera friktionsfritt, särskilt i fråga om trafik, kommunikation, turism och data, krävs det absolut en stabilare och långsiktigare planering. Det framgår av flera yttranden från industrisektorerna att denna långsiktiga stabilitet när det gäller datumen för sommartid är absolut nödvändig för att hemmamarknaden skall fungera harmoniskt. Av ekonomiska och sociala skäl är det därför helt enkelt absolut nödvändigt att regleringen av sommartiden är tydlig, förståelig och långsiktig, så att man kan planera i förväg och inte måste frukta att denna politik plötsligt en dag vänds till dess motsats.
De ändringsförslag som väckts av parlamentet och föredraganden är därför - enligt min åsikt - inte till hjälp eftersom de snarare medför osäkerhet än ökat förtroende.
En unik granskning om fem år från kommissionens sida räcker. Jag yrkar alltså på att vi skall förhålla oss likadant i plenumet som i utskottet för regionalpolitik, nämligen bekräfta kommissionens förslag utan ändring och därmed avslå ändringsförslagen.

Vatanen
Fru talman, bästa kolleger! Då årets mörkaste tid närmar sig är det upplyftande för oss att diskutera sommaren eller ens sommartiden. Jag vill trots allt fästa uppmärksamhet vid denna klockomställningsritual varje vår och höst, om vars ändamålsenlighet man kan vara av olika åsikt. Kreatursskötare har tagit kontakt med mig, främst beträffande mjölkkornas välbefinnande som det är viktigt att man tryggar även med tanke på mjölkproduktionen. Idisslarnas sinnesfrid rubbas redan av galna ko-sjukan. Nu bör man inte förorsaka ytterligare stress genom att avvika från deras invanda rytm. Korna kan inte ändra rytm på ett par dagar. För jordbrukets del innebär det också problem på hösten då det är dags att tröska och morgonfukten enligt klockan borde ha försvunnit, men konstigt nog följer naturen inte direktivet. Ytterligare ett problem är att förutom att djurens naturliga rytm rubbas, störs även människans vitalitet som delvis är beroende av ljuset.
Jag anser att man i kommissionens meddelande inte har lyckats ge något vattentätt bevis för att sommartiden är nödvändig. Jag anser att man därför så snart som möjligt bör ta upp förlängningen av arrangemanget för granskning. Det är även ifrågasatt om sommartiden skall ta slut först strax före november. I det snöbeklädda Nordeuropa har minnet av sommaren då redan svalnat. Det vore mera motiverat att avsluta sommartiden i slutet av september ca sex månader efter att den inleds.
Jag är alls inte helt och hållet emot sommartiden, eftersom den även för med sig positiva aspekter. Jag ber ändå kommissionen om en kritisk bedömning huruvida sommartiden är nödvändig i framtiden. Jag tror visserligen att vi kan klara oss utan sommartid, men jag är dock inte villig att ge upp det varma sommarvädret. Men lyckligtvis beslutar inte politikerna om det.

Byrne
. (EN) Fru talman, mina damer och herrar! Det förslag som vi diskuterar i dag är avsett att utvidga det gällande systemet med datum och tider när sommartidsperioden börjar och slutar, det vill säga den sista söndagen i mars och den sista söndagen i oktober klockan 01.00 på morgonen Greenwich Mean Time (GMT).
Tillåt mig först av allt gratulera er föredragande, Honeyball, för hennes utmärkta arbete och det betänkande som hon har utarbetat. Ni bör ha lagt märke till att jämfört med de tidigare direktiven skall det föreslagna systemet gälla obegränsad tid. I den undersökning som beställdes av kommissionen 1999, i enlighet med den förbindelse den gav rådet och Europaparlamentet när det åttonde direktivet antogs, fastslås att detta system är mycket väl mottaget av både allmänheten och olika sektorer av verksamheter.
Det har emellertid blivit uppenbart att om man antar systemet för en jämförelsevis kort period kan det skapa svårigheter för vissa sektorer. Till exempel för transportsektorn i synnerhet men också andra industrisektorer, behöver en stabil, långsiktig planering beroende på tekniska krav i samband med planläggning av tidsscheman för transporter. Dessa krav gäller också tillverkare av datorer eller elektroniska färdskrivare och tillverkare av kalendrar och almanackor. Sist men inte minst bör den tidskrävande och dyra upprepningen av lagstiftningsförfarandet med ganska nära intervaller på både gemenskapsnivå och nationell nivå undvikas.
Medan alla dessa skäl talar för ett godkännande av ett icke slutgiltigt system har kommissionen för säkerhets skull bestämt att ta fram en rapport senast fem år efter det första år som direktivet tillämpas, baserat på information som tillhandahålls av varje medlemsstat. På denna punkt kan jag med glädje notera att kommissionens förslag har blivit välvilligt mottaget av Europaparlamentet.
När det gäller de ändringsförslag som lagts fram kan kommissionen godkänna ändringsförslagen 3 och 4 eftersom de syftar till att göra systemet mer öppet och understryker försiktighetsprincipen. I ändringsförslag 1 kan kommissionen inte godkänna den del av ändringsförslaget där den åläggs att utarbeta en periodisk rapport vart femte år och inte heller hänvisningen till utvidgningsprocessen. Den kan gå med på att lägga fram lämpliga förslag baserade på slutsatserna i rapporten för år 2007 som hänvisas till i artikel 5.
Avseende ändringsförslag 2 till skäl 6a kan kommissionen inte godkänna det av två skäl: å ena sidan bör undersökningarnas omfattning inte begränsas till några få villkor och å andra sidan rör det föreslagna ändringsförslaget till skäl 6a inte en specifik artikel i direktivet. Jag vill likväl dämpa er oro med att säga att kommissionen naturligtvis kommer att underrätta medlemsstaterna i god tid så att de kan lämna den information och de uppgifter som behövs om de olika sektorer som berörs av denna fråga.
Till sist ser jag fram emot ett snabbt antagande av det föreslagna direktivet för att säkerställa att inga svårigheter uppstår i de berörda sektorerna.

Talmannen
Tack, herr kommissionär.
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Kliniska prövningar av humanläkemedel
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är andrabehandlingsrekommendationen (A5-0349/00) av Liese för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar rörande tillämpning av god klinisk sed vid kliniska prövningar av humanläkemedel (8878/1/2000 - C5-0424/2000 - 1997/0197(COD)).

Liese
Fru talman, herr kommissionär, kära kolleger! Den medicinska forskningen som är nödvändig för patienterna måste snabbt och obyråkratiskt godkännas. Därvid måste dock etiskt motiverade gränser respekteras strängt, och försökspersonerna måste skyddas maximalt mot missbruk. Detta var Europaparlamentets mål i lagstiftningsförfarandet beträffande kliniska försök, och jag tror att vi kan säga följande i dag: Detta mål har uppnåtts.
Rådet har meddelat oss i ett informellt trepartsmöte den senaste veckan att man kan godkänna de flesta av det ansvariga utskottets ändringsförslag och att man på några ställen önskar redaktionella ändringar som vi kan få till stånd i morgon genom kompromissändringsförslag från fyra partigrupper. Det verkade länge som om ett enande vore omöjligt. Ståndpunkterna här i parlamentet befann sig mycket långt ifrån varandra, men så var fallet även i medlemsstaterna och de olika organen. För att vi nu har nått ett enande skulle jag vilja tacka alla berörda, kollegerna, kommissionen, även rådet och särskilt det franska rådsordförandeskapet.
Kompromisserna som vi kommit överens om förstärker den gemensamma ståndpunkten mycket, mycket starkt ur det europeiska parlamentets synvinkel. Det klargörs att ett samtycke till kliniska försök i regel måste ske skriftligt. Det klargörs att ingrepp i den mänskliga fortplantningsprocessen inte kan accepteras. Man godkänner att icke kommersiella kliniska försök som inte industrin kan eller vill stödja trots detta är viktiga och att man därför måste skapa regler för det. Jag är speciellt glad över att vi funnit en mycket bra kompromiss för kliniska försök av människor som inte själva kan samtycka med rättslig giltighet. Den här forskningsfrågan om att inte vara i stånd till samtycke har sörjt för mycket häftiga kontroverser i medlemsstaterna, även här i Strasbourg, i Europarådet.
Vi hade också olika ståndpunkter bland de inblandade i detta lagstiftningsförfarande. Rådet ville ursprungligen inte ha någon reglering av direktivet inskriven över huvud taget utan överlåta detta åt medlemsstaterna. Europaparlamentet beslutade i första behandlingen att sådana kliniska försök endast är tillåtna när det kan förklaras hur de direkt gagnar varje enskild patient. Nu har vi nått en kompromiss, och jag anser att det inte är någon kompromissformel, ingen formelkompromiss utan en sakligt befogad motion, som kan lösa problemet åtminstone för detta område på ett bra sätt.
När det gäller den direkta nyttan, måste man vid kliniska försök skilja mellan medicinering och åtföljande undersökningar, som är nödvändiga för att dra slutsatser för kommande patienter. Detta är en viktig åtskillnad som vi här gör i vårt betänkande. Då måste man skilja mellan barn och andra vuxna som inte själva kan samtycka. Hos barn föreligger särskilda egenskaper även i ämnesomsättningen, och därför måste medicin som ges till barn testas i kliniska försök på just barn. Detta är för närvarande inte fallet inom flera områden. Barn får mediciner som bara undersökts på vuxna, dvs. barn behandlas illa. Målet med betänkandet är att barn i Europa skall behandlas bättre i framtiden, med färre biverkningar och med rätt dosering.
För detta har vi ställt upp mycket, mycket stränga regler. Reglerna, som ställts upp i utskottet och som rådet kommer att godkänna och parlamentet förhoppningsvis beslutar om i morgon, är strängare än de som Europarådet fastställt i sin s.k. bioetikkonvention. Reglerna tillåter dock uttryckligen forskningen, och vi anser denna forskning, om den genomförs enligt reglerna, vara synnerligen viktig.
Såtillvida är jag alltså nöjd med den nådda kompromissen. Missnöjd är jag på två punkter: Ursprungligen hade vi vid första behandlingen krävt en kortare frist för tillståndet för kliniska försök, och jag hade önskat att fristen på 60 dagar som är föreskriven för den gemensamma ståndpunkten hade förkortats något, åtminstone för de statliga myndigheterna. Jag tror nämligen absolut att man kan bevilja en etikkommission, där folk inte har detta arbete som huvudsyssla, en längre frist, men däremot borde man sätta myndigheterna under lite tidspress så att de snabbt griper sig an med arbetet.
Tyvärr var det väl inte möjligt att nå en kompromiss i den här frågan i rådet, och jag föredrar därför en omröstning om den kompromiss som nåtts i rådet i stället för att få ett långt förlikningsförfarande där resultatet kanske ändå blir at man inte kan enas. Likadant ser det ut i frågan om en läkare skall leda de kliniska försöken eller om även andra yrkesgrupper skall tillåtas. Parlamentet önskar fortfarande att endast läkare får genomföra kliniska försök i alla medlemsstater när det gäller det här känsliga området. Vi tror inte att sjuksköterskor eller barnmorskor borde vara aktiva, även om de har extra utbildning, och inte heller biologer eller farmaceuter, som kanske bara har arbetat i laboratorium och inte har tillräcklig erfarenhet med patienter. Jag måste dock tillstå att rådet inte heller här var berett till några ytterligare kompromisser. Därför måste vi acceptera denna kompromiss med tungt hjärta. Om vi godkänner denna kompromiss kommer vi fortfarande att ha en reglering som garanterar ett terapeutiskt framåtskridande och som inte bara låter patientskyddet i Europa förbli som det är, utan som förbättrar det, och därför yrkar jag på denna kompromiss.

