Istuntokauden avaaminen
Puhemies
Julistan Euroopan parlamentin 21. marraskuuta 1997 keskeytetyn istuntokauden uudelleen avatuksi.

Tervetulotoivotukset
Puhemies
Arvoisat läsnäolijat, Euroopan parlamentti pitää Venäjän suhteitaan erittäin tärkeinä. Sen vuoksi arvoisat läsnäolijat, minulla on ilo ilmoittaa, että lehterille on saapunut Venäjän federaation duuman ja liittoneuvoston valtuuskunta, jota johtaa duuman ensimmäinen varapuhemies ja suhteista Euroopan parlamenttiin vastaavan valtuuskunnan puheenjohtaja Vladimir Ry&#x017E;kov.
Toivotan valtuuskunnan virallisesti tervetulleeksi ja onnittelen heitä siitä rakentavasta ja arvokkaasta työstä, jota he tekevät ensimmäisen Euroopan unionin ja Venäjän parlamentaarisen yhteistyökomitean välisen kokouksen puitteissa.

Pöytäkirjan hyväksyminen
Puhemies
Perjantaina 21. marraskuuta 1997 pidetyn istunnon pöytäkirja on jaettu .
Onko huomautettavaa?

Cox
Arvoisa puhemies, pöytäkirjaan liittyen, oletteko te ja kabinettinne edistyneet kirjeenvaihdossa sen parlamentin jäsenen kanssa, joka esitti toimielimen kiinteistöpolitiikkaan kohdistuvia vakavia rikossyytöksiä?

Puhemies
Herra Cox, kirjeenvaihtoa on todellakin käyty. Lähetän teille jäljennökset kirjeistä oikein mielelläni.
(Pöytäkirja hyväksyttiin.)

Esityslista
Puhemies
Herra Bazin pyysi, ettei hänen mietinnöstään ilman keskustelua A4-369/97 toimitettaisi äänestystä vielä huomenna, vaan joulukuussa Strasbourgissa pidettävän istuntojakson aikana.

Bazin
Arvoisa puhemies, syitä, joiden johdosta tämä pyyntö oli esitetty, ei enää ole olemassa. Pyydän teitä siis kohteliaasti pitämään sitä mitättömänä ja säilyttämään käsittelyn huomisen istunnossa.

Puhemies
Hyvä on, herra Bazin. Kuten tiedätte, jos muutosta ei ole, tämä kohta on huomisen esityslistalla.

Puhemies
Tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevä valiokunta pyysi, että ehdotus neuvoston asetukseksi energia-alan kansainvälisen yhteistyön edistämistä koskevan ohjelman - SYNERGYohjelman (C4-0555/97) - jatkamisesta merkitään menettelyksi ilman mietintöä (työjärjestyksen 99 artikla).
(Parlamentti hyväksyi pyynnön)

Laajentuminen - Agenda 2000
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Oostlanderin ja Barón Crespon ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0368/97) komission Agenda 2000 -tiedonannosta: Kohti vahvempaa ja laajempaa unionia (KOM(97)2000 - C4-0371/97), -Colom I Navalin budjettivaliokunnan puolesta laatima mietintö (A4-0331/97) Agenda 2000: Euroopan unionin rahoituskehys vuosille 2000-2006, tuleva rahoitusjärjestelmä (KOM(97)2000 - C4-0372/97).
Oostlander
Arvoisa puhemies, kymmenen vuotta sitten olisi saanut uneksijan maineen, jos olisi puhunut Keski- ja Itä-Euroopan maiden liittymisestä unioniin. Nyt se on oikeastaan jo selvä tosiasia. Olemme jo niin tottuneita siihen ajatukseen, että joidenkin ainoa reaktio on: mitä se maksaa?
Nyt meidän onkin jo huomattava, että nykymaailmassa monet unelmat ovat jo puoliksi toteutuneita, mutta emme ole vielä valmiita siihen. Amsterdamin hallitusten välinen konferenssi toi parlamentille ja unionille sinänsä paljon hyvää, mutta ministerit eivät saaneet sopimaan edes kymmenkuntaa uutta jäsentä unioniin. Neuvoston asenne, ettei meidän tarvitse ajatella koko asiaa ennen kuin unionissa on yli kaksikymmentä jäsentä, on johtanut sellaiseen käsitykseen, että ehdokasvaltiot jaetaan viiden eliittiin ja muihin. Ehdotus vaikuttaa varsin lannistavasti hallituksiin ja kansalaisiin, joiden on noudatettava äärimmäisen rankkaa politiikkaa. Onneksi Keski-Euroopassa on rohkeita hallituksia ja kansalaisia, ja meidän onkin kohdeltava heitä hyvin. Mielessäni ovat erityisesti Bulgaria ja Romania, jotka ovat ryhtyneet mitä tehokkaimpiin toimiin alati vaihtuvia hallituksia, korruptiota ja muita ongelmia vastaan. He eivät ole ansainneet sitä, että jaamme maat kahteen eri ryhmään. Sitä paitsi moinen ajattelutapa vähentää valikoituneen eliitin panostusta yrittää parhaansa, ja tiedämmehän, että kaikilla ehdokasvaltioilla on vielä melkoisesti opittavaa. Ei ole etujemme mukaista, jos joidenkin valtioiden etulyöntiasema johtaa siihen, että ne esittävät meille kohta vaatimuksiaan.
Euroopan komissio tietää myös, että ehdokkaitten jyrkkä jako on epärealistista. Vuosittaisessa arvioinnissa, tai puolivuosittaisessa, kuten me olemme ehdottaneet, saattaa käydä ilmi, että valtioiden järjestys on muuttunut. Tämä on loogista, sillä kaikki kyseessä olevat maat kehittyvät erittäin nopeasti, ja niillä on kunnianhimoinen hallitus, jos hyvin käy. Voidaan sanoa, että nuo maat ovat mukana jalossa kilvassa. Jotkin niistä pystyvät ehkä kehittymään nopeammin kuin toiset. Se riippuu yksinkertaisesti niiden antaman panoksen tasosta, ja myös niiden julkishallinnon ja hallituksen tasosta.
Lähes koko parlamentti tukee komission oikeutettua toivomusta, että se pystyisi pitämään unionia todella uudistavan hallitusten välisen konferenssin ennen ensimmäistä liittymistä. Sen myötä katoaa itse asiassa ehdokkaitten kaksijakoisen luokittelun merkitys. Jos hallitusten välinen konferenssi pidetään ensin, silloinhan olemme tekemisissä vain kymmenen hyvin erilaisen Keski- ja Itä-Euroopan maan ja Kyproksen kanssa. Neuvoston ehdotuksen perusteella, joka ei enää ole voimassa, ei ole tarpeen tehdä kaksijakoista luokitusta.
Poliittinen päätös kaikkien oikeusvaltioihin kuuluvien ehdokkaitten astumisesta jäsenyyden tielle ja sen tien kulkemisesta päätökseen tehostetun liittymis- ja neuvotteluprosessin kautta - tuo poliittinen päätös tehdään nyt. Jäsenyyden tien ei tarvitse katketa poliittisiin päätöksiin tai tiettyihin aiheisiin, esimerkiksi siihen, että aloitetaan keskustelu viimeisistä luvuista. Niiden vuoro tulee aikanaan. Ei siis ylimääräisiä esteitä vähemmän kehittyneille valtioille. Nimitämme tätä lähtöviivaperiaatteeksi. Kysymyksessä on sisällöllinen käynnistäminen eikä vain symbolinen, koristeellinen perhekuva.
Tiedämme kaikki, että molemminpuoliset osittain hyvinkin säännönmukaiset neuvottelut eroavat toisistaan, koska osapuolet ovat niin erilaisia. Voitaisiin sanoa, että Unkari voisi aloittaa luvusta 20 ja Bulgaria luvusta 2. Mutta ne ovat mukana samassa kilpailussa. Toinen pystyy tiiviimpään neuvotteluprosessiin kuin toinen. Eri maat saavuttavat maaliviivan eri aikoina. Mutta tämä ei ole meidän poliittinen päätöksemme, vaan se johtuu maiden omasta kapasiteetista. Vasta tien päässä seuraa poliittinen arviomme: kyllä tai ei maiden liittymiselle.
Ehkä on hyvinkin hakijamaita, jotka yllättävät meidät nopeudellaan, ja toiset taas tuottavat mahdollisesti pettymyksen. Kaikki riippuu maiden omista ponnisteluista, ja tietenkin myös meidän avustamme niiden julkishallinnolle. Agenda 2000: sta on erittäin helposti luettavissa, että suuri osa PHARE-avusta annetaan siihen tarkoitukseen.
Kun puhutaan hallinnon ja oikeusvaltion tasosta, minun on sanottava, että tässä suhteessa on valitettavaa, ettei Slovakia vielä täytä Kööpenhaminan poliittisia kriteereitä eikä Amsterdamin sopimuksessa meidän toivomuksestamme olevaa oikeusvaltio- ja demokratiaehtoa. Jos Bratislavassa otetaan toinen suunta, Slovakiasta tulee heti yksi kehittyneimpiä ehdokasvaltioita. Ehkä sinne on ensin saatava hallitus, joka vastaa paremmin Slovakian eurooppalaista luonnetta kuin nykyinen. Kuitenkaan emme halua eristää tuollaisiakaan maita. Kahdenkeskisen prosessin tilalle ehdotamme monenkeskistä neuvottelua. Eurooppa-konferenssi, siellä voimme keskustella vuosittaisissa ministerikokouksissa paitsi kaikkien ehdokasvaltioiden, myös Turkin, Slovakian ja Maltan tai minkä maan tahansa kanssa toisen ja kolmannen pilarin asioista, jotka ovat yhteisen edun mukaisia. Noissa puitteissa on myös tehty esitys kutsua rajoitetumpi ryhmä, joka koostuu ainoastaan oikeusvaltioista, jatkuvaan syvällisempään keskusteluun yhteisen edun mukaisista asioista. Tämä olisi eräänlainen esinäytös sille, mitä tapahtuu, kun maat ovat saaneet täyden jäsenyyden. Tällä neuvottelulla voitaisiin voimistaa myös Eurooppakonferenssia. Olemme muuten sitä mieltä, että ei ole hyväksyttävää, ettei Euroopan unionilla ole selkeää politiikkaa Kyproksen suhteen. Kärsimme suuresti siitä, ettei unionilla ole ulkopolitiikkaa. Unioni ei saa rajoittaa keskustelujaan vain Kyproksen liittymiseen, vaan sen on myös panostettava vakavissaan jaetun saaren ongelmien ratkaisemiseen. Meillä on edustaja Lähi-idässä; meillä voisi olla myös sellainen edustaja Kyproksessa, joka auttaa Kyprosta ratkaisemaan ongelmansa eurooppalaisesta näkökannasta.
Turkki ei näytä vielä olevan unionin jäsenyyden tiellä. Sen osoittavat sen teot. Muutoin se toimisi rakentavasti esimerkiksi Kyproksen kysymyksen ratkaisemiseksi, tai tarjoaisi hyviä palvelujaan. Vieläkin vaikeampaa Turkissa on sen muuttuminen todelliseksi demokraattiseksi oikeusvaltioksi. Emme saa aliarvioida tähän liittyviä ongelmia. Tämän saavuttaminen vie paljon aikaa tulevaisuudessa. Myönnämme, ettei tällainen tapahdu käden käänteessä. Siksi Eurooppa-konferenssi on mm. monien hyvää tarkoittavien turkkilaisten ystäviemme tähden hyvä silta, jonka avulla huolehditaan siitä, että suhteitamme Turkkiin vaalitaan ja valvotaan muutoinkin kuin tulliliiton kautta.
Jotta täytämme ihanteen oikeusvaltioiden liittomme laajentamisesta monilla mailla, jotka vasta hiljattain ovat päässeet totalitaarisen vallan kärsimyksistä, ei ole sopivaa reagoida ensi sijassa laskukone kädessä. Se olisi nimittäin huono merkki eurooppalaisen kulttuurin tasosta. On kuitenkin hyvä, että laskemme, kuinka pystymme edistämään näiden maiden liittymistä ja mitä se maksaa. Näkemykset siitä eroavat toisistaan tämän parlamentin sisällä. Ero välillämme on neljäsosasentti veroguldenia kohden. Ei siis dramaattisen suuri. Uskon, että parlamentin nykyinen säästöpolitiikka mahdollistaa unionin laajentumisen aiemmin sovittujen taloudellisten rajojen sisällä.
Lopuksi, herra puhemies, se, että asia on meidän kaikkien edun mukainen, käy ilmi riippumattoman taloudellisen tutkimuslaitoksen mielipiteestä. Suurin voitto on kuitenkin siinä, että turvallisuus ja ihmisoikeuksia kunnioittava ympäristö taataan: kansojen kestävä vapauttaminen totalitarismin kurimuksesta, sosiaalisesti ja taloudellisesti vastuullinen kehitys demokraattisen oikeusjärjestyksen perusteella. Monet sukupolvet ennen meitä ovat kaivanneet sitä. Nyt voimme antaa sille sysäyksen, jotta se viimein toteutuu.