Patrie
Fru talman, kära kolleger, det direktiv som i dag läggs fram för oss för andra gången ingår i ett känsligt internationellt konkurrenssammanhang när det gäller läkemedelsforskning och viktiga hälsoutmaningar, i synnerhet inom pediatrik, och gör det möjligt att lösa problemet rörande kliniska prövningar som samtidigt pågår i flera medlemsstater och på flera ställen.
Den gemensamma ståndpunkt, som rådet har överlämnat till oss, tillför en verklig förbättring till kommissionens förslag och framför allt till parlamentets första behandling. Vi kan ge vårt godkännande åt flera frågor. Den princip som fastställts för att påbörja en klinisk prövning omfattar ett tyst beviljande såväl från etikkommittén som från medlemsstaternas behöriga myndigheter. Etikkommitténs yttrande är således avgörande eftersom det kommer först och om det inte är ett negativt yttrande blir det nämligen möjligt att omedelbart påbörja prövningen utan att förlora tid.
Vi är slutligen eniga om rådets förslag i fråga om märkning av läkemedel som används i detta fall.
Däremot förtjänar vissa andra punkter i den gemensamma ståndpunkten att förbättras och jag tror mig förstå och gläder mig åt att rådet är redo för flera kompromisser.
Den första punkten förefaller mig väsentlig och det skulle inte kunna komma i fråga att kompromissa i frågan. Deltagarnas samtycke till en klinisk prövning måste absolut ges skriftligen och om det inte är möjligt, exempelvis vid tillfällig oförmåga att skriva, måste ett vittne närvara samtycket ges.
För det andra, måste den som ger sitt samtycke vara informerad, vilket i synnerhet innebär att deltagaren måste ha fått information om villkoren för prövningens genomförande, de eventuella risker som han utsätts för och hans möjligheter att när som helst dra sig ur prövningen utan något tvång.
Avslutningsvis, och det förefaller mig grundläggande, måste vi se till att säkra bästa möjliga skydd för dem som inte kan ge sitt samtycke, det vill säga de svagaste, barn och vuxna som med rättsligt bindande verkan är oförmögna. De skall nödvändigtvis vänta sig en direkt nytta av den kliniska prövningen. Minderårigas åsikt, i synnerhet, måste åtminstone inhämtas på grund av de kliniska och psykologiska kriterier som skall beaktas.
Det förefaller mig riktigt att inte inbegripa oförmögna vuxna i de kliniska prövningar som skulle kunna genomföras på förmögna vuxna. Oförmögna vuxna får avslutningsvis bara delta i de prövningar som avser den sjukdom som de lider av och är ursprung till deras oförmåga.
Trots att det ännu finns vissa oenigheter med rådet, skulle jag således vilja påminna om att det resultat som vi försöker uppnå genom att anta detta direktiv är resultatet av ett långt och givande kompromissarbete av Liese, vår föredragande, som jag tackar och gratulerar för hans medverkande och konstruktiva hållning och av rådet som förklarade sig vara samarbetsvilligt och öppet för de ändringsförslag som utskottet för miljö antog i andra behandlingen. Jag har följaktligen, efter det som Liese just sade oss, ett gott hopp om att vi snabbt kommer att få en överenskommelse som kommer att göra det möjligt att undvika en lång och till slut föga produktiv förlikning.

Ries
Fru talman, jag skulle vilja förena mig med Patrie och varmt tacka föredraganden, Liese, för hans många ansträngningar att söka ett samförstånd. Det är således ett särskilt viktigt direktiv som vi här behandlar. Det kan bidra till att förbättra den kliniska forskningen i Europa och därmed miljoner sjuka personers välbefinnande. Det är en känslig sektor. Det handlar om vetenskapliga, men också etiska och moraliska, framsteg: kort sagt, värdebedömningar.
Efter första behandlingen har parlamentet inriktat sig på skydd av personer som är oförmögna att ge sitt informerade samtycke till dessa kliniska prövningar: barn och förståndshandikappade vuxna. Dessa grupper måste få stå kvar i direktivets tillämpningsområde. Att utesluta dem skulle innebära att vi förhindrar forskning om de sjukdomar som särskilt rör dem. Vetenskaplig och experimentell forskning är ibland i vissa fall det enda hoppet för dem.
Vi vet vidare att en empirisk uppdelning av den dosering som är avsedd för vuxna för att behandla barn redan i det förflutna har lett till tragedier. Och vad skall vi säga om motsatt fall som gäller icke behandlade barn därför att det befintliga särskilda läkemedel som skulle kunna läka dem inte har prövats för dem.
Vi är således angelägna om att låta dessa grupper dra fördel av framstegen i forskningen samtidigt som vi på hårdaste och strängaste sätt reglerar dessa prövningar. Det är vad vi gör i ändringsförslag 36 och 37, i synnerhet: fullständig, objektiv information, anpassad för barn, det är en punkt som förefaller mig mycket viktig, informerat och skriftligt samtycke av föräldrarna eller de rättsliga ställföreträdarna, uteslutande av ekonomisk nytta samt kontroll av protokollet av etikkommittéerna. Vi påminner också i dessa ändringsförslag mer än en gång om att patientens intresse alltid har företräde framför det vetenskapliga intresset och samhällsintresset. Barn och handikappade är ömtåliga personer som kräver maximalt skydd. Det krävs emellertid inte något förbud: dessa sjuka personer får inte stå utanför de hoppets portar som forskningen utgör för dem och som ibland är den sista tråden som ännu förbinder dem med livet.
Några ord om en annan mycket viktig fråga i mina ögon, jag vill tala om ändringsförslag 30 som rör icke kommersiella kliniska prövningar. Det är avgörande att direktivet tar hänsyn till denna akademiska forskning. Det får inte heller bestraffa den. Den är särskilt gynnsam för de berörda patienterna och inom mångfaldiga sektorer. Jag tänker nämligen på forskning inom ramen för kampen mot cancer, men det finns många andra.

Breyer
Fru talman! Det gläder mig att så många kolleger har betonat hur viktigt det är för oss, och det är, tror jag, också den centrala punkten i den här debatten: att skydda de människogrupper där skyddet är särskilt viktigt, nämligen bland barn och människor som inte själva har möjlighet att lämna sitt medgivande, och att det inte får finnas någon forskning utan andra ändamål än den direkta nyttan.
Men jag skulle också vilja påminna om att det var Gruppen De gröna som förut mot flera protester - tyvärr även från nuvarande föredragande - presenterade detta vid första behandlingen. Detta p.g.a. vårt dåvarande ändringsförslag som många kolleger här hade stött och som föreskrev att ingen forskning utan direkt gagn skall bedrivas på människor som inte själva har möjlighet att lämna sitt medgivande. Endast tack vare detta ändringsförslag som framlagts av oss blev enligt min mening denna så viktiga debatt möjlig.
Än en gång skulle jag vilja betona: Det gläder mig att föredraganden har påverkats när det gäller denna punkt så att vi, tror jag, har nått en ganska bra kompromiss. Denna kompromiss, som naturligtvis fortfarande kan överträffas av varje medlemsstat, företräder ett minimum, så att vi i den Europeiska unionen inte har ett slags etisk dumping, att forskningen på människor som inte har möjlighet att själva lämna sitt medgivande kan utföras i ett medlemsland men inte i ett annat.
Jag skulle också ännu en gång vilja betona att denna kompromiss sträcker sig längre än det som föreslås i Europarådets konvention för bioetik, ty vi har ett mycket starkare patientskydd, en mycket starkare bindning även till de egna intressena, och exempelvis är ett godkännande genom ställföreträdare när som helst möjligt att återkalla.
Det gläder mig också att vi lyckats stänga dörren för genterapin. Det måste tydliggöras att klinisk forskning som har målet att öppna en bakdörr för genmanipulation inte får vara möjlig, ty det vore ett brott mot människovärdigheten. Därför tror jag att denna kompromiss är mycket bra, framför allt när man tänker på att medlemmarna t.o.m. kan införa ännu strängare regler. Därmed tydliggör vi: Det får på europeisk nivå inte förekomma någon etisk dumpning, och det får inte förekomma någon forskning utan direkt gagn på människor som inte själva har möjlighet att lämna sitt medgivande.
Till slut skulle jag vilja be rådet att ännu en gång granska vårt ändringsförslag som rör placebo. Där har vi ju föreslagit att placeboforskning endast skall ske om bevisligen inte någon annan rationell kontroll kan äga rum, ty här skulle vi vilja undvika att det kommer till en forskning utan direkt nytta, även om vi samtidigt vill möjliggöra forskning. Därför detta förslag, och jag skulle vilja be er att påminna det franska rådsordförandeskapet om att svara på denna fråga.

Malliori
Fru talman! En god hälsa betyder allt och bör därför på alla sätt bevaras och återställas. Av den anledningen bör läkarvetenskapen ha alla medel att tillgå för en hög grad av skydd för den personliga hälsan och för folkhälsan. Tyvärr uppstår trots åtgärderna i samband med detta, nya hot och sjukdomar och ofta är de läkemedel som finns inte tillräckliga för att komma tillrätta härmed. Läkarna är som grupp skyldiga att forska efter moderna och mer effektiva sätt att ta itu med utmaningar av detta slag. Det är då ofrånkomligt att utföra kliniska prövningar, under förutsättning att de genomförs på ett sådant sätt att respekten för individen och den psykosomatiska integriteten säkras. I dag skapar skillnaderna mellan medlemsländernas lagstiftning, regler och administrativa föreskrifter både hinder och konkurrens mellan läkemedelsföretagen som påverkar möjligheterna till en snabb distribution av nya läkemedel till patienterna. Av denna anledning krävs en harmonisering på europeisk nivå.
Europaparlamentet erkänner betydelsen av detta direktiv och försöker att komma förbi meningsskiljaktigheterna för att inte fördröja lagstiftningsprocessen och fokuserar på följande säkra villkor för att klinisk prövning skall få genomföras: skriftligt samtycke av dem som medverkar i kliniska prövningar, samtycke av vårdnadshavarna eller den lagliga ställföreträdaren samt av den behandlande läkaren för medverkan av personer med psykiskt funktionshinder eller psykisk sjukdom vilka är oförmögna att ge sitt samtycke - förutsatt att den förväntade nyttan av de prövade läkemedlen kompenserar eventuella biverkningar; barns medverkan i kliniska prövningar bör bemötas med nödvändigt allvar eftersom det utgör en särskilt känslig fråga.
Slutligen, och här uttrycker jag mitt missnöje eftersom detta inte ingår i rådets kompromissförslag, anser jag att den främsta forskaren bör vara läkare då kliniska prövningar skall genomföras. Anledningen är att bara läkare har den kunskap och erfarenhet som krävs för att utvärdera nyttan samt för att hantera biverkningarna och farorna då den kliniska prövningen pågår. Naturligtvis kan andra sakkunniga inom det aktuella området medverka i den grupp som genomför den kliniska prövningen.
Jag skulle vilja lovorda föredraganden Liese för hans betänkande och tacka honom för försöket till kompromiss beträffande meningsskiljaktigheterna.

Liikanen
. (FR) Fru talman, jag vill tacka och gratulera föredragande Liese till det utmärkta betänkande som han har lagt fram och utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor för det genomförda arbetet.
Kommissionen skulle efter så många ansträngningar från alla berörda personer vara glad om det blev möjligt att på gemenskapsnivå komma fram till en harmonisering av kraven för genomförandet av dessa kliniska prövningar. Det är nämligen särkilt viktigt när det gäller skydd av folkhälsa.
Såsom ni vet anges det i gemenskapens läkemedelslagstiftning sedan 1965 att läkemedel måste få saluföringstillstånd innan de släpps ut på marknaden. Utfärdandet av tillståndet grundas på att följande tre grundläggande kriterier uppfylls: kvalitet, säkerhet och effektivitet. Detta krav svarar mot två väsentliga syften: skydd av folkhälsa och fri rörlighet.
Genomförande av kliniska prövningar i överensstämmelse med principerna för goda kliniska seder gör det möjligt att kontrollera läkemedlens effektivitet och säkerhet. Goda kliniska seder har varit föremål för en internationell harmonisering i form av riktlinjer som har antagits inom ramen för Internationella harmoniseringskonferensen som samlar företrädare från Europeiska unionen, Förenta staterna och Japan.
Eftersom dessa riktlinjer emellertid inte är rättsligt tvingande tillämpas de på mycket olika sätt i medlemsstaterna. Detta medför svårigheter såväl för deltagarna i de kliniska prövningarna som för de industriföretag som vill genomföra dessa prövningar i Europeiska unionen.
Därför har kommissionen tvingats föreslå en rättslig ram i september 1997 på grundval av artikel 95 i fördraget i syfte att harmonisera förfarandena för kliniska prövningar i Europeiska unionen. Kommissionen ändrade sitt förslag i april 1999 för att ta hänsyn till Europaparlamentets åsikt.
Rådets gemensamma ståndpunkt, som antogs i juli 2000, grundas huvudsakligen på kommissionens ändrade förslag och i den införlivas de flesta ändringsförslag som ingetts av Europaparlamentet och återupptagits av kommissionen, som fullständigt förstår Europaparlamentets bemödanden att föreslå ändringar som för det mesta har till syfte att öka skyddet för de personer som deltar i kliniska prövningar, och i synnerhet de personer som inte kan ge sitt samtycke, det vill säga barn och oförmögna vuxna.
Eftersom dessa befolkningsgrupper absolut behöver anpassade läkemedel, är då utmaningen just att kunna genomföra prövningar samtidigt som deras skydd säkras. Ett fördjupat arbete i perfekt samarbete mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen gjorde det möjligt att utarbeta en kompromiss som beaktar samtliga behandlade aspekter och som ibland anger olika ståndpunkter.
Kommissionen kan godkänna samtliga förslag till ändringar i kompromissen. De svarar nämligen mot kommissionens målsättningar, det vill säga skydd av folkhälsa när det gäller deltagarna i kliniska prövningar, nödvändighet att underlätta genomförande av kliniska prövningar i Europeiska unionen samt läkemedelsindustrins behov att vara konkurrenskraftig på det internationella planet.
Sammanfattningsvis kan kommissionen godkänna kompromissändringsförslag 28 till 43. Den kan också godkänna ändringsförslag 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 16, 19, 21, 23 och 24. Kommissionen kan också i princip godkänna ändringsförslag 5, 11, 15, 17, 25, 26 och 27, men däremot kan den inte godkänna ändringsförslag 4, 18, 20 och 22.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.

Breyer
Fru talman, det gläder mig att kommissionen säger att den i princip kan anta ändringsförslag 25. Men jag skulle gärna än en gång vilja veta av rådet om man kan godkänna det, om det skulle vara möjligt.

Talmannen
Rådet har synbarligen inte för avsikt att ge er ett svar. Jag antar att ni kan ta kontakt med företrädaren utanför sammanträdet före kl. 12.30 i morgon, eftersom omröstningen kommer att äga rum i morgon.

Verksamheten på folkhälsoområdet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är betänkandet av Trakatellis för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om förlängning av vissa åtgärdsprogram för gemenskapen inom ramen för verksamheten på folkhälsoområdet antagna genom beslut nr 645/96/EG, 646/96/EG, 647/96/EG, 102/97/EG, 1400/97/EG och 1296/1999/EG och om ändring av de besluten (KOM(2000)0448 - C5-0400/2000 - 2000/0192(COD)).

Malliori
Fru talman! Jag skulle till att börja med vilja uttrycka mitt missnöje gentemot kommissionen för att den med omotiverad försening har överlämnat ett förslag gällande förlängningen av de sex åtgärdsprogrammen för folkhälsan till parlamentet.
Dessa program gäller kampen mot cancer, förebyggandet av aids, förebyggandet av narkotikaberoende samt hälsobefrämjande åtgärder, och om de skulle avbrytas så betyder det att planer och arbeten bland de nätverk som skapats skulle stoppas. Det medbeslutandeförfarande som krävs för att det nya åtgärdsprogrammet för folkhälsan gällande åren 2001-2006 skall träda i kraft kommer att dra ut på tiden till efter den 12 december 2000, vilket är tidsfristen för fyra av de sex programmen. Därför brådskar också godkännandet av programmens förlängning med i princip ett år och i ytterligare ett år om det nya åtgärdsprogrammet då ännu inte har trätt i kraft.
I samband med detta samtycker jag alltså till föredragandens förslag om att påskynda förfarandena och att undvika förfarandet med en första och en andra behandling genom en överenskommelse med rådet och kommissionen om de aktuella anslagen. Jag hoppas att vi i framtiden inte åter skall råka ut för en sådan försening beträffande ett så viktigt område som folkhälsan.