Barón Crespo
Arvoisa puhemies, arvoisat läsnäolijat, olemme tänään koolla aloittaaksemme uuden vaiheen Euroopan rakentamisessa uuden vuosituhannen kynnyksellä. Meidän on lähetettävä Agenda 2000: n pohjalta selkeä ja konkreettinen viesti seuraavaan Luxemburgin Eurooppa-neuvostoon. Meillä unionin kansalaisilla on mielestäni historiallinen mahdollisuus, jota kannattaa pohtia periaatteessa kahdelta kannalta. Ensimmäiseksi, unionin kansalaisilla on nyt tilaisuus päästä parempaan tulokseen kuin Münchenissä vuonna 1939, jolloin Keski- ja Itä-Euroopan kansat jätettiin heitteille. Ratkaisun on perustuttava rakentamallemme pohjalle. Mielestäni kyse on tervetulleesta muutoksesta historian kulkuun, sillä olemme liittämässä vapauden Eurooppaan tahdon Euroopan, johon haluaa liittyä 11 maata: Keski- ja Itä-Euroopan maita ja Kypros, valitettavasti Maltan valtiota, joka on ystävämaamme, ei kuitenkaan ole otettu mukaan.
Ensinnäkin on puhuttava siitä, kuinka olemme ajatelleet aloittaa tämän prosessin näiden maiden kanssa ja mielestäni parlamentti on valmis myöntämään, että mailla on oikeus kuulua unioniin ja että meidän on aloitettava tämä vahvistettu ja nopeutettu laajentumisprosessi ottamalla se vastaan juhlallisesti ja kunnioittavasti, joka kuvastaa tämän hetken historiallista merkitystä. Meidän on myös määriteltävä mikä on liittymisprosessin yleinen kehys, niin kuin olemme tehneet muissakin tapauksissa, jotta voimme toteuttaa sen demokraattisesti ja järjestelmällisesti. Mielestäni nämä ovat neuvotteluprosessin kaksi ensimmäistä askelta.
Herra puhemies - verrataksemme tätä hetkeä toiseen suureen eurooppalaiseen perintöön eli olympiakisoihin, joiden aikana kreikkalaiset julistivat ensimmäistä kertaa aselevon - mielestäni voimme käyttää tässä yhteydessä olympiadien analogiaa. Aiomme asettaa kaikki samalle lähtöviivalle, mikä ei kuitenkaan merkitse sitä, että kaikki tulisivat maaliin yhtä aikaa. Toisin sanoen, perustamissopimuksissamme ja Kööpenhaminan huippukokouksessa julki tuotujen oikeuksien tunnustamisen pohjalta näiden maiden on ponnisteltava päättäväisesti, jotta ne voivat lähentyä sitä säännöstöä, joka sääntelee suhteitamme. Koska maat joutuvat vastaamaan kolminkertaiseen haasteeseen, on niiden luotettava meidän apuumme. Näiden maiden - samoin kuin herra puhemieskin, olen vasten tahtoani joutunut elämään suurimman osan elämästäni diktatuurin alaisena - on lujitettava demokratiaansa, uudistettava talouttaan ja opittava, mitä hyvä naapuruus merkitsee Euroopan unionissa.
Sen vuoksi on mielestäni tärkeää, että avaamme ovet selkosen selälleen ja otamme maat vastaan ja aloitamme prosessin jalomielisinä ja avoimina. Tämän juhlallisen ja kunnioittavan asennoitumisen lisäksi on meidän mielestäni ymmärrettävä, että kyse on kattavasta projektista, prosessista, johon kaikki osallistuvat. Uskon, että komissio hyväksyy nämä lähtökohdat ja voi aloittaa kahdenväliset neuvottelut hakijamaiden kanssa heti kun Euroopan neuvosto on määritellyt neuvottelujen yleiset puitteet ja tekee sen avoimin mielin ja myös selkeän tietoisena vastuustaan parlamentille.
Toiseksi, on ajateltava laajentumisen vaikutuksia. Vaikutuksista puhuttaessa on mielestäni otettava huomioon tilanteen moniulotteisuus ja se, että meidän on pystyttävä mukauttamaan kansalliset ja yhteisön edut siihen solidaarisuuteen ja avoimuuteen, jota edellytämme sekä taloudellisessa että poliittisessa mielessä, eikä se tule olemaan helppoa. Todisteena tästä voidaan pitää sitä, että käytännöllisesti katsoen kaikki parlamentin valiokunnat ovat työskennelleet aktiivisesti viime kuukausien aikana, jotta voitaisiin määritellä ne alat, joilla on mahdollista löytää myös yhteisiä etuja eikä vain ristiriitoja.
Tänään meidän on mielestäni muistettava - sen lisäksi, että suurin osa meistä paikalla olijoista on vaiheittain laajenevan projektin lapsia, joka oli aluksi vain historiallinen mahdottomuus, mutta joka on onneksi jatkuvasti lujittunut ja muuttanut historiaa - että kuuden maan muodostamasta ytimestä lähtien kaikkien laajentumisten tulos on yleisesti ottaen ollut myönteinen, vaikka aina onkin riittänyt niitä, jotka ovat sanoneet, ettei siitä tulisi mitään ja että kaikki päättyisi onnettomasti. Kaikesta huolimatta olemme kuitenkin kyenneet kumoamaan tuhansien asiantuntijoiden ja ennustajien väitteet, koska olemme yhdessä halunneet etsiä rauhaa, demokratiaa ja vaurautta.
Mielestäni tämä näkökohta on otettava huomioon nyt, kun olemme toteuttamassa suurinta laajentumista, kun kohtaamme suurimman historiallisen haasteen. Eikä pelkästään poliittisista syistä. On olemassa myös - luulen niin - yhteisiä omaan etuun liittyviä syitä. Edessämme avautuvat vaikuttavat markkinat, joihin kuuluvat myös hakijamaiden markkinat, joilla on alhaisempi korkotaso ja joiden kanssa meillä on yleisesti positiiviset kauppataseet. Sen lisäksi, että osaamme käyttää tilaisuutta hyväksemme on meidän tämän vuoksi myös avauduttava hakijamaille, koska kyse ei ole vain meidän vauraudestamme vaan myös Euroopan vakaudesta.
Herra puhemies, jatkan enää vain hetkisen. Haluaisin vain kiittää yhteisesittelijääni herra Oostlanderia hänen väsymättömästä ja taipumattomasta sitkeydestään työssä, sekä kaikkia lausunnon valmistelijoita, jotka ovat toimineet yhteistyössä ja jotka tuovat esiin - kukin oman valiokuntansa puolesta - muutamia tärkeitä näkökohtia.
Olemme puhuneet kustannuksista. Mielestäni ei voida puhua kustannuksista, ellei tehdä arviota hyödyistä, mutta näyttää siltä, että budjettivaliokunta - tässä olemme yhtä mieltä ulkoasiain valiokunnan kanssa - on luonut hyvän pohjan. Annetut arviot, jotka eivät vielä ole rahoitusnäkymiä, ovat kasvun lisäksi riippuvaisia myös uudistuksista, jotka meidän täytyy tehdä. Ei laajentuaksemme, vaan selviytyäksemme maatalous-, alue- ja muissa politiikoissa, sillä jos emme toimi näin, otamme suuren riskin ja muutamme tämän keskustelun kirjanpitokeskusteluksi. Ja totuus on se, että jos käymme vain kirjanpitokeskustelua, egoismi voittaa, emmekä pysty ottamaan tätä historiallista askelta.
En jatka enää tämän enempää, herra puhemies, koska aikani loppui. Lopuksi haluaisin lainata erästä suurta eurooppalaista, presidentti Vaclav Havelia, joka puhuessaan olennosta ja historiasta sanoo, että ihmisolennot yrittävät hallita historiaa, mutta että historia on dynaamisempi, rikkaampi ja väittelytaitoisempi kuin me. Mielestäni meidän on asennoiduttava samalla tavalla tähän haasteeseen, jollaista Euroopan unioni ei ole aikaisemmin kohdannut.

Colom I Naval
Arvoisa puhemies, ensimmäiseksi haluaisin lausua vilpittömät kiitokset budjettivaliokunnan sihteeristölle verrattomasta yhteistyöstä mietinnön valmistelussa. Minun on myös kiitettävä monia parlamentin jäseniä heidän avustaan, erityisesti budjettivaliokunnan jäseniä, jopa siinä määrin, että päinvastoin kuin akateemisten töiden yhteydessä on tapana, en ota itse henkilökohtaisesti täyttä vastuuta mietinnöstä, vaan voin mielestäni sanoa, että koska olemme siitä valiokunnassa äänestäneet, on myös kollegoillani osuutensa täysistunnossa käsiteltävänä olevan ehdotuksen hyviin ja huonoihin puoliin.
Menkäämme asiaan. Arvoisat jäsenet, on pantava merkille, että vaikka tämän päivän yhteiskeskustelu käsitteleekin laajentumista, budjettivaliokunnan mietinnön aihe ei ole varsinaisesti laajentuminen. Tämä mietintö on laadittu ensireaktiona tiedonantoon Agenda 2000: sta ja laajentumisen merkityksestä huolimatta siihen on sisällytetty paljon muitakin asioita. Me, jotka kärsimme 40 vuotta fasistisesta diktatuurista, joita liittoutuneet eivät vapauttaneet ja joilla ei ollut minkäänlaista Marshall-suunnitelmaa, ymmärrämme kaikesta huolimatta oikein hyvin Itä- ja Keski-Euroopan kansalaisten pyrkimykset ja kannatamme heidän pyrkimystään liittyä meihin nopeasti.
Arvoisat jäsenet, komissio on täyttänyt poliittisen velvollisuutensa ja esittänyt hallitustenvälisessä konferenssissa vuoden 1999 jälkeiselle kaudelle ohjelman, jota voisimme nimittää 2000-luvun ensimmäisten vuosien osalta " Euroopan unionin kirja velvollisuuksista" . Niiden vuosien kohdalla sana laajentuminen kirjoitetaan isoin kirjaimin, vaikka se ei olekaan kirjan ainoa kappale. Kuitenkin se vaikuttaa kaikkien muiden kappaleiden sisältöön.
Meidän on tiedostettava se, että huolimatta siitä, toteutuuko laajentuminen vai ei, meidän on jatkettava yhteisen maatalouspolitiikan uudistamista ja mukauttamista ja että sitoumukset GATTin ja Maailman kauppajärjestön kanssa velvoittavat meidät uudistamaan nykyisin harjoittamamme maatalouspolitiikan merkittäviä alueita vuoteen 2003 mennessä. Meidän on tiedostettava, että rakennerahastojen määräykset menevät umpeen vuonna 1999, olipa laajentumista näkyvissä tai ei, ja että sen vuoksi meidän olisi tarkistettava koheesiopolitiikassamme kaikki se, mikä sisältyy rahoitusnäkymien nykyiseen pääluokkaan II.
Mitä rahaliittoon tulee, yhteisvaluuttaan siirrytään, kävi laajentumisen kanssa sitten kuinka tahansa. Satummeko tietämään millaisia muutoksia laajentuminen tuo tullessaan ulko- ja sisäpolitiikkaamme? Mikä on Euroopan unionin rooli maailman näyttämöllä 2000-luvulla? Millä tavoin voimme edistää rauhaa? Millaisia seurauksia Amsterdamin sopimuksella on unionin talousarvioon? Kaikki nämä kysymykset ovat pöydällä ja komissio on pyrkinyt vastaamaan niihin tiedonannolla Agenda 2000: sta, joka sisältää myös rahoituskehyksen vuosille 2000-2006.
Tehtävä oli vaikea ja olemme saaneet sen vaikutelman, että komissio on ollut liian käytännöllinen. Aikaisemmin - katsokaa vaikka Delors-paketteja I ja II - komissio oli arvioidut tavoitteet ja tarpeet ja sen jälkeen se oli tehnyt mahdollisimman varovaisen ja kohtuullisen budjettiehdotuksen. Tällä kertaa on menettelytapa näköjään käännetty nurinpäin ja että lähtökohtana on ollut ennalta määrätty ja kiinteä varojen enimmäismäärä - pyhistä pyhin 1, 27 % BKTL: sta - ja tämän tiedon pohjalta on sitten pyritty tasapainottamaan rahoitusta niin, että kaikki mahdollinen saataisiin mahtumaan tuon rajan alapuolelle.
En väitä, etteikö komission ehdotusta olisi mahdollista toteuttaa. Itse asiassa vuosina 1988-1997 emme ole vielä kertaakaan saavuttaneet voimassa olevaa omien varojen enimmäismäärää. Ainoastaan yhden budjettikauden aikana budjettivalta, jonka toinen käyttäjä parlamentti on, ei ole onnistunut saamaan aikaan merkittäviä säästöjä rahoitusnäkymiin nähden. Ottaen huomioon sen, mihin kansalliset parlamentit antoivat valtuudet ratifioidessaan päätöksen omista varoista, vuosina 1988-1996 aikaan saadut säästöt ovat suurempia kuin se kokonaissumma, jonka komissio oli varannut esiliittymistä ja laajentumista varten.
Budjettivaliokunnan mielestä komission ehdotus perustuu kuitenkin liian moneen epävarmaan ennusteeseen. Esimerkiksi 15 maan BKTL: n vuotuisesti kertyvän kasvun on oltava 2, 5 %. Se on mahdollista. Toivottavasti se on mahdollista! Edellisellä kaudella 1991-1996 15 jäsenvaltion todellinen kasvu oli 1, 5 %, joka on vuodessa 1 prosenttiyksikköä vähemmän. Jos tilanne säilyy samana kaudella 2000-2006, komission tekemä talousarvio ylittäisi 1, 27 %: n enimmäismäärän viidellä budjettikaudella seitsemästä. Kasvu vähenee vuosittain melkein 2 % ja se saa komission rakennuksen perustukset tutisemaan, enkä puhu nyt komission Berlaymont-rakennuksesta.
Mitä tapahtuisi, jos liittymisaikataulu olisi erilainen? Jos liittymispäivämäärä tai uusien jäsenvaltioiden lukumäärä muuttuu, voiko joku sanoa varmuudella nyt, vuoden 1997 syksyllä, että tuntee uusien jäsenten tarpeet, vaikka ei tunne edes liittymissopimusten sisältöä, ei tiedä millaisia ovat kunkin maan ja sektorin siirtymäkaudet, jos niitä ylipäänsä on? Komission ehdotus yksinkertaistaa liikaa neuvostossa käytyä keskustelua, mutta perustuu niihin, joita me budjettivaliokunnassa nimitämme "virtuaalitalouksiksi" . Sen toteuttaminen on kyllä mahdollista, vaikkei sitä voidakaan täydellisesti taata. Meiltä pyydetään tiukkuutta ja vastuullisuutta, ja asian havainnollistamiseksi neuvosto hylkää viljan tuen alentamisen. Sitä paitsi neuvoston muodostavat hallitukset ovat todenneet viljelysektorin saaneen ylimääräistä tukea 3 miljardia ecua.
Jos tämä on neuvoston esitys yhteisen maatalouspolitiikan uudistamiseksi, komission rahoitusehdotuksesta tulee puuttumaan 4 miljardia ecua pelkästään pääluokka I: ssä, eli maatalousmenoissa. Eikä tähän ole laskettu mukaan rahoituksen hallintaa, jota ehdotetaan rakennerahastojen tavoitteisiin 5 a ja 5 b, jotka pyritään sisällyttämään pääluokkaan I.
Esitykseen sisältyy myös mielenkiintoisia koheesiopolitiikkaan liittyviä näkökohtia, muun muassa koheesiorahaston säilyttäminen, joita parlamentti tulee kritisoimaan vieläkin näkyvämmin ja jälkikäteen, vaikka joihinkin niistä viittaammekin jo nyt. Mutta arvoisat jäsenet, mitä tapahtuu, jos esityksen kaikkia kohtia ei hyväksytä? Kuinka realistista on ajatella, että 15 maata hyväksyisi rakennerahastojen vähennykset oman maansa kohdalla, 15 jäsenvaltion kansalaisten kohdalla?
Haluan tehdä selväksi, että olemme täysin ymmärtäneet sen, että komissio pyrkii keskittämään hankintoja nykyisen unionin köyhimmille ja jälkeenjääneimmille alueille, koska sen mielestä ei ole loogista eikä oikeudenmukaista toteuttaa laajentumista nykyisen Euroopan unionin vähävaraisimpien alueiden kustannuksella. Kaikkien on tuettava laajentumista ja sen on tapahduttava tasapuolisesti.
Kaiken tämän perusteella teemme esityksen, joka on eräänlainen tarjous neuvostolle ja komissiolle. Hyväksymme komission tiedonannon rahoitusehdotuksen lähtökohdaksi. Kritisoimme sitä ja lisäksi kyseenalaistamme suunnitellun talousarviojakson keston. Olkaamme kuitenkin selkeitä: parlamentin mielestä ne haasteet, joiden edessä EU on, edellyttävät yksimielisyyttä talousarviosta, ja sen vuoksi se pyytää virallista rahoitusnäkymien esitystä 15 jäsenvaltiolle. Luonnollisesti esitykseen kuuluu myös laajentumista käsittelevä kappale ja jos mahdollista, toimielinten välinen sopimus rahoitusta ja talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että parlamentti antaa narrata itseään. Viime torstaisen kaltaiset talousarvioon liittyvät sovittelut saavat budjettivaliokunnan epäilemään vahvasti neuvoston asennetta.
Pyydämme siis, että meidän kriittiset kannanottomme ja ehdotuksemme otetaan huomioon komission esityksessä ja pidämme tarkistuslausekkeen sisällyttämistä välttämättömänä ehtona, jonka avulla on tietysti joka tapauksessa mahdollista arvioida erilaisten liittymissopimusten vaikutuksia talousarvioon, mutta myös silloin, jos virtuaalitaloudet toteutuvat, eli jos yhteisen maatalouspolitiikan ja rakennerahastojen uudistukset, joilla ei itsellään ole säästötavoitetta, saavat aikaan komission ennustamia säästöjä, tai jos varmistuu se, että yhteisön talouskasvu ylittää toivotun ja halutun 2, 5 %.
Laajentumiseen mennessä on mielestämme ajanmukaistettava myös talousarviomenettelyä ja omien varojen järjestelmää tekemällä niistä tasapainoisempia ja näkyvämpiä Euroopan kansalaisille.
Hyvät läsnäolijat, hyvät neuvoston ja komission jäsenet, tulevien vuosien haasteet ovat tärkeitä Euroopan unionille ja uskaltaisin sanoa, että koko maailmalle. Meidän on todellakin kohdattava ne ankaruudella ja vakavuudella. Vakavuuden ensimmäinen ehto on kuitenkin se, että emme petä itseämme ja varsinkaan raha-asioissa. Sen vuoksi emme voi myöskään väittää voivamme taata jo sitä, että koko Agenda 2000: n toteutuminen, laajentuminen mukaan luettuna, on kaikille ilmaista. Eurooppa ansaitsee enemmän vakavamielisyyttä ja sitä parlamentti tulee myös vaatimaan. Osoituksena säästeliäisyydestä minulta jää vielä 30 sekuntia yli.
(Suosionosoituksia)
Poos
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentaarikot, hyvät naiset ja herrat, minulla on ilo ja kunnia käyttää puheenvuoro keskustelussanne neuvoston puheenjohtajan tehtävässäni. Aihe, josta aion puheenvuoroni pitää, perustuu hankkeeseen vahvemmasta ja laajemmasta unionista, mikä kehottaa meitä pitämään poliittisen kunnianhimon korkealla. Komission Agenda 2000: ta ja laajentumista käsittelevä tiedonanto, sekä lausunnot jokaisesta ehdokasvaltiosta, on varmasti yksi tärkeimmistä asioista Euroopan unionille. Puheenjohtajamaa Luxemburg on tietoinen siitä, että sillä perustavaa laatua olevalla etapilla, joka meidän on saavutettava Luxemburgissa joulukuussa, on ensisijaisen tärkeä poliittinen merkitys. Sen puolesta olemme tehneet hartaasti työtä heinäkuusta lähtien, jolloin komissio antoi tiedonantonsa neuvostolle, ja keskustelunne tänään ja päätöslauselmanne tuovat puolestaan olennaisen lisän tähän keskusteluun.
Kesäkuussa Amsterdamin Eurooppa-neuvosto, joulukuun määräpäivää silmällä pitäen, oli jo hahmotellut työmme suuntaviivat, koska se kehotti neuvostoa tutkimaan yksityiskohtaisesti komission lausunnot sekä Agenda 2000 - tiedonannon ja antamaan kertomuksen Eurooppa-neuvostolle. Siten Luxemburgin Eurooppa-neuvoston on tehtävä tarpeelliset päätökset koko laajentumisprosessista, varsinkin mitä tulee neuvottelujen alkuvaihetta koskeviin käytännön yksityiskohtaisiin sääntöihin, liittymistä edeltävän strategian vahventamiseen sekä muihin keinoihin, joilla voidaan vahvistaa Euroopan unionin ja ehdokasvaltioiden välistä yhteistyötä. Lisäksi on sovittu, että Eurooppaneuvoston on neuvoston töiden perusteella laadittava yleiset suuntaviivat valmistellakseen politiikkojen, varsinkin maatalous- ja rakennepolitiikan, uudistamista sekä tulevan rahoituskehyksen laatimista.
Puheenjohtajamaa aloitti siis jo heinäkuussa työnsä. Työntekoamme on ohjannut ajatus, joka on mielestämme perustavanlaatuinen ja jonka mukaan molemmat aiheet - unionin politiikkojen kehittäminen ja unionin laajentuminen - ovat kaksi erottamatonta kokonaisuuden osaa. Juuri tästä samasta kokonaisnäkemyksestä Amsterdamin Eurooppa-neuvosto oli sitä paitsi puhunut uskoen koko kertomuksen yleisten asioiden neuvoston haltuun. Maatalousministerit toivat siihen erittäin hyödyllisen lisän.
Komission asiakirja on toisaalta osoitus puheenjohtajamaan huolesta keskittää erityisen monimutkaiselta vaikuttavan laajentumisprosessin valmisteluun kaikki käytettävissä olevat voimavarat ja kyvyt. Tässä suhteessa haluan kiittää Euroopan parlamenttia sen avusta. Herra Oostlanderin, herra Barón Crespon ja herra Colom I Navalin mietinnöissä korostetaan olennaisia kysymyksiä. Niissä ilmaistut ajatukset, varsinkin se, jonka mukaan hyvin toimiva unioni, jota laajentuminen pikemminkin vahvistaa kuin heikentää, on sekä ehdokasvaltioiden että jäsenvaltioiden edun mukaista.
Tämä ajatus saa täyden hyväksyntämme. On sanottava ja selitettävä, niin monta kertaa kuin on tarpeen, että laajentuminen on mahdollisuus unionille. Toistaen mietintönne sanoja, mahdollisuus, ei ainoastaan unionin turvallisuuden ja talouden osalta, vaan myös sen kulttuurin osalta. Se on paljon enemmän kuin pelkkä etappi, se on poliittisen kunnianhimomme mitta, ja siitä syystä on erittäin tärkeää, että sen toteuttamisen edellytykset ovat kaikille parhaat mahdolliset ja mahdollisimman oikeudenmukaiset. Yleisten asioiden neuvosto on keskustellut näistä edellytyksistä viiteen otteeseen, mukaan lukien Mondorfin epävirallisessa kokouksessaan. Puheenjohtajamaa antoi 24. marraskuuta neuvostolle omalla vastuullaan ensimmäisen kokonaisuutta käsittelevän kertomusluonnoksen.
Siinä on kolme osaa. Johdanto-osassa palautetaan mieliin joitakin määräaikoja, kuten laajentumisprosessin aloittaminen kuusi kuukautta hallitusten välisen konferenssin loppumisen jälkeen. Toinen on omistettu laajentumiseen liittyville kysymyksille. Mitä näihin kysymyksiin tulee, en halua ottaa kantaa ennakolta päätöksiin, joita Eurooppa-neuvostossa tehdään, ja minun on myönnettävä teille, että jotkin hankalat kysymykset ovat tällä hetkellä vielä avoimina. Mutta voin kertoa teille, missä hengessä neuvosto työskenteli.
Mondorfin kokouksemme osoitti, että kaikki jäsenvaltiot ovat samaa mieltä siitä, että laajentuminen on kokonaisprosessi, josta yhtään ehdokasta ei saa sulkea pois eikä yksikään ehdokas saa tuntea olevansa poissuljettu. Jokaista ehdokasta on käsiteltävä yksilöllisesti, puolueettomasti, henkilökohtaisesti ja jokaisen omien ansioiden mukaisesti. Liittymisprosessi sujuu vaiheittain, jokaisen jäsenvaltioehdokkaan oman rytmin mukaan ja sen mukaisesti, miten valmiita ne ovat liittymään. Euroopan parlamentti ehdottaa muuten täsmälleen samaa päätöslauselmaesityksessään. Kyproksella ja Keski- ja Itä-Euroopan jäsenvaltioehdokkailla on mahdollisuus tulla unionin jäseniksi. Tältä pohjalta teemme työtä.
Laajentuminen ei rajoitu liittymisneuvottelujen aloittamiseen. Se on paljon laajempi prosessi. Kun kyse on kaikkien ehdokasvaltioiden saattamisesta siihen kuntoon, että ne voivat liittyä unioniin, niin neuvottelujen aloittaminen on ainoastaan yksi tämän prosessin osatekijöistä. Eurooppa-konferenssi, liittymistä edeltävän strategian vahvistaminen, ministerikokousten pitäminen jäsenvaltioiden välillä sekä unionin ja ehdokasvaltioiden välillä sekä ehdokkaiden saavuttamien edistysaskelien säännöllinen tarkastelu ovat muita tämän prosessin osatekijöitä. On elintärkeää keskittää tulevina vuosina ponnistelumme, jotta voisimme sekä saattaa ehdokasvaltiot valmiiksi liittymään unioniin että valmistella unionia itseään laajentumaan hyvissä olosuhteissa.
Kuten hyvin tiedätte, tällä hetkellä yksikään Keski- ja Itä-Euroopan ehdokkaista ei täysin täytä kaikkia vaatimuksia. On näin ollen syytä ottaa kaikki mahdollinen hyöty irti liittymistä edeltävästä kaudesta. Tätä tarkoitusta varten perustetaan liittymiskumppanuuksia jokaista Keski- ja Itä-Euroopan ehdokasvaltiota varten, jotta kaikki näille maille annettavat rahoitusavun muodot saataisiin liikkeelle. Toivomme, että vuodesta 2000 lähtien liittymistä edeltävä tuki kasvaa merkittävästi. On syytä myös avata yhteisön ohjelmat ja laitokset ehdokasvaltioille, jotta niille voitaisiin antaa mahdollisuus tutustua unionin politiikkoihin ja työtapoihin.
Neuvosto on myös arvioinut myötämielisenä komission ehdotusta suunnata Phare-ohjelmaa liittymistä silmällä pitäen asettaen itselleen kaksi ensisijaista tavoitetta: hallinto- ja lainkäyttökyvyn vahvistaminen ja yhteisön säännöstön omaksumiseen ja täytäntöönpanoon liittyvien sijoitusten vahvistaminen. Neuvosto tutkii myös huolellisesti erityisen liittymistä edeltävän strategian määrittelemistä Kyprosta varten, joka on suunnattu saaren omiin tarpeisiin. Eräs tärkeä prosessin seikka on tarkastella jokaisen ehdokasvaltion saavuttamia edistysaskelia liittymisen tiellä Kööpenhaminan Eurooppa-neuvostossa määrättyjen vaatimusten valossa. Tämän tarkastelun pohjalta komissio ja neuvosto laativat jokaisen ehdokasvaltion osalta vuosikertomuksia ensi vuoden lopusta alkaen.
Komission kertomukset toimivat perustana Eurooppa-neuvostolle tarvittavien päätösten tekemiseksi liittymisneuvottelujen kulusta tai niiden laajentamisesta. Eri ehdokkaiden liittymishetki riippuu olennaisesti siitä, että jokainen niistä täyttää Kööpenhaminassa määrätyt vaatimukset, ja unionin kyvystä ottaa vastaan uusia jäseniä. Neuvottelujen aloittaminen ei merkitse etuoikeutta liittymiseen. Päätös aloittaa neuvottelut, perustamissopimuksen O artiklassa määrättyä menettelyä soveltaen, ei merkitse sitä, että nämä neuvottelut päättyvät samanaikaisesti. Muistutan teitä siitä, että neuvottelut käydään 15 jäsenvaltion ja jokaisen ehdokasvaltion välillä yksilöllisesti.
Haluaisin käsitellä nyt Eurooppa-konferenssia koskevaa aihetta. Vaikka kannat ovat lähentyneet paljon sopivuudesta järjestää monenvälistä vuoropuhelua 15 jäsenvaltion ja niiden maiden välillä, jotka eivät vielä ole unionin jäseniä, jotta ne voisivat keskustella yhteistä kiinnostusta herättävistä horisontaalisista kysymyksistä, niin Eurooppa-neuvoston asia on päättää tämän konferenssin kokoonpanosta ja toimivallasta. Turkin, jonka liittymiskelpoisuus on kiistaton, mutta joka ei tällä hetkellä täytä poliittisia vaatimuksia, olisi löydettävä paikkansa meidän laajentumista koskevassa kokonaistarkastelussamme.