Trakatellis
. (EL) Fru talman! Till att börja med skulle jag vilja betona att de program för vilka en förlängning begärs, fyra program för en tvåårig utbildning och två program för en ettårig utbildning, har ett direkt samband med det program som nu debatteras i utskottet för miljö, d.v.s. det nya folkhälsoprogrammet.
Tyvärr är detta nya program som skall gälla från år 2001 till 2006 ännu inte färdigt och det beräknas inte träda i kraft än på ett tag. Följaktligen var det logiskt att det begärdes en förlängning av de föregående programmen som naturligtvis har varit viktiga program gällande cancer, aids, miljörelaterade sjukdomar samt även behandling av smittsamma sjukdomar och allmänt sett har det varit program som har stor betydelse för folkhälsan. Det var viktigt att de förlängdes eftersom vi annars skulle ha fått ett stort tomrum när det gäller frågorna som rör folkhälsan och programmen för folkhälsa. Vi bör inte glömma att gemenskapens regelverk som gäller dessa program i själva verket kommer att överföras till det nya hälsoprogrammet vilket utarbetas för närvarande, således är det rätt att de förlängs.
Den överenskommelse som ingicks mellan rådet, kommissionen och naturligtvis parlamentets utskott för miljöfrågor för att vi inte skulle få en andra behandling, och för att vi skulle kunna fortsätta obehindrat med dessa program så att inget tomrum uppstod, innebär enligt kommissionens begäran att de fyra programmen visserligen skall förlängas i två år, men pengarna skall dock utbetalas per år. Det innebär då att om det nya hälsoprogrammet under tiden godkänns och träder i kraft kommer naturligtvis ingen förlängning att behövas och pengarna kan användas under det andra året. Naturligtvis skall, för det fall - vilket jag inte tror - det nya programmet ännu inte har börjat gälla, vi givetvis fortsätta och vi kommer också att ha pengar för det andra året. Vi har alltså kommit överens om detta, en överenskommelse har träffats om att de båda program som upphör i december 2001 skall förlängas under ett år; och även om att beloppet kommer att vara oförändrat kan jag upplysa om att det är jämförelsevis lägre än det som Europeiska kommissionen ursprungligen hade begärt.
Således vill jag tro att vi har gått fram mycket snabbt och med ett mycket gott samarbete. Jag skulle vilja säga att vi kanske också har introducerat ett nytt sätt att fungera vad gäller frågorna om medbeslutande. I stället för att vänta på att vi efter lång tid skall nå förlikning har vi i själva verket nått en förlikning i förväg. Och jag skulle vilja föreslå det för både Europeiska kommissionen, rådet och parlamentets utskott. Det är mycket bra om vi i förväg kan jämna marken på så sätt att vi går framåt så mycket som är möjligt och kommer mycket nära ett beslut, så att vi därmed kan vara mycket nära den punkt då vi kan fatta beslut även om en andra behandling behövs.
Jag skulle naturligtvis vilja tacka mina kolleger, även från de andra partierna, och naturligtvis också tacka de kolleger som satt i utskottet för miljö, för att våra åsikter verkligen sammanföll på detta utomordentliga sätt och att vi därför kunde gå snabbt framåt så att inget tomrum uppstod beträffande de frågor som rör folkhälsan.
Och jag vill tro att vi skall gå vidare på samma sätt och använda denna metod även för det nya folkhälsoprogrammet, så att vi verkligen skall kunna komma framåt i dessa frågor och att den europeiska integration som vi alla ofta diskuterar och för på tal inte skall vara något abstrakt; det är inte en integration som bara innefattar frågor om förhållanden till utlandet och försvarsfrågor. Det är fråga om att nå konvergens på flera områden. Det är inte möjligt att föreställa sig ett enat Europeiska unionen utan konvergens vad gäller folkhälsa, utbildning och inom andra områden. Följaktligen skulle jag vilja säga att vi så småningom går framåt. Vi vet naturligtvis att hälsosektorn är medlemsstaternas ansvar men naturligtvis har även Europeiska kommissionen genom fördragen ett stort ansvar för folkhälsan och för den europiska medborgarens hälsa. Således går vi vidare på rätt sätt. Jag ser med dessa program en begynnande konvergens och jag skulle vilja betrakta detta som lyckosamt därför att Europas medborgare har verkligen mycket att vinna på åtgärder inom folkhälsoområdet.

Rod
Fru talman, vi vill säga det direkt, vi kommer att rösta för betänkandet av Trakatellis. Likväl konstaterar vi än en gång en funktionsrubbning i Europeiska unionen eftersom vi brådskande antar en förlängning av två program som om det var en överraskning att de program som skall avslutas år 2000 verkligen avslutas år 2000.
Jag tror inte, såsom Trakatellis sade, att man kan leka med de sjuka personers hälsa, som väntar på vår hjälp, och med de icke-statliga organisationer som behöver dessa gemenskapsanslag för att sköta folkhälsopolitiken ute på fältet.
Rent allmänt är det hög tid att medlemsländerna enas om att ge Europeiska unionen, i en legitimt övernationell fråga, större manöverutrymme och en långt större budget: sjukdomar har inte några gränser. Man får framför allt inte i ett ramprogram glömma särskilda åtgärder under förevändning av omläggning. Även om exempelvis kampen mot aids inte längre är på modet måste den prioriteras eftersom denna dramatiska sjukdom fortfarande är aktuell, i synnerhet i framtida kandidatländer.
Vi kan sammanfattningsvis säga att målet för en framtida europeisk strategi bör vara att integrera folkhälsofrågorna i all övrig gemenskapspolitik för att sätta stopp för aktuella inkonsekvenser: samtidigt som man ger 50 miljoner till kampen mot cancer subventionerar man tobaksindustrin med 1 miljard!

Marset Campos
Fru talman! Vår grupp stöder det väl utarbetade betänkandet av Trakatellis och också det arbete som gjorts i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor. Som Trakatellis så väl uttryckte det anser vi att det behövs förebyggande arbete för att kunna gå vidare med genomförandet av befintliga program.
När alla europeiska medborgare påverkas av gemensamma orsaker i livsmedlen, i arbetet, i olika frågor är det logiskt att det skall finnas gemensamma europeiska program som ständigt blir viktigare för den gemensamma kampen, förebyggandet, kunskapen och insatserna i dessa frågor. Därför är det önskvärt att det arbete som läggs ned på dessa frågor ökar.
Det är just i denna fråga som vi anser att man märker otillräckligheten i den Europeiska unionens, rådets och kommissionens inriktning, som genom nedskärningar i budgeten, genom att inte vilja nå taket på 1,27 procent som de nu gällande reglerna tillåter, gör att man genomlider åtgärder som dessa när samordningen mellan de olika medlemsstaterna för var dag som går blir allt viktigare.
Vi ser också i Trakatellis betänkande behovet av att balansera de olika program och åtgärder som är i gång. Dessutom bör vi beakta att såväl förebyggande och främjande som övervakning hela tiden blir viktigare och därför skulle man behöva förse dem med större budgetar och ge dem större vikt.
Slutligen anser vi att man måste försöka se till att sådana situationer som dem vi gått igenom inte upprepas, med brist på smidighet å kommissionens sida för att i tid gå med på att förnya åtgärderna i sin helhet. Jag anser att detta är oroande. Många organisationer som är inblandade har gett varningssignaler och problemet bör lösas en gång för alla.

Fitzsimons
Fru talman! Jag stöder absolut förlängningen av gemenskapens folkhälsoprogram till den 31 december 2002. Förlängningen av vissa folkhälsoprogram till slutet av år 2002 kommer att kosta 80 miljoner euro. Detta innebär att gemenskapsåtgärder kan vidtas på områdena folkhälsofrämjande, information, utbildning och undervisning, programmet för cancerbekämpning, programmet för gemenskapsåtgärd för att förhindra aids och vissa andra överförbara sjukdomar samt att förhindra narkotikaberoende.
Jag anser att de europeiska institutionerna, primärt Europeiska kommissionen och Europaparlamentet, skall ges vidare befogenheter för att främja folkhälsoprogrammen i Europeiska unionen. Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för att förhindra aids har verkligen åstadkommit mycket för att minska antalet människor som får denna hemska sjukdom inom Europeiska unionen. Jag avser att spela en central och aktiv roll för att se till att ökade medel skall göras tillgängliga för cancerforskning inom unionen. Det är oerhört viktigt att denna budget ökar så att vi till sist kan hitta vad som orsakar cancer och bota dem som får den.
Programmen för att förhindra narkotikaberoende måste också inriktas inte bara på krisområden utan på många andra områden inom Europeiska unionen. Internationella organisationer som Europol har uppskattat att importen av narkotika till unionen i själva verket ökar. Så kampen för att bekämpa den internationella narkotikahandeln och importen av narkotika till unionen är fortfarande en mycket verklig utmaning under de kommande åren. Den irländska regeringen leder ett mycket framgångsrikt program som heter " The Young People Facilities and Services Fund" som stöder utvecklingen av ungdomsinrättningar och verksamheter för ungdomar i områden med dåliga förhållanden. Det inriktas på de områden som har eller är i riskzonen för betydande narkotikaproblem. Detta är ett ämnesområde som passar in med gemenskapens nya folkhälsoprogram som är på väg att påbörjas.
Jag lovordar föredraganden och betänkandet.