Puheenjohtajamaan laatiman kertomusluonnoksen kolmas osa koskee viimein unionin politiikkojen kehittämistä ja tulevaa rahoituskehystä. Mitä tähän asiaan tulee, minusta näyttää olevan erityisen tärkeää korostaa aivan ensimmäiseksi sitä, että Luxemburgissa ei ole tavoitteena tehdä uudistuksia koskevia päätöksiä. Kuten äsken muistutin, Eurooppa-neuvoston on arvioitava, siellä missä se katsoo sen tarpeelliseksi, sopivuutta laatia yleisiä suuntaviivoja, joiden pohjalta komissio tekee ehdotuksia vuoden 1998 aikana. Neuvosto tekee tarpeelliset päätökset, kun aika on oikea.
Neuvoston harkittavana on siis selvittää heinäkuussa annettujen ehdotusten perusteella ne tulevaisuuden kannalta perustavaa laatua olevat seikat, joista Eurooppa-neuvoston olisi tärkeää ilmaista kantansa. On erittäin tärkeää varmistua siitä, että maatalouden alalla tarvittavilla uudistuksilla, joihin on ryhdyttävä laajentumista silmällä pitäen, edistetään sen hankkeen lujittamista, joka meillä yhdessä on vahvemmasta ja solidaarisemmasta unionista. Tämä tehdään siten, että otetaan huomioon yhtäältä kilpailukyvyn vaatimukset ja toisaalta oma identiteetti, joka rakentuu tasapainon ja laadun sekä sopusointuisen ja ympäristöä kunnioittavan maaseudun kehittämisen käsitteiden ympärille.
Mitä tulee taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen, on tärkeää, että yhteisö saa käyttöönsä uudistettuja välineitä, jotka ovat tehokkaampia, järkevämpiä ja avoimempia, jotta voitaisiin taata yhteenkuuluvuuspyrkimyksen jatkuvuus unionin jäsenvaltioiden välillä. Samoin niin sisäisissä kuin ulkoisissakin toimissa on tarpeen asettaa itsellemme prioriteetteja, jotta voisimme ehdottaa, perustamissopimuksen määräyksiä noudattaen, todellista yhteistä hanketta maille, joista tulee pian unionin jäseniä. Lopuksi, on selvää, että laajentumisnäkymä ja politiikkojen uudistaminen edellyttävät, että tarkastelemme jo nyt rahoitusnäkymien tarkistamista kaudeksi 2000-2006 pitäen mielessä, että on välttämätöntä löytää tasapaino uusien laajentumisprosessista johtuvien tarpeiden ja budjettikuriperiaatteen välillä, jota ilman se ei ole hyvää politiikkaa.
Coreper analysoi eilen kertomusluonnoksen osan, joka sisältää yksityiskohtaiset ehdotukset, jotka valtuuskunnat toivat esille tutkiessaan perin pohjin komission tekemiä esityksiä jokaisen politiikan ja tulevan rahoituskehyksen osalta. Tämä osa annetaan 8. joulukuuta kokoontuvalle yleisten asioiden neuvostolle, niin kuin muuten koko kertomuskin. Neuvoston työnä on vastedes eritellä tältä pohjalta ne seikat, joista Eurooppa-neuvoston olisi laadittava yleisiä suuntaviivoja. Euroopan parlamentin myötävaikuttaminen tähän pohdintaan on erittäin hyödyllistä ja se otetaan mukaan päätösten tekoon.
Arvoisa puhemies, arvoisat parlamentaarikot, hyvät naiset ja herrat, sallittehan minun lopuksi korostaa vielä kerran aloittamamme laajentumisprosessin monimutkaista ja poikkeuksellista luonnetta. Se on erittäin tärkeä maille, jotka ovat pyytäneet liittyä Euroopan unioniin ja jotka kantavat mukanaan odotuksia, joita emme voi pettää. Se on monimutkainen itse unioninkin kannalta, jonka on annettava itselleen keinoja kohdata tämä haaste vahvistaen solidaarisuuttaan, vahvistaen politiikkojensa tehokkuutta ja omaa identiteettiään maailmassa.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, saanko aloittaa ilmaisemalla kunnioitukseni esittelijöitä Oostlanderia, Barónia, Colom I Navalia kohtaan, kuten myös Spenceriä kohtaan, joka vastasi koordinointityöstä, sekä monia muita kohtaan, jotka olivat mukana näiden kahden mietinnön laatimisessa myös valiokunnissa ja parlamentaarisissa sekavaliokunnissa.
Nämä kaksi mietintöä käsittelevät laajalti monimutkaisia kysymyksiä, joita seuraavassa Eurooppa-neuvostossa Luxemburgissa mahdollisesti käsitellään. Komissio haluaa kiittää parlamenttia sen rakentavasta lähestymistavasta ja toteaa tyytyväisenä, että Euroopan parlamentin ja Euroopan komission ajatukset monista tärkeistä kysymyksistä ovat suuressa määrin yhdenmukaisia. Haluan käyttää tilaisuutta hyväkseni ja lyhyesti tähdentää vielä kerran Agenda 2000: n pääkohtia laajentumis- ja rahoitusehdotuksista, ja haluan tässä kiinnittää huomiota niihin alueisiin, joissa voi vielä olla tiettyjä mielipide-eroja.
Politiikassa on joskus tarpeen tehdä selkeitä päätöksiä, vaikka olisikin ehkä houkuttelevaa jättää tilanteeseen tiettyä moniselitteisyyttä, ja joskus sillä on jopa oikeutettu poliittinen päämäärä. Uskomme, että jäsenvaltiot kaipasivat selkeyttä pyytäessään komission neuvoa kymmenen Keski- ja Itä-Euroopan valtion jäsenhakemuksista. Yli vuoden ajan komissio on analysoinut hakijoiden itsensä antamia asialle olennaisia tietoja. Tämän jälkeen olemme vahvistaneet ne kaikkein luotettavimpien tietolähteiden perusteella, jotka saimme jäsenvaltioilta ja myös kansainvälisiltä järjestöiltä. Jäsenvaltiot, kuten myös ehdokasvaltiot ja hiljattain myös Euroopan jälleenrakennusja kehityspankki ovat myöntäneet, että komission evaluointi ja arviointi on ollut ammattimaista ja korrektia.
Myös kuunnellessani esittelijöitä ja muistellessani aiempia rakentavia väittelyitämme, joita olemme saaneet käydä keskenämme unionin laajentumisesta, haluan vielä kerran korostaa, että laajentuminen on Euroopan komissiolle - ja uskoaksemme myös monille parlamentin jäsenille - ennen kaikkea prosessi, jonka ulkopuolelle ei saa sulkea yhtään ehdokasvaltiota. Yksikään laajentumissuunnitelma ei saa johtaa Euroopan uuteen kahtiajakautumiseen. Tämä koskee nimenomaan Keski- ja Itä-Euroopan maita, jotka kohtalokkaan historian takia ovat jo liian kauan olleet erillään meistä ja me niistä.
Myös neuvoston puheenjohtaja on viitannut siihen, että laajentumisprosessiin kuuluu sekä neuvottelu- että valmisteluvaihe. Se, voiko ehdokasvaltio siirtyä neuvotteluvaiheesta valmisteluvaiheeseen, riippuukin yksinomaan siitä, kuinka pitkällä tuon maan kehitys on. Se, onko maa neuvottelu- vai valmisteluvaiheessa - ja tämän haluamme tehdä selväksi - ei mitenkään vaikuta sen mahdollisuuksiin päästä jäseneksi, sillä varmuus ehdokkaitten jäsenyyden hyväksymisestä on jo annettu Eurooppa-neuvoston päätöksellä vuonna 1993. Laajentumisen historiallinen luonne, kuten myös Euroopan unionin vastuulleen ottama historiallinen velvollisuus olla sulkematta yhtään ehdokasta ulkopuolelle, julistettiin ja määrättiin jo tuolloin.
Siksi komissio epäileekin, etteikö juuri neuvottelujen aloittaminen yhdessä kaikkien jäsenvaltioehdokkaitten kanssa olisi varsin keinotekoinen lähestymistapa. Olemmehan jo niin useasti sanoneet: eriyttäminen ei ole syrjintää, vaan luonnollinen seuraus tunnistamistamme eri maiden kehitystason eroista jäsenyyden tiellä. Yhteinen lähtöviiva olisi tyydyttävä ratkaisu vain lyhyellä aikavälillä, ja myöhemmin se johtaisi pettymyksiin ja turhautumiseen, kun neuvottelut eivät tuota odotettua tulosta puutteellisten valmistelujen vuoksi. Neuvoston puheenjohtaja Poos on sitä paitsi juuri maininnut, että neuvottelujen aikaisempi aloittaminen ei missään tapauksessa merkitse automaattisesti myös aikaisempaa liittymistä unioniin. Päinvastoin: jäsenyyden nopeutuminen "pre-in" -valtioiden osalta on mahdollista yhtä hyvin kuin jäsenyyden lykkääntyminen "in" -valtioiden osalta. Kaikki riippuu kunkin yksittäisen maan teoista ja saavutuksista.
Toinen tärkeä asia, joka vaikutti komission päätökseen hylätä yhteinen lähtöviiva, on se, että se lisää huomattavasti pisimmällä olevien maiden kehityksen hidastumisen riskiä. Sitä paitsi se merkitsisi myös vähiten edistyneiden maiden vähäisempää toimintaa, mikä vaikeuttaisi turhaan tarpeellista keskittymistä kumppanuuksien toteuttamiseen.
Edellisellä halusin vielä kerran valottaa sitä, miksi puollamme enemmän ja vähemmän edistyneiden ehdokasvaltioiden eriyttämistä ja miksi teemme eron neuvottelujen ja valmistelujen välillä, ja ettei tuota erottelua saa missään tapauksessa käsittää syrjinnäksi saati diskaukseksi. Osoitamme sen selvästi paitsi sanoin, myös teoin. Liittymistä edeltävään strategiaammehan kuuluu kuusi ydintekijää, jotka koskevat sekä "in" -valtioita että "pre in" valtioita ja kaikkia Keski- ja Itä-Euroopan maita. Näin laajentumisprosessin kaiken kattava luonne tulee myös selvästi esiin.
Puhumme kuudesta tekijästä. Liittymiskumppanuus. Siihen en puutu sen tarkemmin. Sen te jo tunnettekin.
Toisena taloudellisen avun kaksinkertaistaminen jokaisen ehdokasvaltion jäsenyyteen valmistautumisen avuksi. Vuodesta 2000 lähtien ehdokkaat saavat kaikkiaan kolme miljardia vuodessa, josta puolitoista miljardia PHAREsta, miljardin rakennerahastoista sekä 500 miljoonaa maatalouden otsikosta I, edellyttäen, että neuvosto hyväksyy ehdotuksemme. Lisäksi komissio tutkii tällä hetkellä, onko mahdollista saada aikaan jotain, jota haluaisin kutsua kiinniottorahastoksi, joka otettaisiin PHARE-paketista, mutta jo olemassa olevien kansallisten kiintiöiden lisäksi. Rahasto, joka - kuten käy ilmi jo nimestä kiinniottorahasto - on tarkoitettu maille, joilla on vielä edessään raskaimmat ponnistukset "pre-in" -valtioiden saavuttamisessa.
Kolmas ydintekijä. Komissio ehdottaa pysyvän Eurooppa-konferenssin järjestämistä. Myös neuvoston puheenjohtaja Poos puhui asiasta - monenkeskisestä foorumista, jossa kaikki ehdokasvaltiot ovat mukana. On tärkeää, että konferenssi, huolimatta kevyestä rakenteestaan, saa käsiteltäväkseen perustavanlaatuisia ongelmia, sillä muutoin konferenssi on vain tyhjä kuori, eikä sillä ole paljon arvoa jäsenehdokkaille.
Neljäs ydintekijä. Komissio sitoutuu arvioimaan vuosittain kunkin ehdokkaan edistymistä, ensimmäisen kerran joulukuussa 1998. Arvioinnin on tarjottava tarvittavaa varmuutta ja samalla toimittava kimmokkeena välttämättömien uudistusten jatkamiseksi.
Viidentenä ydintekijänä oli suoda kaikille ehdokasvaltioille mahdollisuus osallistua yhteisiin ohjelmiin, jotta he voivat tottua ohjelmiimme, toimielimiimme ja työtapoihimme.
Kuudenneksi komissio suosittaa neuvottelujen aloittamista myös jäljellä olevien ehdokasvaltioiden kanssa heti, kun ne ovat täyttäneet välttämättömät ehdot.
Mielestäni oli hyvä mainita vielä kerran, miksi komissio teki valinnat, jotka se esitti neuvostolle ja joista se tahtoo mielellään kuulla myös parlamentin mielipiteen.
Myös komissio haluaa sanoa pari sanaa Turkista, sillä myös Agenda 2000: ssa käsitellään sitä. Yleisesti tunnustetaan, että on tärkeää ylläpitää läheisiä siteitä Turkkiin. Turkki on jo kauan ollut yhteydessä unioniin assosiointisopimuksen turvin, ja vuonna 1995 solmittu tulliliitto kuvastaa keskinäisten suhteiden erityistä luonnetta. Turkki on nyt Luxemburgin huippukokouksen valmisteluvaiheessa pyytänyt useita kertoja selvitystä mahdollisuuksistaan tulevaan jäsenyyteen, vaikka Turkissa ymmärretäänkin, että kyseessä voi olla vain pitkän aikavälin projekti. Unioni puolestaan pyytää Turkkia selvittämään tarkemmin aikomuksensa ratkaista poliittiset ongelmat, jotka liittyvät ihmisoikeustilanteeseen, Kyproksen kysymykseen sekä sen jännittyneisiin suhteisiin ja riitoihin jäsenvaltiomme Kreikan kanssa.
Komissio puoltaa molemminpuolista selkeyttä. Toivomme myös, että Luxemburgin Eurooppa-neuvosto pystyy toisaalta näkemään myönteiset viestit Ankaran suunnalta ja toisaalta muodostamaan mielekkäitä johtopäätöksiä Turkin marssista kohti EU-jäsenyyttä. Viimeksi mainittuun liittyen komissio on kantanut rakentavan kortensa kekoon Agenda 2000: ssa, mm. tulliliiton laajentamisella ja syventämisellä sekä Turkin osallistumisella runsassisältöiseen Eurooppa-konferenssiin. Lisäksi komissio on jo aiemmin vedonnut Turkin kanssa käytävän taloudellisen yhteistyön käynnistämisen puolesta. Tämä yhteistyö täydentäisi loogisesti ja sopimuksenmukaisesti tulliliittoa.
Komissiolle on täysin selvää, että puheenjohtajamaa haluaa tietenkin välttää sen, että Luxemburgin huippukokous, jonka tärkeimpänä asiana on unionin laajentuminen, kariutuisi huippukokoukseksi, jota hallitsisi keskustelu tulevista suhteista Turkin kanssa. Tämä ei myöskään tekisi oikeutta Keski- ja Itä-Euroopan kumppaniemme oikeutetuille odotuksille. Toivomme, että Luxemburgissa otetaan tärkeä askel eteenpäin, joka edistäisi samalla suotuisaa ilmastoa suunniteltujen, Kyproksen kanssa käytävien jäsenyysneuvottelujen aloittamiselle, joihin useimpien jäsenvaltioiden mielestä myös Kyproksen turkkilaisen yhteisön on kuuluttava.
Mietintöluonnoksessa käsitellään vielä yhtä tärkeää asiaa. Euroopan parlamentti on oikeassa viitatessaan siihen, että samoin kuin viime laajentumiskierroksella, unionin laajentumisen on käytävä käsi kädessä muutaman tärkeän uudistuksen kanssa, mikäli unioni haluaa toimia tehokkaasti. Uskon, että Euroopan parlamentti on valinnut tämän suhteen saman lähestymistavan kuin komissio Agenda 2000: ssa, jossa vedotaan asiaa koskevan päätöksenteon puolesta ennen ensimmäisten uusien jäsenvaltioiden liittymistä unioniin.
Lopuksi muutama sana laajentumisen rahoituksesta. Herra Colom I Navalin budjettivaliokunnan nimissä tekemä mietintö on monilta olennaisilta osiltaan yhtenevä komission harkintojen kanssa uusien taloudellisten puitteiden vaikutuksesta. Kyseessä ovat erityisesti seuraavat näkökohdat. Mietinnössä korostetaan, että on tärkeää säilyttää rahoitusnäkymien väline ja solmia uusi toimielinten välinen sopimus. Vaikuttaa myös siltä, että komission ehdottamat suuntaviivat yhteisestä maatalouspolitiikasta ja rakenteellisista toimista esiintyvät mietinnössä pääpiirteittäin. Yhteisön politiikan niiden alojen vahvistamista, jotka voivat eniten edistää työllisyyttä ja taloudellista kasvua, pidetään sekä komissiossa että mietinnössä ensiarvoisen tärkeinä.
Taloudelliset puitteet ja Agenda 2000 antavat viitekehykset. Komission on tärkeää päästä tasapainoon niiden taloudellisten keinojen välillä, joita unioni tarvitsee tärkeiden tehtäviensä suorittamiseen tulevan vuosikymmenen aikana, ja toisaalta budjettikurin vaatimusten välillä, joita jokaisen on noudatettava. Ehdotetuista puitteista on käynyt ilmi, että on mahdollista jatkaa yhteisöllistä politiikkaa ja ottaa samalla uusia jäsenvaltioita, ja tehdä tämä kaikki 1, 27 %: n omien varojen osuudella BKTL: sta, samalla kun voimme pitää huolta melkoisista turvamarginaaleista. Päämääränä oli tarkistaa, ovatko monet ehdotuksemme taloudelliselta kannalta yhtenäiset. Pitäessään lähtökohtanaan tätä kontekstia komission on vääjäämättä vielä syvennettävä ja tarkennettava keskustelua lähemmin. Komissio esittää siis velvollisuutensa mukaisesti kaksi taloudellista ehdotusta ennen seuraavan puolivuotiskauden loppua: yleiskatsaus ajanjakson 2002-2006 rahoitusnäkymistä viidentoista jäsenvaltion unionissa, sekä luvuista, jotka tulevat kysymykseen, mikäli unioni laajentuu muutamalla uudella jäsenvaltiolla. Parlamentin on ilmaistava mielipiteensä tuosta yleiskatsauksesta.
Rahoitusnäkymiä on sopeutettava eri toimielinten kanssa tehtävien sopimusten mukaan sillä hetkellä, kun joidenkin maiden liittyminen unioniin tulee voimaan, liittymispäivän ja sovittujen liittymisehtojen mukaan. Tällöin voidaan myös ottaa huomioon taloudellisten parametrien todellinen kehitys alkuperäisiin odotuksiin verrattuna. unionin viidessätoista jäsenvaltiossa käynnistettyjen uudistusten vaikutus budjettiin on tällöin myös paremmin tunnistettavissa.
Tällöin jätetään myös raportti vuoden 1993 toimielinten välisen sopimuksen soveltamisesta, ja siihen liitetään suuntaviivoja uutta sopimusta varten. Tältä pohjalta tulee aloittaa keskustelu, nimenomaan eräistä raportissa esiintyvistä kysymyksistä, kuten seuraavien taloudellisten puitteiden joustoista ja keinoista parantaa toimielinten välistä yhteistyötä budjettimenettelyn toteuttamiseksi.
Rahoitusjärjestelmän suhteen komissio toteaa, että voimassa oleva järjestelmä vastaa odotuksia. Järjestelmä on varsin onnistunut tärkeimmässä tehtävässään, vakaiden ja riittävien varojen hankkimisessa. Taloudellisten kustannusten jakaminen, erityisesti viimeisten muutosten jälkeen, vastaa oikeudenmukaisuusperiaatetta, joka ottaa huomioon jäsenmaiden suhteellisen rikkauden. Jäsenvaltioiden näkökannat budjetista eivät poikkea liikaa Delorspaketti II: n hyväksymisen aikaisista odotuksista. Tilanne ei luultavastikaan muutu olennaisesti tulevana kautena, paitsi tietenkin siinä mielessä, että kaikkien jäsenvaltioiden on jaettava laajentumisen kustannukset.
Seuraavana rahoitusnäkymien kautena nykyisen rahoitusjärjestelmän ylläpito ja tärkeimpien yhteisöllisten politiikan alojen uudistusten vaikutukset eivät aiheuta tärkeitä muutoksia jäsenmaiden suhteelliseen budjettitilanteeseen. Nämä harkinnat on esitetty tarkemmin komission epämuodolliselle neuvostolle Ecofinille 13. lokakuuta jätetyssä alustavassa esityksessä, jossa myös viitattiin kunkin jäsenvaltion budjettisaldoon liian voimakkaasti kohdistuvan käsittelytavan rajoituksiin ja epätäydellisyyksiin. Komission tehtävänä oli tehdä tämä toteamus tunnetuksi jo nyt Agenda 2000: ssa ja tiedottaa, ettei omien varojen järjestelmän täydellinen uudistaminen ole sen mielestä tarpeen. On itsestään selvää, että vuoden 1998 kuluessa komissio tulee tekemänsä sitoumuksen mukaisesti antamaan yksityiskohtaisen raportin omien varojen järjestelmän toiminnasta.

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, herra komissaari! Olen iloinen, että voin itävaltalaisena esittää ryhmästäni kantani ensimmäisenä - tulenhan maasta, jota Euroopan unionin laajeneminen koskettaa erittäin voimakkaasti - vaikka olenkin tietoinen siitä, että saan puhua ensimmäisenä vain sen vuoksi, että Klaus Hänsch saapui epäsuotuisten olosuhteiden vuoksi suhteellisen myöhään ja oli niin suurpiirteinen, että antoi minun käyttää puheenvuoron, joka minulle oli sillä välin jo ehditty antaa. Kiitän häntä siitä - hän oli ratkaisevasti osallisena siihen - että kykenimme ryhmässämme lopulta kuitenkin löytämään toisen ryhmän kanssa linjan, jota pidän erittäin positiivisena.
Kuluneina viikkoina on vallinnut suorastaan parlamenttiin tulokuume. Pohdittavana on ollut tärkeä kysymys: Ollako regatan vai 5+1: n kannalla? Tämä oli keskeinen kysymys aamiaisella, syömässä ja istuntojen aikana muissakin valiokunnissa kuin ulkoasiainvaliokunnassa, ja se jakoi meidät, liioitellen sanoen, ystäviin ja vihollisiin. Parlamentin kokoonpanoa ja meitä vastaavasti päädyimme lopulta molempiin, mutta se ei ole pelkkä huono kompromissi, vaan myös hyvä kompromissi, kuten neuvoston puheenjohtaja ja komissaari jo esittivät.
Työskentelimme asian kanssa niin intensiivisesti, koska se ei ole meille pelkkä asiakysymys, vaan myös voimakkaasti tunnekysymys. Voiko Euroopan unionista antaa parempaa lausuntoa kuin sen tosiasian, että unionin ulkopuolella on useita maita, joiden toiveena on ennen kaikkea päästä unionin jäseneksi? Niin paljon kuin esitämmekin kritiikkiä ja olemme tyytymättömiä moniin asioihin, ja kansalaisemme sitäkin enemmän, niin paras ennusmerkki yhteisölle on kuitenkin se, että oikeastaan kaikki, jotka kuuluvat siihen, haluavat jäädä sen jäseneksi, ja kaikki, jotka ovat sen ulkopuolella, haluavat päästä sen jäseneksi, ja sitä naapurimme haluavat, ja meidän on autettava heitä siinä!
He näkevät nimittäin Euroopan unionin jäsenyydessä mahdollisuuden voittaa viimeisten vuosikymmenten kärsimykset, huonon taloudellisen kehityksen ja poliittiset vaikeudet, ja meillä on pahuksenmoinen syy ja velvollisuus auttaa heitä niiden voittamisessa! Eiväthän rautaesiripun putoaminen ja kommunistisen hallinnon kukistuminen itse asiassa olleet vielä sitä hyvinvointia, jota me heille toivomme ja jota myös me tarvitsemme. Meidän tulisi luonnollisesti ajatella myös sitä, että monet meistä pelkäävät laajentumisprosessia, koska se synnyttää muuttoliikettä ja tuo ehkä vähemmän rahaa meille tai joillekin meistä, tai koska joiltakin meistä vaaditaan lisää rahaa. Meidän on otettava tämä pelko tosissamme, sillä ilman omia kansalaisiamme ja heidän hyväksymistään emme onnistu päättämään laajentumisprosessia onnistuneesti, ja jotta kansalaiset eivät olisi prosessissa mukana pelkästään muodollisesti, vaan myös sisällöllisesti, ja tämä meidän tulisi sanoa heille.
Meidän on sanottava heille, että se on valtava mahdollisuus myös Euroopalle ja myös meille. Laajentuminen ei ole nollasummapeliä, jossa toinen voittaa ja toinen häviää, jossa Unkari, Puola ja kaikki ne muut maat voittavat, koska me häviämme. Ei, laajentuminen suo mahdollisuuden luoda Eurooppaan yhteinen hyvinvointi- ja turvallisuusvyöhyke, ja meidän on tartuttava tähän mahdollisuuteen!
Tästä positiivisesta tunnepitoisesta suhtautumisesta huolimatta meidän on kuitenkin oltava avoimia ja rehellisiä. Laajentuminen ei ole mikään keväinen pääsiäiskävely, jolloin kevät on tullut ja kesä kurkistaa jo kulman takaa, vaan se on raskas, pitkä neuvottelu- ja keskusteluprosessi, joka hyvällä tahdolla voidaan päättää myös onnistuneesti, mutta joka vaatii hyvää tahtoa molemmilta osapuolilta ja luonnollisesti myös uudistuksia jäseneksi haluavilta mailta. Näiden uudistusten toteuttaminen vie aikaa, ja sen vuoksi unohtaisin kaikki ennusteet nopeasta aikataulusta. Ratkaisevaa ei ole se, minkälaisia ennusteita rohkenemme antaa jäseneksitulon aikataulusta, vaan ratkaisevaa on se, että aloitamme ensi vuonna heti vakavat neuvottelut ja että tartumme heti toimeen uudistusten aloittamiseksi sekä jäseniksi haluaviksi maissa että Euroopan unionin maissa.
Muoto, jonka löysimme - tai olemme yhdessä löytämässä, meidän on vielä pohdittava sitä iltaan asti - on mielestäni aivan käyttökelpoinen. Haluamme, että kaikki saavat osallistua laajentumisprosessiin, ettei ketään jätetä ulkopuolelle, ettei kenellekään jää tunnetta, että he jäävät ulkopuolelle tietämättä, kuinka pitkäksi ajaksi, että neuvotellaan ennen kaikkea niiden kanssa, jotka lukeutuvat demokratian kannattajiin, ei pelkästään teoriassa vaan myös käytännössä ja että neuvotellaan intensiivisesti niiden kanssa, joita komissio nyt esittää. Jos näiden maiden olosuhteet muuttuvat - asiat voivat muuttua nopeasti, sen havaitsimme Tsekin kohdalla - neuvottelemme niiden kanssa, joissa on sillä välin tapahtunut edistystä.
Sen vuoksi haluaisin myös kiittää komissiota ja antaa sille tunnustusta sen työstä, vaikka sen ehdotusta nyt muutettiinkin. Kykenimme muuttamaan sitä ja saavuttamaan tämän kompromissin vain sen ansiosta, että sen oli mahdollista rakentua komission ehdotuksen pohjalle. Tässä mielessä löysimme erittäin hyvän ratkaisun. Tässä mielessä on mahdollista toteuttaa laajentumisprosessi Euroopan unionia heikentämättä, sillä meidän on tarkoitus vahvistaa unionia laajentamalla sitä. Se onnistuu, kun toimimme yhdessä asian hyväksi.