Blokland
Fru talman! Med anledning av Trakatellis betänkande om förlängningen av befintliga europeiska åtgärdsprogram på folkhälsoområdet vill jag uttrycka min oro över åt vilket håll den europeiska folkhälsopolitiken utvecklas.
Utgångspunkterna för den europeiska folkhälsopolitiken kan vi läsa i artikel 152 i Amsterdamfördraget: " gemenskapens åtgärder utgör ett komplement till den nationella politiken. (...) I dessa åtgärder ingår bekämpandet av stora hot mot hälsan." Dessutom vill jag peka på subsidiaritetsprincipen som innebär att icke-gränsöverskridande åtgärder bör vidtas av medlemsstaterna. Så vitt jag kan se har det dock på senare tid varit tal om en profilering av folkhälsan som en fråga som är relevant för hela Europa, medan den utvecklingen strider mot fördraget.
Europeisk folkhälsopolitik blir relevant först när det får en gränsöverskridande karaktär eller om medlemsstater inte kan utföra en viss uppgift själva. Exempel på det är lagstiftning avseende gränsöverskridande transport av organ, vävnader och blod av mänskligt ursprung och läkemedelsprogrammet för föräldralösa barn. Eftersom medlemsstaterna i dessa frågor behöver bistå varandra, så är jag i de fallen för ett gemensamt europeiska handlingssätt. Vid bekämpande av problem som till exempel cancer, aids och narkotikamissbruk behövs inget sådant handlingssätt. Mervärdet gentemot medlemsstaternas insatser är inte särskilt stort. Särskilt när det gäller information och upplysning är medlemsstaternas nivåer att föredra framför den europeiska nivån.
Europeiska unionen skulle med avseende på folkhälsofrämjande kunna göra mer för kandidatländerna, där till och med den grundläggande hälsovården är bristfällig. Dessutom kan relativt enkla sjukdomar inte behandlas på grund av brist på pengar och andra resurser.
Dessutom är jag oroad över det faktum att de olika hälsovårdssystemen i Europeiska unionen tas upp i nya förslag som skall behandlas inom kort. Möjligen kommer då nationella system att ifrågasättas eller till och med angripas i framtiden, vilket jag tycker är en oönskad utveckling.
Sammanfattningsvis, fru talman, måste jag säga att utvecklingen inom folkhälsosektorn i Europeiska unionen går för långt för mig. Folkhälsa är nationell politik och det måste så förbli. Därför är jag inte för folkhälsoprogram som kan användas som en ansats för att angripa den nationella politiken, medan de nu aktuella programmen knappast har något mervärde jämfört med medlemsstaternas insatser.

Byrne
. (EN) Jag tackar Europaparlamentet och i synnerhet ledamöterna i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor och framför allt föredraganden, herr Trakatellis, för hans stora ansträngningar att säkerställa att detta förslag kan antas i en behandling och på rekordtid. Detta är exempel på hur mycket som kan uppnås när alla institutionerna samarbetar på ett bra sätt.
Den text som man skall komma överens om i dag om förlängningen av sex folkhälsoprogram speglar det som informellt har överenskommits mellan institutionerna. Kommissionen kan därför godkänna alla de ändringsförslag som Trakatellis lagt fram. Jag vet att rådet också har givit tecken på att det i princip samtycker.
Förlängningen är viktig av två skäl. För det första kommer den att göra det möjligt att fortsätta några viktiga folkhälsoaktiviteter och uppnå målsättningen för dem. För det andra får vi det andrum som behövs för att kunna gå vidare med diskussionerna om vårt föreslagna nya folkhälsoprogram.
Låt mig bara lugna er om en sak. Det arbete som skall genomföras i de förlängda programmen och i alla nuvarande folkhälsoprogram kommer att inriktas på att förbereda några av de viktiga åtgärder som planeras i det nya programmet. Inom ramen för de individuella programbesluten kommer deras arbetsprogram att anpassas till dessa behov. När det gäller den text som ni har framför er hoppas jag, när omröstning om denna text väl är klar i Europaparlamentet, att beslutet kommer att antas av rådet (hälso- och sjukvård) den 14 december.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag kl. 11.30.

Brottsoffrets ställning i det straffrättsliga förfarandet
Talmannen
Nästa punkt på föredragningslistan är debatt om betänkandet (A5-0355/2000) av Morterero för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om initiativet från Republiken Portugal inför antagandet av rådets rambeslut om brottsoffrets ställning i det straffrättsliga förfarandet (9650/2000 - C5-0392/00 - 2000/0813 (CNS)).

Cerdeira Morterero
Herr talman! Jag vill börja mitt inlägg med att gratulera det portugisiska ordförandeskapet för detta initiativ, som det franska ordförandeskapet därefter enligt mitt sätt att se det har fortsatt på ett helt korrekt sätt.
Ledamöter, som ni vet lever vi i ett samhälle där de gränsöverskridande rörelserna ständigt blir större och når rent gigantiska proportioner som aldrig tidigare i mänsklighetens historia skådats. Jag vill därför bara t.ex. påminna om att under år 1997 passerade mer än 200 miljoner människor gränserna till sina hemländer inom Europeiska unionens territorium för att bege sig till någon av de andra medlemsstaternas territorium.
Europeiska unionen och skapandet av en inre marknad innebär samtidigt att ett område utan inre gränser skapas där den fria rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital bör säkerställas inom EU-ländernas territorium, enligt artikel 14 i EG-fördraget.
Alla dessa faktorer har, delvis var för sig och med mångdubbel effekt när de interagerar, gett upphov till att miljoner personer dagligen på ett naturligt sätt passerar gränsen från sitt hemland till ett annat land i Europeiska unionen; antingen för att bo där, arbeta, studera eller helt enkelt resa. Detta fenomen, vars politiska och ekonomiska effekter kommer att vara omöjliga att beräkna på medellång och lång sikt, får dock andra negativa effekter för de medborgare som förflyttar sig över de nationella straffrättsliga gränserna. En effekt är risken att bli utsatt för brott, såväl inom som utanför det land där personen har sin hemvist. Det kan handla om allt från stöld riktat mot en person till de ibland massiva terroristdåd vars gissel fortfarande slår hårt och omänskligt mot vissa medlemsstater i unionen.
Det är dock obegripligt att Europeiska unionen ännu inte klarat av att skapa lämpliga former för att på ett enhetligt sätt kämpa mot detta gissel som inte känner av några fysiska nationella gränser. Länderna förskansar sig inom femton nationella gränser när det gäller det rättsliga området. I Europeiska unionen lever vi för närvarande med motsägelsen att borttagandet av de inre gränserna för den fria rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital måste gå hand i hand med bibehållandet av femton gränser inom områdena straffrätt och polisiär verksamhet som medlemsstaterna är ovilliga att avskaffa.
Denna situation ger oförsvarliga konsekvenser för de europeiska medborgare som fritt rör sig inom Europeiska unionens territorium. Då den smärtsamma omständigheten att vara utsatt för ett brott i en annan stat än den där man har sin hemvist uppkommer, kan medborgaren bittert få bekräftat den outhärdliga försvarslöshet som är en konsekvens av medlemsstaternas oförmåga att skapa ett verkligt europeiskt rättsområde.
Därför är det nödvändigt att alla brottsoffer oberoende av hemvist eller nationalitet garanteras respekt för sina rättigheter och säkerheten att bli behandlade på samma sätt, dvs. en snabb och säker ersättning, som varje människa är värd i sin egenskap av just människa. Denna behandling bör ges i varje medlemsstat på vars territorium man utsatts för ett brott. Av denna anledning är skapandet av en verklig ordning om brottsoffers rättsliga ställning, vilken är gemensam för alla medlemsstater, oumbärlig. Ett huvudsyfte i detta initiativ är att säkerställa en minimiersättning för brottsoffer i alla medlemsstater som åtminstone garanterar ett gemensamt minimum.
Jag tror också att det är nödvändigt att uppmärksamma att den europeiska straffrätten i medlemsstaterna alltid kretsat kring och lagt sin kraft på gärningsmannen, såväl när det gäller brottsförebyggande som själva brotten, t.ex. program för återanpassning i samhället och rehabilitering för gärningsmännen.
Detta initiativ är det första som ger speciell uppmärksamhet och en egen roll till brottsoffret. Vi kan kalla detta ett modernt och på sätt och vis revolutionärt initiativ när det gäller behandlingen av brottsoffer. Det är utan tvivel en ny del i det europeiska rättsliga systemet i vilket man för första gången ger brottsoffret en viss egen rättslig ställning och inte som hittills härledd från brottet.
I många fall är personen offer för ett brott i ett annat land än det där personen har sin hemvist. I dessa fall blir problemen och lidandet värre och kompliceras av summan av negativa, men vanliga och beständiga, omständigheter i den behandling som offren ges. Brist på kommunikation på grund av språksvårigheter, brist på information, hjälplöshet, brist på skydd i ett område där varje land behållit sitt eget rättsliga system. I syfte att kunna ge ett adekvat svar på dessa brottsoffers behov har det därför också utarbetats regler på internationell nivå, som innebär att man beaktar försvaret av deras rättigheter och intressen.
Jag vill bara för tillfället avseende initiativet nämna två aspekter: Europakonvention nr 116 av Europarådet av den 24 november 1983 om ersättning till offer för våldsbrott. Jag vill också understryka att trots dess betydelse och att den är en obligatorisk referenspunkt i Europa så har konventionen ännu inte ratificerats (den 18 september 2000) av följande medlemsstater i Europeiska unionen: Österrike, Belgien, Grekland, Irland, Italien, Portugal och Spanien.
Ett annat initiativ på internationell nivå är Förenta nationernas förklaring om de grundläggande principerna för rättvisa för brottsoffer och maktmissbruk som antogs genom resolution 40/34 av generalförsamlingen den 29 november 1985.
Ledamöter, med anledning av vad jag tidigare sagt och i enlighet med mandaten i fjärde strecksatsen i artikel 2 i Fördraget om Europeiska unionen, som fastställer som ett av unionens syften att bevara och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, där den fria rörligheten för personer garanteras bör vi uppnå att detta område med frihet, rättvisa och säkerhet säkerställer en verklig tillgång till rättvisan så att medborgarna skall kunna åtnjuta ett verkligt adekvat rättsligt skydd varhelst de befinner sig på unionens territorium.
Medborgarnas Europa kommer inte att betyda något om man inte dessförinnan bl.a. antar nödvändiga åtgärder som förbättrar och också beaktar brottsoffrens rättigheter. Med fokus på ett globalt perspektiv som tar upp alla deras rättigheter och intressen, å ena sidan, och som ur ett gemenskapsperspektiv tillnärmar de 15 medlemsstaternas lagstiftning å den andra. Alla personer, inklusive de som är medborgare i tredje land och som utsatts för brott på något av unionens medlemsstaters territorium, måste få en liknande minimibehandling.
Europeiska unionen kan inte acceptera att personer kan behandlas olika beroende på i vilken stat den utsatts för ett brott eller beroende på nationalitet. Utan tvivel är denna diskriminering helt oacceptabel.
Avslutningsvis innebär initiativet ett stort framsteg i skapandet av ett europeiskt straffrättsligt område, även om det är ett delområde och begränsat. Det svarar mot de verkliga behov som ett stort antal europeiska medborgare har, som hittills varit praktiskt taget hjälplösa då de utsatts för ett brott utanför den stats territorium där de vanligen har sitt hemvist.
Som positiva beståndsdelar i detta initiativ vill jag uppmärksamma definitionen av begreppet offer och antagandet av åtgärder som är väsentligen sammanlänkade med den totala uppmärksamhet som man bör ge brottsoffret.
Med grund i allt detta har de flesta ändringsförslag som tas upp i detta betänkande gjorts i syfte att den person som utsatts för ett brott skall respekteras och få sina rättigheter erkända, att hänsyn tas till denna persons intressen och speciella omständigheter. Den person som utsatts för ett brott skall kunna bibehålla sin värdighet, garanteras sina rättigheter att informera och bli informerad, tillgång till rättvisa och att ersättningen för de skador som lidits skall vara omedelbar, fullständig och effektiv.

Lehne
föredragande av yttrandet från utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden. (DE) Herr talman, mina damer och herrar! I utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden som är rådgivande utskott spelade två frågor en avgörande roll för förslaget. Den första frågan gällde huruvida det över huvud taget finns en rättslig grund för detta förslag. I egenskap av föredragande har jag företrätt åsikten att det visserligen är ett berömvärt vågstycke som här lades fram för oss, men att det nu tyvärr är så att det inom Europeiska unionen och även i förhållandet till medlemsstaterna finns relativt klara regler för vem som har vilket ansvarsområde. Min åsikt som föredragande är att frågor som rör organisationen för straffprocesser och straffrätt inte ligger inom EU-fördragets behörighetsområde utan att dessa angelägenheter skall lösas inom medlemsstaterna.
Tyvärr har utskottet i mitt konkreta fall inte följt detta förslag, men jag skulle trots det vilja meddela denna åsikt i egenskap av föredragande.
Den andra aspekt som spelat en viss roll, var frågan om videoförhör. Ni minns kanske debatten om det s.k. Di Pietro-betänkandet som pågick här i huset för en tid sedan. Redan då var detta en högst kontroversiell fråga. Utskottet för rättsliga frågor var i enlighet med föredragandens förslag av den åsikten att de här videoförhören inte skulle vara något lämpligt medel i en rättsstat och strök därför videupptagningar ur motsvarande punkt i motsvarande artikel. Jag ber om att man borde ta hänsyn till detta även i de fortsatta överläggningarna.
För övrigt är förslaget mycket välkommet. Det hade bara varit bättre om man hade behandlat det där det hörde hemma, nämligen i den nationella lagstiftningens behörighetsområde som skulle kunna besluta om alla dessa angelägenheter på ett utmärkt sätt. Allt måste inte regleras på europeisk nivå, då hade man nämligen skrivit in ett sådant ensamrådande ansvar i fördraget. Det har man dock inte gjort. Därför bör vi kanske tänka över det här förehavandet en gång till, och om det verkligen är så riktigt att vi röstar för det.

Smet
Herr talman! Jag tror att det är av mycket stor betydelse att ett antal minimirättigheter för brottsoffer verkligen garanteras över landsgränserna. Det är vad det här betänkandet handlar om.
Från utskottet för kvinnors rättigheter och jämlikhetsfrågor lämnade vi in ett yttrande till ansvarigt utskott. För oss var det mycket viktigt att särskilt kvinnornas situation, men även andra sårbara brottsoffer, togs upp i betänkandet. När jag säger andra sårbara brottsoffer så tänker jag till exempel på minderåriga och barn, men det behöver inte begränsas till dem. Det finns också andra grupper i vårt samhälle som är mycket sårbara när det handlar om våld. Jag tänker på människor med en annan sexuell läggning. Jag tänker på migranter, och så vidare, som ju ändå är mycket sårbara brottsoffer. Vad har vi begärt för den här gruppen av människor.
För det första har vi sagt att människor som är mycket sårbara absolut måste mötas med respekt. Jag tänker till exempel på den mycket specifika situationen med kvinnor eller barn som utsätts för sexuellt våld eller fysiskt våld i hemmet. För dem är det mycket viktigt att om en rättslig process förs så måste den kunna föras bakom lyckta dörrar för att begränsa publiciteten till ett minimum för dessa brottsoffer som oftast själva skäms över att de är brottsoffer. Så långt går det ju i vårt samhälle. Jag tror till exempel att det är mycket viktigt för misshandlade kvinnor att överallt kunna få information om vart de kan vända sig, var de kan hitta en lämplig bostad och var de kan få en hemlig adress.
Det är också mycket viktigt att polis och domare får en särskild utbildning. I mitt eget land har jag varit mycket sysselsatt med de här problemen när jag satt i regeringen. Jag har märkt hur dåligt förberedda och utbildade man är i de två institutionerna, både polisen och domstolarna, för att på ett respektfullt sätt ta emot människor som till exempel utsatts för sexuellt våld, att förhöra dem, att ge dem en separat lokal, till exempel för våldtagna kvinnor som måste undersökas. För att inte förhöra dem i en lokal där alla går igenom.
Det är absolut mycket viktigt att ordna vissa saker för den här gruppen av människor, just dessa brottsoffer. Det sker i betänkandet. Jag är mycket tacksam för att ändringsförslagen från utskottet för kvinnors rättigheter och jämlikhetsfrågor har antagits och vi skall därför stödja betänkandet.

Coelho
Herr talman, kära kolleger! Det betänkande vi behandlar i dag springer ur ett initiativ av det portugisiska ordförandeskapet, och ingår i en rad åtgärder för att främja skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa för att kunna ge ett användbart svar på de europeiska medborgarnas vardagsbekymmer. Ofta ägnar vi, när vi tar upp rättsliga frågor, för mycket tid åt straffrättsliga ramar, insatser för att förebygga brottslighet, fängelsesystem, processrätt och även krav från tjänstemän inom rättsväsendet. Vi har kanske ägnat för lite tid åt brottsoffren, vilka oftast är den svagaste delen i denna värld.
Detta initiativ har tre grundläggande avsikter: brottsoffrets rätt till information, tillgång till rättvisa och rätten till ersättning för skador. Detta förslag till rambeslut syftar i huvudsak till att främja skyddet och genomförandet av brottsoffrens rättigheter i processen, särskilt när det gäller en förenkling av tillgången till rätten, till domstolar och rättslig information, liksom att främja och skydda deras rätt till ersättning för skada och förlust. Det är viktigt att det finns ett rättsligt instrument som gör det möjligt att tillnärma de olika nationella lagstiftningarna beträffande brottsoffrets ställning. Det finns säkert flera punkter att förbättra och till och med korrigera, men det är ändå viktigt att vi röstar för detta rambeslut som är ganska balanserat. Vi kan faktiskt inte tala seriöst om ett medborgarnas Europa om vi inte tar hänsyn till brottsoffrens rättigheter. Särskild uppmärksamhet bör som Smet sade, ägnas vissa kategorier, som minderåriga, utländska medborgare, offer för sexuellt våld och offer för terrorism. Samtidigt måste särskild utbildning ges de tjänstemän som har hand om den direkta kontakten med brottsoffren. Nödvändiga åtgärder måste också vidtas för att brottsoffren skall kunna återgå till ett normalt liv, inte bara ur ekonomisk synvinkel, utan också att de när de behöver detta får juridisk, psykologisk, medicinsk eller social hjälp.
Avslutningsvis vill jag gratulera föredraganden, Cerdeira Morterero, till hennes arbete och till de förbättringar hon införde i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Jag vill också gratulera till de förbättringar som kommit via Smets och Lehnes betänkanden. Vi lyckades, i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, genomföra ett gemensamt arbete som jag vill framhålla och tacka för. Jag skulle önska att samma enhällighet vore möjlig att uppnå i kammaren. De få ändringsförslag vi har ingivit handlar framför allt om frågor av juridisk art, i vilka vi menar att inrättningar till stöd för brottsoffer inte enbart eller företrädesvis måste var offentliga: när det gäller den mänskliga service man eftersträvar är ofta erfarenheter från institutioner för socialt solidaritet och andra icke-statliga organisationer de bästa. Europeiska folkpartiets grupp (kristdemokrater) och Europademokrater gratulerar helt och hållet till Cerdeira Mortereros betänkande, som vi redan i utskottet röstade för.