Poettering
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat! Euroopan parlamentti keskustelee tänään toisen kerran Euroopan unionin laajentumisesta kymmenellä Keski- ja Itä-Euroopan maalla sekä Kyproksella. Euroopan komissio esitteli 16. heinäkuuta Agenda 2000: n, ja me keskustelimme siitä samana päivänä. Tänään keskustelemme kollegoidemme Arie Oostlanderin ja Enrique Barón Crespon laatimasta mietinnöstä, ja minä aion puhua niistä molemmista. Haluaisin lausua lämpimän onnentoivotukseni PPE-ryhmän kollegoilleni Oostlander ja Barón Crespo heidän vaikeasta ja erinomaisesta työstään!
Ihmiset Virossa, Latviassa, Liettuassa, Puolassa, Tsekissä, Slovakiassa, Unkarissa, Sloveniassa, Bulgariassa ja Romaniassa haluaisivat kuulua Euroopan unioniin, koska he jakavat kanssamme vakaumuksemme ja ihanteemme 2000-luvun Euroopasta ja haluavat toteuttaa sen, mitä vuoden 1957 Rooman sopimuksessa sanotaan, ja nyt siteeraan: " luoda perustan Euroopan kansojen yhä läheisemmälle liitolle ja yhdistämällä tällä tavoin voimavaransa turvata ja lujittaa rauhaa ja vapautta" . Tämän toiveen jakavat niiden viiden maan ihmisten lisäksi, joita komissio on ehdottanut jäseneksituloneuvotteluihin, ihmiset kaikissa kymmenessä Keski- ja Itä-Euroopan maassa, jotka liittyvät Euroopan unioniin Eurooppa-sopimuksella. Älkäämme unohtako, että Keski- ja Itä-Euroopan maiden ihmiset tekivät 1989/90 vapaudenkaipuunsa, demokratiapyrkimystensä ja toiveensa siirtyä markkinatalousjärjestelmään ansiosta mahdolliseksi muutoksen mantereellamme, emmekä me saa nyt pettää ratkaisullamme näitä ihmisiä, jotka saivat aikaan rauhanomaisen vallankumouksen Euroopassa.
(Suosionosoituksia) Keski- ja Itä-Euroopan ihmiset haluavat elää vapaassa yhteiskunnassa kuten mekin, ja sen vuoksi PPE-ryhmä on vakuuttunut, että kaikilla eurooppalaisilla on poliittinen ja moraalinen oikeus elää turvassa, rauhassa ja vapaudessa. Jäseneksituloneuvottelujen alkamisen tärkein ohje kuuluu sen vuoksi: yhtäkään maata ei saa syrjiä, ja älkäämme olko niin ylimielisiä, että sanoisimme, mitä syrjintä on, vaan kuunnelkaamme näitä maita, tuntevatko ne mahdollisesti itsensä syrjityiksi ratkaisujemme vuoksi. Ratkaisut on sen vuoksi tehtävä niin, että rohkaisemme näitä maita ja ihmisiä jatkamaan vaivalloista ja usein tuskallista uudistusprosessiaan Euroopan unionin jäsenyys mielessään. Ihmiset tarvitsevat rohkaisua. PPE-ryhmä vaatii sen vuoksi valtion- ja hallitusten päämiesten huippukokoukselta Luxemburgissa 12. ja 13. joulukuuta: antakaa Keski- ja Itä-Euroopan kansoille merkki siitä, että ne kuuluvat eurooppalaiseen perheeseen, ja antakaa merkki siitä, että nämä maat kasvavat vaiheittain sisään Euroopan unionin kansojen yhteisöön.
PPE-ryhmä on tehnyt 1. lokakuuta ja 26. marraskuuta Brysselissä ja sen jälkeen kokouksessaan Toulousessa 11. marraskuuta 1997 yksimielisiä päätöksiä. Keskustelut olivat erittäin vaikeita, siinä olen samaa mieltä kuin kollegani Swoboda, mutta päädyimme kuitenkin lopulta yksimielisiin päätöksiin ja suosittelemme laajentumiselle seuraavanlaista prosessia: ensinnäkin nopeutettu jäseneksitulo- ja neuvotteluprosessi Keski- ja Itä-Euroopan maiden kanssa, jotka täyttävät jäsenyysvaatimukset, sekä Kyproksen kanssa on aloitettava 1998. Toiseksi: pisimmälle edistyneiden maiden kanssa käydään intensiiviset kahdenkeskiset neuvottelut. Kolmanneksi: laajentumiskeskustelun, johon jäseneksi pyrkivät maat osallistuvat, on Euroopan unionin politiikan kaikkien alueiden käsittelemiseksi synnytettävä epämuodollinen verkosto. Neljänneksi: komission ehdottama Eurooppa-konferenssi voi olla hyödyllinen yhteistyöväline, erityisesti suhteiden lujittamiseksi Turkkiin.
Laajentumisprosessista tulee vaikea, ja jäseneksi tulevien maiden, mutta myös Euroopan unionin, jonka on valmistauduttava laajentumiseen vaadittavat rakenteelliset ja poliittiset uudistukset toteuttamalla, on vielä raivattava monia kiviä laajentumisen tieltä. Älkäämme puhuko aina vain tehtävistä, jotka jäseneksi tulevien maiden on täytettävä. Puhukaamme myös tehtävistä, jotka meidän on itse Euroopan unionina täytettävä, sillä me haluamme, että laajentuminen johtaa Euroopan unionin vahvistumiseen, ja sen vuoksi meidän on tehtävä unionista toimintakykyisempi ja demokraattisempi, jotta Keski- ja Itä-Euroopan kansat liittyvät unioniin, joka mahdollistaa kaikille eurooppalaisille tulevaisuudessa mahdollisuuden vakauteen koko 2000-luvun ajan.
Meidän, Euroopan parlamentin, joka edustaa nykyään 370 miljoonaa ihmistä, on oltava koko Euroopan kansojen asiamies. Jos me emme ole sitä, kuka sitten olisi? Meidän, Euroopan parlamentin jäsenten, on oltava näitä asiamiehiä. Eurooppa ei ole pelkkä nykyinen Euroopan unioni! Meidän on työskenneltävä sen hyväksi, että Keskija Itä-Euroopan kansat, joiden kanssa toivomme vuoden 1998 alussa alkavamme tiiviimmän jäseneksitulo- ja neuvotteluprosessin, lähettävät vaiheittain edustajiaan Euroopan parlamenttiin. Euroopan parlamentti, jossa nyt olemme Brysselissä, - olemme juuri saaneet uudet työtilat - on toki aivan liian suuri Euroopan unionin nykyiselle parlamentille! Meidän on avattava tämä parlamentti!
Työskennelkäämme yhdessä sen hyväksi, että mahdollisimman nopeasti ensi vuosikymmenellä, joka aloittaa samalla uuden vuosisadan ja uuden vuosituhannen, voimme tervehtiä täällä Euroopan parlamentissa vapaasti valittuja Keski- ja Itä-Euroopan edustajia. Muutamia vuosia sitten tämä ajatus oli vielä utopiaa. Nykyään se ei ole enää edes haave, vaan todennäköinen asia, joka toteutuu pian, kunhan sitoudumme työskentelemään sen hyväksi. PPE-ryhmä ilmoittautuu tähän historiallisen tehtävään vanhan, yhä uudelleen uudistuvan Euroopan mantereemme puolesta.
(Suosionosoituksia)
Pasty
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, rakentaa ja saada onnistumaan suur-Eurooppa, joka on vihdoinkin yhdistynyt ja tehnyt sovun itsensä kanssa, on suuri historiallinen ja yleiseurooppalainen haaste, joka meidän on otettava vastaan 2000-luvun kynnyksellä. Kyse ei ole pelkästään siitä, että jätämme lopullisesti taaksemme Euroopan jaon, jonka Stalin pakotti hyväksymään Jaltalla, vaan myös siitä, että vahvistamme rauhaa ja turvallisuutta maanosassamme samalla, kun annamme kaikille kansoille mahdollisuuden levittää humanistisia arvoja, joita ne kantavat mukanaan. Komission hyvin tekninen lähestymistapa Agenda 2000 -asiakirjassa, jossa esitetään strategia tulevia laajentumisia varten, salaa hieman sen poliittisen, moraalisen ja kulttuurisen haasteen tärkeyttä, joka Eurooppaa on nyt vastassa.
Tämä laajentuminen, tiedämme sen, ei muistuta edellistä sen maantieteellisen ja historiallisen laajuuden vuoksi ja sen vaikeuksien vuoksi, jotka liittyvät kollektivismin seurauksiin, kollektivismin, joka vaikutti syvästi ehdokasvaltioiden sosiaalisiin rakenteisiin, jopa mentaliteetteihin. Laajentuminen vaatii niin ehdokasvaltioilta kuin nykyisiltä jäsenvaltioiltakin huomattavia ponnisteluja, jotka, jotta ne voitaisiin hyväksyä, sellaisen poliittisen näkemyksen on ylitettävä, joka on omiaan sytyttämään ihmisten energian. En usko, että pelkkä yhteisön säännöstön täytäntöönpano ehdokasvaltioissa, joka on eräänlainen Agenda 2000: ssa esitetyn strategian punainen lanka, riittää luomaan sitä poliittista innostusta, joka olisi tarpeen hankkeen vaikeuksien voittamiseksi.
Idän kollektivististen järjestelmien romahtaessa jotkin lännen johtajat olivat toivoneet uuden Marshallin suunnitelman toteuttamista niiden maiden hyväksi, jotka olivat hiljattain vapautuneet. Miten on asian laita nykyään? Tarvittavan rahoituksen nettosiirtoina KIE-maille, sellaisena kuin siitä on määrätty Agenda 2000: ssa, budjettivaliokunta on laskenut 0, 13 %: ksi unionin nykyisen 15 jäsenvaltion BKTL: sta. Onko se riittävästi, ottaen huomioon KIE-maiden valtavat tarpeet uudenaikaistaakseen olennaisimmat infrastruktuurinsa, maataloutensa, raskaan teollisuutensa ja saadakseen yrityksensä noudattamaan unionin ympäristönsuojelunormeja? Sitä voidaan epäillä. Kuinka suojella samanaikaisesti yhteisen maatalouspolitiikan sekä rakenne- ja koheesiorahastojen säännöstöjä, kun tyydytettävät tarpeet jälkeenjääneisyyden umpeen kuromiseksi tulevien jäsenvaltioiden tuloissa ovat täysin toista luokkaa kuin nykyisten köyhimpien jäsenvaltioiden tarpeet?
Yhteisön talousarvion varojen rajaaminen 1, 27 %: iin BKTL: sta perustuu joihinkin vetoihin, jotka eivät ole niitä kaikkein helpoimpia hyväksyä. Ne, jotka toivovat eniten laajentumista, ja eivät aina niin pyyteettömistä syistä, kaupallisten intressiensä näkökulmasta keskipitkällä aikavälillä, ovatko he valmiita maksamaan sen koko hinnan? Ja eivätkö myös ne, jotka vakuuttavat, että kaiken pitäisi järjestyä aikaa myöten, toivoen, että jumalat olisivat suosiollisia Euroopalle, pistäkin päänsä pensaaseen kieltäytyen ottamasta todella huomioon tämän laajentumisen kaikkia poliittisia ja rahoituksellisia haasteita?
Eikö tässä tilanteessa olekin jo tullut aika määritellä Euroopalle uusi suunnitelma, joka on niiden haasteiden mittainen, joita suur-Euroopan syntyminen edustaa? Tällainen Eurooppa ei toteudu ilman uuden solidaarisuuden toteuttamista puolustuksen, sisäisen turvallisuuden ja talouden alalla. Joillekin ehdokasvaltioille liittyminen NATOon, joka on niiden alueellisen koskemattomuuden ja ulkoisen turvallisuuden takaaja, on tärkeämpää kuin liittyminen Euroopan unioniin, joka ei voi taata niille tällä hetkellä samoja takuita. Eikö ole jo tullut aika kääntää asioiden tärkeysjärjestystä antaen uudelleen ensisija yhdistyneen Euroopan poliittiselle rakentamiselle sen sijaan, että saatetaan loppuun suuret sisämarkkinat, jotka ovat tosin tarpeelliset, mutta jotka koetaan joskus vähemmän tärkeiksi ja liiallisen sitoviksi, ja yhteisvaluutan toteutus, josta ovat muuten poissuljettuja keskipitkällä aikavälillä useimmat uusista jäsenvaltioista? Eikö poliittinen Eurooppa olisi rakennettava heti silläkin uhalla, että integraatioprosessin, sellaisena kuin se on viety eteenpäin tähän asti, nähdään rapautuvan ajan mittaan tai suistuvan teknokraattisiin menettelytapoihin?
Luxemburgin Eurooppa-neuvoston olisi annettava laajentumisen hyväksi tälle poliittiselle innolle vauhtia, jota Agenda 2000 -ohjelmasta puuttuu. Eurooppa-konferenssin pitäminen, joka kokoaa nykyisten jäsenvaltioiden ja ehdokasvaltioiden hallitusten ja valtionpäämiehet, voisi olla sopivin foorumi määritellä tuleva suur-Eurooppa ja päättää sen yleisistä linjauksista. Vastaavasti liittymisneuvottelut voitaisiin aloittaa kaikkien ehdokasvaltioiden kanssa, ilman mitään poissulkemisoikeutta, jotta ei luotaisi uudelleen Euroopan sisälle uusia keinotekoisia ja vaarallisia jakolinjoja. Tarkennan, että minä suosittelisin ryhmääni olemaan äänestämättä Oostlanderin mietinnön puolesta, jos yksikin valtio suljettaisiin pois neuvotteluprosessista, kuten tällä hetkellä on ehdotettu.
Tässä asiassa olin hämmentynyt, etten sanoisi närkästynyt, herra Oostlanderin äskettäisistä sanoista, joiden mukaan asiat sujuisivat paremmin Slovakian kanssa, jos tämän maan kansalla olisi eri hallitus. Se on sekaantumista moniarvoisen demokratian sisäpolitiikkaan, mitä ei voi hyväksyä.
Mutta jotta nämä neuvottelut voisivat onnistua, niiden olisi sisällyttävä näkemykseen Euroopan uudesta arkkitehtuurista, joka tekee suur-Euroopasta poliittisen yhteisön, joka kunnioittaa rikkautensa lähteitä eli kansallisia identiteettejä, mutta joka samaan aikaan haluaa päättäväisesti profiloitua kansainvälisillä näyttämöillä voidakseen puolustaa tulevaisuuttaan ja niitä universaaleja arvoja, jotka ovat elähdyttäneet sen historiaa. Toimielinuudistus olisi helpompi toteuttaa, jos Euroopan rakentamisen poliittiset tavoitteet olisivat täsmällisempiä. Samoin ponnistelut, joita meiltä kaikilta vaaditaan, hyväksyttäisiin paremmin ja niitä voitaisiin jakaa paremmin, jos suur-Euroopan rakentamisen vaatimat uudet solidaarisuuden muodot ymmärrettäisiin ja jaettaisiin paremmin. Koko maanosan laajuisen 2000-luvun Euroopan rakentaminen on suuri ja jännittävä seikkailu. Yrittäkäämme löytää tämä seikkailuhenki, joka meiltä on tähän asti, valitettavasti, niin julmalla tavalla puuttunut.
(Suosionosoituksia)
De Vries
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin tärkein ulkopoliittinen tehtävä tulevana vuosikymmenenä on lisätä maanosan turvallisuutta ja vakautta. Oman sukupolvemme historiallinen tehtävä on tehdä Euroopalle sama, mitä Adenauerin, Beyenin, Monnet'n ja Spaakin sukupolvi teki Ranskalle ja Saksalle: rakentaa yhteinen talo, yhteiset puitteet, joiden sisällä oikeus hallitsee valtaa.
Kymmenen Keski- ja Itä-Euroopan maata sekä Kypros on hakenut jäsenyyttä. Ne kaikki voivat liittyä heti, kun ne täyttävät liittymisen edellytykset. Se, milloin liittyminen tapahtuu, riippuu suuresti niistä itsestään. Ryhmäni on samaa mieltä komission kanssa siitä, että Puola, Unkari, Tsekki, Slovenia ja Viro ovat tällä hetkellä parhaiten valmistautuneita jäsenyyteen.
Mitä nykyiseen viiteentoista jäsenvaltioon tulee, laajentuminen on niiden kaikkien edun mukaista. Siksi niiden ei tule asettaa taloudellisia rajoitteita. Nettosaajien ja nettomaksajien on otettava huomioon, että turvallisuus on tärkeämpää kuin tukiaiset. Unionin muut rakenteelliset uudistukset ovat välttämättömiä laajentumisen onnistumiselle. Tämä pätee erityisesti turvapaikkapolitiikan ja rikollisuuden vastustamisen kaltaisilla aloilla. Niihin uudistuksiin jäsenvaltiot ovat tosin valmiita vasta sitten, kun niitä painostetaan. Painostusta syntyy, kun kansalaisemme huomaavat, että unioni tuo itselleen jokaisen uuden jäsenvaltion mukana paitsi päätöksentekoongelmia, myös lisää rikollisuutta. Mitä pikemmin unioni siis laajentuu leveyssuunnassa, sitä nopeammin seuraa syventämistä.
Unionin laajentuminen entisiin kommunistivaltioihin muuttaa sen luonnetta perusteellisesti. Ensisijaisesti taloudellisesta järjestöstä unioni kehittyy yhä tärkeämmäksi geopoliittiseksi tekijäksi. Tämä käy selvästi ilmi siitä, miten unioni asennoituu Baltian maita kohtaan. Jos Viro tosiaankin liittyy unioniin muutaman vuoden kuluttua, EU ottaa askeleen, johon NATO ei ollut valmis. Mutta unioni ei ole vielä valmis uuteen vastuuseen. Se pystyisi täyttämään roolinsa vakauden ja turvallisuuden kulmakivenä tehokkaasti vain, jos se tehostaa poliittisia suhteitaan kolmeen tärkeään maahan: Turkkiin, Venäjään ja Yhdysvaltoihin.
Unioni ei ole uskonnollinen järjestö. Turkin jäsenanomusta on siis arvioitava samoin kriteerein kuin muidenkin maiden. Mutta jos Turkki koskaan haluaa liittyä unioniin, sen on käyttäydyttävä eurooppalaisen maan tavoin. Niin kauan kuin Turkissa ei ole mielipiteenvapautta, ja niin kauan kuin siellä tapahtuu päivittäin kidutuksia, jopa lasten kidutuksia, ei tule kysymykseenkään, että Turkin kanssa voitaisiin käydä neuvotteluja. Mutta Turkki on Euroopalle tärkeä maa. Se on parlamentaarinen demokratia, se on NATOn jäsen, se on alueellinen valta. Siksi on tärkeää, että Turkki osallistuu Eurooppa-konferenssiin. Kreikan vastustus tässä asiassa on lyhytnäköistä ja asiaankuulumatonta.
Mitä Venäjään tulee, unionista puuttuu vielä sellainen kehys suhteille tuon maan kanssa, joka kuvastaisi Euroopan ja Venäjän suhteiden tärkeyttä. NATO on muodostanut pysyvän yhteisneuvoston Venäjän kanssa. Unionin on myös harkittava poliittisten suhteittensa vahvistamista. Vuosittainen huippukokous päämiestasolla antaisi unionille mahdollisuuden syventää suhdettaan Moskovaan.
Tästä pääsenkin lopuksi suhteeseen Yhdysvaltojen kanssa. Samalla kun taloudelliset suhteemme Atlantin taakse säilyvät hyvinä, vaikuttaa siltä että ajaudumme poliittisesti kauemmas toisistamme. Se on vaarallista. On erittäin toivottavaa, että investoimme voimakkaampiin poliittisiin suhteisiin unionin ja Yhdysvaltain välillä, nimenomaan sekä unionin että NATOn laajentumista silmälläpitäen. Kukaan ei ole unohtanut rouva Tansu Cillerin uhkausta, että Ankara voi estää NATOn laajentumisen, elleivät Turkin jäsenyysneuvottelut unionin kanssa edisty riittävästi. Kukaan ei myöskään ole unohtanut Kreikan pääministerin Simitiksen uhkausta estää unionin laajentuminen, ellei Kyprosta oteta mukaan nopeasti. NATOn ja unionin laajentuminen ovat irrallisia prosesseja, mutta ne ovat saman mitalin kääntöpuolia. Molemmat edellyttävät huolellista ja jatkuvaa neuvonpitoa Euroopan unionin ja Yhdysvaltojen välillä.
Herra puhemies, olemme siirtymässä vaiheeseen, jossa unioni muuttuu perusteellisesti. Historiassa meille ei ole annettu paljoakaan tämänkaltaisia mahdollisuuksia. Tarttukaamme siihen.