Paciotti
Herr talman! Jag skulle också vilja understryka hur viktigt det portugisiska lagstiftningsinitiativ som återfinns i Cerdeiras betänkande och som har underställts parlamentet är. Det är viktigt av flera skäl: först och främst eftersom man gör framsteg i konstruktionen av området med frihet, säkerhet och rättvisa i enlighet med Tammerforsprogrammet, ett program som är svårt att genomföra eftersom det kolliderar med mångfalden av statliga bestämmelser och möter motstånd från olika länder.
Det är också viktigt eftersom detta beslut överbryggar en klyfta, en klyfta som förfördelar de europeiska medborgarna på ett oacceptabelt sätt. De kan röra sig fritt inom unionens territorium, men när de utsätts för ett brott ställs de inför hinder som utgörs av skillnader i rättssystemen, vilka är svårtillgängliga ur många synpunkter, skillnader som ytterligare bestraffar dem och gynnar gärningsmännen.
Slutligen är detta beslut viktigt eftersom parlamentet har möjlighet att förbättra lagförslaget betydligt genom just Cerdeiras utmärkta betänkande, som utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter har instämt i.
Men den mest betydelsefulla frågan enligt min mening är att vi äntligen, också på unionsnivå, blir medvetna om behovet av att ändra inställning när det gäller statens ingripanden mot brott.
Hittills har man grundat sig på den rättmätiga principen att man måste undvika att medborgarna tar lagen i egna händer och begränsat sig till att tillförsäkra staten monopol på bestraffning av de skyldiga, men man har glömt att detta inte är statens enda uppgift. När ett brottsoffer ber om rättvisa någonstans i världen vet vi alla vad det är han vill ha, även när rättsväsendena är helt skilda: han vill ha gottgörelse för ett fel som annars inte kan tolereras och staten, vars uppgift det är att garantera medborgarna trygghet när den inte har lyckats skydda dem, måste tillförsäkra offren all tänkbar hjälp och på så sätt också visa att kollektivet står på dens sida som har utsatts för felet och därmed fördömer brottet och brottslingen.
Genom att anta detta betänkande ger Europeiska unionen ett första svar på ett krav på rättvisa som hittills har försummats.

Watson
Herr talman! Jag vill först välkomna det portugisiska initiativet och fru Cerdeiras förstklassiga betänkande och tacka henne för hennes öppna och samförståndsvilliga inställning. Den liberala gruppen anser att ett mycket bra betänkande har lagts fram från diskussionerna i utskottet och vi kommer att stödja utskottets ändringsförslag när vi röstar. Med undantag av ändringsförslag 59 kommer vi inte att stödja efterföljande ändringsförslag varken från Europeiska folkpartiets grupp eller Europeiska socialdemokratiska partiets grupp. Vi anser att uppmaningen till medlemsstater att underteckna den europeiska konventionen från 24 november 1983 om ersättning till offer för våldsbrott passar bättre i lagstiftningsresolutionen än i själva betänkandet om ett rambeslut.
Det är helt uppenbart att om vi skall skapa och förverkliga området för frihet, säkerhet och rättvisa som fastslogs i Tammerfors, då kommer vi att behöva juridisk hjälp vid gränsöverskridande fall. Från min egen valkrets känner jag till en långtradarchaufför som angreps av sina arbetsgivare i Nederländerna och upptäckte att han inte kunde dra dem inför domstol för att få rättvisa. Därför är ändringsförslag 4 mycket viktigt. Vi vet också att vi måste arbeta under förutsättningen att ett brottsoffer av vilken nationalitet som helst skall behandlas på samma sätt som ett brottsoffer av det lands nationalitet där överträdelsen äger rum. Jag har en väljare i vars bil man bröt sig in i Bryssel och som upptäckte att den belgiska polisen inte ville göra någonting åt det. Det är skälet till att vi kommer att stödja ändringsförslag 14. Vi behöver uppenbarligen garantier för civilrättsliga rättigheter och erkännandet av minoriteters särskilda behov och dessa täcks av ändringsförslag 25 och andra. Jag hade i min egen valkrets en svensk familj som angreps; det var en främlingsfientligt motiverad attack; de som anföll dem trodde att de var tyskar. Det skulle vara mycket intressant att veta om de hade lika lätt att väcka talan vid domstol i Storbritannien som de skulle ha haft i sitt eget land. Jag tvivlar hur som helst på det.
Herr talman! Den liberala gruppen stöder detta betänkande. Vi anser att det är ett stort steg mot skapandet av ett europeiskt rättsligt område som skall gagna miljoner av våra medborgare.

Sörensen
Herr talman! Först och främst vill jag gratulera kollega Cerdeira till hennes anförande och hennes betänkande.
Brottsoffer får inte falla offer två gånger, först för brottet och sedan för systemet. Brottsoffrets viktigaste rättighet under rättsprocessen är därför rätten att höras under domstolsförhandlingen. Det är av grundläggande betydelse. Det citeras i många internationella handlingar om brottsoffer och det är mycket viktigt att brottsoffrets intressen beaktas vid rättegången.
Samtidigt är det i brottsoffrets intresse att saken avgörs snabbt eftersom en långsam process kan leda till en andra, ännu större offerkänsla. Offer för sexuella förbrytare bör inte längre förpliktas att vittna upprepade gånger. När det gäller barn som fallit offer för sexuellt missbruk tror jag att det också kan fungera mycket bra med videoinspelade vittnesmål. Därför är debatt om det inte avslutad än.
Det är mycket viktigt att specialiserad hjälp ges beroende på typen av brott, såsom kollega Smet angav. I det sammanhanget är det viktigt att ett antal fördomar arbetas bort, nämligen att olika länder ser med olika betydelse på vissa former av brott. Dessutom konstateras det att brottsoffer bemöts diskriminerande vid anmälan av brott. Medlemsstaterna bör förpliktas att inrätta särskilda polisenheter för brottsoffer.
Vidare är det också viktigt att det finns en rättslig grund och att det sker en harmonisering av åtgärderna för skyddande av brottsoffer. Den undersökning som gjorts av An Weghers inom ramen för Grotius-programmet ger den grundläggande information som behövs för det. De nyttiga erfarenheter som finns i vissa medlemsstater angående befintliga åtgärder, kan spela en viktig roll vid harmoniseringen av ett gemensamt åtgärdspaket.
Ett sådant initiativ är också ett första brottsförebyggande steg. Med tanke på att den organiserade, gränsöverskridande brottsligheten ökar så borde initiativet leda till ett gemensamt förebyggande program på europeisk och internationell nivå.
I väntan på ett harmoniserat instrument för gränsöverskridande brottsofferskydd bör medlemsstaterna och kandidatländerna i samarbete med icke-statliga organisationer förbättra brottsofferskyddet och, om det är berättigat, undersöka under vilka villkor brottsoffret har rätt till stöd för att återvända till sitt ursprungsland eller rätt till tillfälligt uppehållstillstånd, såsom i Belgien görs för offer för människohandel.
Ersättning åt offer för våldsbrott måste prioriteras före betalning av böter och rättegångskostnader till staten. Medlemsstaterna skall för det ändamålet se till att medlarna rekryteras från alla samhällsgrupper och båda könen och att de har god förståelse för lokala kulturer och samhällen. I det sammanhanget är det även viktigt att de anhöriga, brottsoffrets släktingar, på ett diskret och professionellt sätt informeras om vad som hänt och, om de så önskar, kan räkna med det stöd som behövs och inte behöver få reda på allt via pressen.

Angelilli
Herr talman! Det portugisiska initiativet om brottsoffrets ställning i det straffrättsliga förfarandet är någonting jag instämmer i och som är mycket brådskande. Föredraganden - som jag gratulerar - gjorde rätt i att framhålla den oacceptabla paradox där vi å ena sidan har ett Europa utan gränser med fri rörlighet för varor och människor, ett Europa som är på väg emot den monetära unionen, unionen på det finansiella och ekonomiska planet, och å den andra ett Europa med femton straffrättsliga system som alla är helt olika. Å ena sidan har vi en potential på 350 miljoner människor som i det enade Europas namn uppmanas att resa och arbeta, men om de utsätts för ett brott, en orätt försvinner Europa, det mycket lovprisade europeiska medborgarskapet försvinner. Medborgaren blir en rättslös individ och måste göra upp räkenskaperna med en främmande stat, ofta fientlig, som inte ger någon information, skapar tusen problem och inte ersätter eventuella skador. Hur många av oss ledamöter får inta ta emot framställningar om att vi skall ställa frågor om fall av detta slag? Och kommissionen svarar varje gång att den inte kan gå in på frågor som har med de nationella rättssystemen att göra, även när uppenbara oförrätter begås.
Bara under de senaste månaderna har två fall framförts till mig. Det första var fallet med två italienska piloter vid Alitalia, Alberto Nassetti och Pierpaolo Racchetti, som dog i Frankrike efter en olycka med oklara omständigheter när de testkörde ett flygplan. Det har gått sex år och familjerna, som ansätts av tusen problem och höga processkostnader, väntar fortfarande på rättvisa, på att få veta orsaken till dessa dödsfall och vilka som eventuellt är ansvariga för dem.
Det andra är fallet med en grekisk student, Mikis Mantakas, som dödades för omkring 25 år sedan i Rom i samband med ett terroristattentat från Röda brigadernas sida. Den skyldige, Arturo Lojacono, har identifierats och dömts, men flydde utomlands. Italien har upprepade gånger begärt att denne massmördare skall utlämnas från Frankrike, där Lojacono lever i frihet, så att han äntligen kan avtjäna sitt straff. Nå, vi väntar fortfarande på svar.
Det är alltså välkommet att euron åtföljs av bestämmelser för brottsoffer så att vi kan bygga ett verkligt europeiskt område för rättvisa.

Cederschiöld
Herr talman! Utvecklingen för att stärka brottsoffrens ställning är en riktig solskenshistoria. Från början var de flesta emot. Numera är dock de flesta överens, och det tycker jag är bra. Jag välkomnar förslaget från Portugal om att brottsoffrens ställning skall stärkas också i det straffrättsliga förfarandet, även om jag har full respekt för de synpunkter i rättsligt hänseende som Lehne framförde tidigare.
Människor som utsätts för brott när de utnyttjar sin fria rörlighet skall inte behöva lida två gånger, så till vida att de behandlas sämre. Detta gäller oberoende av vilken typ av brott det handlar om. Här gäller det att stärka brottsoffrens ställning, men man kan inte göra det utan att också tala om brottsförebyggande åtgärder. Det allra bästa sättet att hjälpa brottsoffer är att se till att det inte begås några brott, och det viktigaste sättet att förebygga brott är sannolikt att sprida information. Brottsförebyggande åtgärder måste också rikta in sig på bekämpning av organiserad brottslighet.
Brottsoffren måste veta vilka rättigheter och möjligheter till hjälp som de faktiskt har. De flesta medlemsstater ger någon form av första hjälp till brottsoffren. Ibland behöver också resenärer annat stöd och kanske mer stöd än lokalbefolkningen. Det kan gälla psykologiskt stöd och hjälp med språk och en hel del andra faktorer. Det kan vara svårt för ett utländskt brottsoffer att på avstånd följa de rättsliga förfarandena, och det är klart att det då behövs särskilda åtgärder.
Brottsoffret skall alltid stå i centrum. Eftersom det inte är gärningsmannen som skall stå i centrum, är det oroande med en del nationella tendenser att börja införa åtalseftergift bara för att gärningsmannen träffar brottsoffret. Den typen av inriktning kan jag inte stödja. Brott måste klaras upp, och om så inte sker hotas långsiktigt det demokratiska systemet. Vem vill då delta och välja om ens problem helt läggs åt sidan?
I mitt land ökar antalet fall av misshandel, varav endast drygt 20 procent klaras upp. Denna procentsats är för låg. Brott är ingen olyckshändelse. Ett straff innebär även respekt för offret. Grundprincipen att en individ alltid skall ta ansvar för sina egna handlingar kan vi aldrig avvika från, vare sig på medlemsstatsnivå eller på EU-nivå. Staten skall ytterst ta ansvaret för sitt misslyckande att skydda offret. Jag är därför glad över att föredraganden har utarbetat detta betänkande, som jag varmt understryker. Jag vill tacka för att hon har bidragit till att stärka samsynen på brottsoffer i medlemsstaterna.

Byrne
. (EN) Herr talman! Vid en tidpunkt då det pågår en utveckling för att skapa ett europeiskt område utan inre gränser är det viktigt, såsom er föredragande underströk, att inte glömma de tusentals människor som varje år blir offer för brottshandlingar när de reser runt i Europeiska unionens territorium. De befinner sig ofta i en svår situation eftersom de är långt hemifrån och inte känner till systemet eller språket i det land där brottshandlingen ägde rum.
Det förslag till rambeslut som föreslogs av Portugal och stöddes av det franska ordförandeskapet utgör ett första steg för att ta hänsyn till brottsoffers situation på Europeiska unionens nivå. Kommissionen är positiv till detta. Frågan om brottsoffers ställning i Europa nämndes för första gången i handlingsplanen från Wien och ingick i slutsatserna från Europeiska rådet i Tammerfors. Vidare låg det till grund för ett meddelande från kommissionen den 14 juli 1999. En del av förslagen i detta meddelande för att förbättra standarderna och ansvarstagande för brottsoffer ingick i förslaget till rambeslut som lades fram av det portugisiska ordförandeskapet och vilket har lagts fram till er i dag.
Jag uttrycker min erkänsla för det arbete som gjorts med denna text av Cerdeira Morterero, er föredragande. Den var föremål för svåra diskussioner i rådet. Som ni kan observera innehåller förslaget till rambeslut tre olika typer av åtgärder: den första föreskriver minimibestämmelser beträffande brottsoffrets rättigheter; den andra föreskriver särskilda bestämmelser för att ta hänsyn till ställningen för de människor som är brottsoffer i en annan medlemsstat än sitt ursprungsland och den tredje uppmanar staterna att utveckla åtgärder för att stödja brottsoffer.
Man kan vara särskilt nöjd med vissa bestämmelser, till exempel brottsoffers möjlighet att inge klagomål på den plats där de bor, när de inte har möjlighet att göra detta i det land där brottshandlingen ägde rum.
Kommissionen har inga invändningar mot de flesta av de ändringsförslag som föredraganden har presenterat. Jag skulle dock vilja att ni uppmärksammar tre punkter. I flera ändringsförslag hänvisar man till Europeiska unionens officiella språk där man räknar med brottsoffrens rättighet att tala på ett av dessa språk. Detta system verkar dock inte vara lämpligt. Det är viktigt för brottsoffer att kunna få information på ett språk som de förstår. I vissa fall kanske det inte är ett av Europeiska unionens språk. I andra fall kan det vara möjligt att få den information som behövs på ett av unionens språk som inte är deras eget. Det är därför mer betydelsefullt att hänvisa till ett av unionens språk men på ett mer praktiskt sätt tilldela brottsoffer rätt att få tillgång till den information som behövs på ett språk som de förstår. Detta kunde i vissa fall innebära att en tolk står till deras förfogande.
För det andra fastslås i ändringsförslag 49 att medlemsstaterna garanterar att de brottsoffer som så önskar får stanna kvar i den stat där processen äger rum, i de fall detta krävs för att förfarandet skall genomföras utan problem.
Denna bestämmelse är mycket intressant. Den kräver dock en djupare granskning i förhållande till europeisk lagstiftning om asyl i och invandring till unionen för medborgare i tredje land. Det är skälet till att denna text drogs tillbaka från den version som diskuterades i rådet. Kommissionen överväger för närvarande en särskild text om denna viktiga fråga för att skydda brottsoffer liksom - i ett stort antal fall - att underlätta undersökningar.
För det tredje uppmanas medlemsstaterna att införa ett gratis telefonnummer som fungerar dygnet runt på unionens alla officiella språk för att brottsoffer skall kunna få tillgång till tjänster för brottsofferstöd. Detta är verkligen en bra idé då det skulle ge de europeiska medborgare som är offer för en brottslig handling vid resor inom unionens territorium att i konkreta termer känna av mervärdet på europeisk nivå.
Å ena sidan är rambeslutet dock inte ett lämpligt instrument här och å andra sidan inbegriper dess genomförande ett ganska komplicerat övervägande. Är avsikten att ha samma nödtelefonnummer i alla medlemsstater med förebilden brandkårstjänst eller polisuttryckning? Innebär det att ha en central på europeisk nivå som är tillgänglig dygnet runt för att ge information om möjligheter till stöd för brottsoffer? Innebär det att inrätta en tjänst i varje medlemsstat?
Kommissionen önskar fortsätta undersökningen av genomförbarheten av ett sådant projekt. Den arbetar redan för att stödja nätverk av nationella tjänster för stöd till brottsoffer för att offer skall bli lämpligt omhändertagna, i synnerhet om de inte är bosatta där brottshandlingen ägde rum.
Idén om ett gratis telefonnummer kommer att granskas i detta sammanhang. I detta skede är det kanske att föredra att skapa ett fungerande förhållande för tjänster för brottsofferstöd snarare än att i en text slå fast principen om ett gratis telefonnummer, som troligtvis inte skulle fungera i framtiden.
Det förslag till rambeslut som ni skall besluta om i dag utgör ett första steg för att ta hänsyn till brottsoffers ställning på europeisk nivå. Som jag just har sagt, för att komma vidare inom ramen för en uppföljning av meddelandet från den 14 juli 1999 arbetar kommissionen med att anta konkreta åtgärder för att stödja offer, i synnerhet genom det stöd som planeras för det europeiska forumet för brottsoffertjänster. Med hänsyn till ersättning till brottsoffer kommer kommissionen dessutom att lägga fram en grönbok nästa år.
Jag gläder mig åt det positiva svar som Europaparlamentet gett på detta första utkast till text om en sådan viktig fråga, så att området för frihet, säkerhet och rättvisa som vi gradvis bygger kan erbjuda våra landsmän stöd i situationer som ofta är svåra att klara av.

Talmannen
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.30.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.46.)