Puerta
Arvoisa puhemies, näinä päivinä on puhuttu niin paljon laajentumisesta ja Agenda 2000: sta, että on olemassa vaara, että Euroopan kansalaisten edustajien analyysit ja ehdotukset hukkuvat tai ainakin menettävät arvoaan julkisen mielipiteen ja itse yhteisön toimielinten edessä. Sen vuoksi pyrin siihen, että Euroopan yhtyneen vasemmiston mielipiteet tuodaan esiin lyhyinä ja ymmärrettävinä viesteinä. Olemme muodostaneet mielipiteemme tänään esiteltyjen mietintöjen pohjalta ja Colom I Navalin mietintö rahoitusnäkymistä ansaitsee ryhmämme hyväksymisen.
Meidän viestimme ovat tässä: kyllä laajentumiselle, joka on asianmukainen vastaus Euroopan rakentamisen haasteelle tällä niin päättäväisellä Euroopan historian hetkellä. Laajentumista ei kuitenkaan voida käsitellä erillään sen institutionaalisista, taloudellisista ja rahoituksellisista seurauksista. Laajentumista ei pidä toteuttaa unionin nykyisten jäsenten taloudellisen ja sosiaalisen koheesion tavoitteen kustannuksella, joka pienentäisi hälyttävästi koheesio- ja rakennerahastoja, joiden uudistukset menevät paljon niiden keskittämiselle ja tehokkuudelle asetettuja tavoitteita pidemmälle.
On tärkeää järjestää hallitusten välinen konferenssi, jossa toimielinten välisiä suhteita tarkistettaisiin, koska sitä ei tehty Amsterdamissa. Tämä on sanottava erittäin selvästi ja myös päivämäärä on päätettävä: sen on oltava mahdollisimman pian, vuoden 2000 tienoilla eikä vasta sitten, kun unionissa jo on 20 jäsenvaltiota.
Liittymisneuvottelut on aloitettava kaikkien niiden maiden kanssa, jotka täyttäisivät poliittiset ehdot. Koska yksikään maista ei täytä taloudellisia ehtoja, alkuvaiheessa tapahtuva erottelu voisi aiheuttaa vakavia seurauksia niissä maissa, jotka joutuvat siitä kärsimään.
Suhtaudumme erittäin kriittisesti siihen ehdotukseen, että yhteisön talousarvio jäädytetään omien varojen enimmäismäärään, joka on 1, 27 % bruttokansantuotteesta. Tämä merkitsisi epäilemättä sitä, että laajentuminen maksettaisiin nykyisistä rakennerahastoista.
Agenda 2000 antaa mielestämme erittäin konkreettisia ehdotuksia joillakin YMP: n alueilla huomioimatta laajentumisen vaikutuksia, sillä laajentumisella on joitakin vaikutuksia yhteiseen maatalouspolitiikkaan. Näin on Agenda 2000: ssa tehty naudanlihan, maitotuotteiden ja viljojen kohdalla, unohtaen Välimeren tuotteet. Agenda 2000 kehittelee osittain YMP: n toista uudistusta vuoden 1992 jälkeen, jonka arvioinnissa olisi otettava huomioon ei vain maataloustulon paraneminen, vaan myös se, että yli viidennes alan työpaikoista menetetään.
Väärä laajentumisen lähestymistapa yhdessä niin kutsutun vakaussopimuksen sosiaalisten seurausten ja nimellisen lähentymisen ehtojen kanssa voisi muodostaa vakavan esteen työpaikkojen luomiselle niin jäsenvaltioissa kuin liittymistä tavoittelevissa maissa. Tämä on ristiriidassa äskettäin Luxemburgissa tehtyjen päätösten kanssa.
Lopuksi, laajentuminen koko Euroopan alueelle vaatii poliittisen liiton kiinteyttämistä, sillä on olemassa vaara, että Euroopan unioni muuttuu jälleen valtavaksi vapaakauppa-alueeksi. 2000-luvun Eurooppa ei voi olla vain markkinaalue, vaan sen on oltava solidaarisuuden ja demokratian yhdistämä alue.

Schroedter
Arvoisa puhemies, demokratian kaipuu kaatoi Berliinin muurin. Tämän demokratialiikkeen liikkeellepaneva voima ja oppi tuli Prahasta ja Gdanskista. Nyt on olemassa ainutlaatuinen mahdollisuus koko Euroopan laajuiseen rauhaan, demokratiaan ja vapauteen. Komission luonnos ei ole kuitenkaan kutsu, vaan enemmänkin este niille, jotka vuosikymmeniä sitten henkilökohtaisessa puutteessa hautoivat idässä ajatusta demokraattisesta Euroopasta. Kööpenhaminan periaatepäätös Keski- ja Itä-Euroopan maiden ottamisesta unioniin oli looginen poliittinen seuraus historiallisesta tilanteesta. Agenda 2000 jää kauas siitä. Siitä ei löydy vakuuttavaa laajentumisstrategiaa.
Jäsenvaltioiden korkea-arvoiset poliitikot antavat toisaalta idän pääkaupungeille juhlimisen aihetta lausunnoillaan ajallisesta perspektiivistä. Toisaalta he eivät päässeet Amsterdamissa sopuun uudistuksesta, joka tekisi EU: sta demokraattisen ja laajentumiskykyisen. Keskeiset institutionaaliset kysymykset lykättiin tuonnemmaksi. Tämän seurauksena olemme nyt Euroopan laajentumisprosessissa katastrofitilanteessa, jossa valmistelut uusien jäsenehdokkaiden sisäänottamiseksi ovat alkaneet, mutta jossa ei ole olemassa sisällöllistä strategiaa eikä aikataulua laajentumiskyvyn parantamiseksi. Nyt pyritään pelaamaan aikaa pienillä uudistuksilla. Komission ehdotus neuvottelujen alkamiseksi vain 5+1-ryhmän kanssa vastaa näin ollen neuvoston valmiutta antaa komission 20 paikasta kullekin EU: n jäsenmaalle tulevaisuudessa vain yksi. Agenda 2000 ei sisällä konkreettisia ehdotuksia tai ratkaisuyrityksiä mahdollista toista jäseneksituloaaltoa varten. Näin syntyy vaikutelma, että 5+1-ryhmällä laajentumisella vain raotetaan EU: n ovea, ennen kuin se sulkeutuu taas pitkäksi ajaksi.
Komissio aiheuttaa poliittisen pirstaloitumisen jo nyt jakamalla jäsenehdokkaat tervetulleisiin, rikkaisiin maihin ja köyhään takapihaan. Torjuttujen ei ole kestettävä pelkästään rajojen Eurooppaan vetämisen haittoja, vaan heidän kansalaisensa pitävät heitä lisäksi vastuullisina kurjuudestaan. Heidän pyrkimyksensä edistää demokraattisia uudistuksia ja taloudellista vakautta maassaan eivät saa kansainvälistä tunnustusta. Haitallinen vaikutus ulkomaisen pääoman investointivalmiuteen on selvää jo etukäteen. Tähän parlamenttiin kohdistetaan suuria toiveita. Meillä on mahdollisuus antaa poliittinen signaali siitä, ettemme halua rajoja tälle mantereelle.
Ulkoasiainvaliokunnan selvä enemmistö on pitkään puhunut sen puolesta, että Keski- ja Itä-Euroopan maiden demokraattisia voimia, jotka ovat Eurooppa-ajatuksen puolestapuhujia, on tuettava ja ettei heille saa laittaa tuolia oven eteen. Mutta miksi, rakkaat sosiaalidemokraatit, käännätte joukolla kelkkanne? Eikö se peruste, että pelkän Viron jäseneksitulo aiheuttaa valtavia vaikutuksia Baltian maiden vapaakauppa- ja elinkeinovapausalueeseen, pädekään enää? Rakkaat kristillisdemokraatit, miksi vetäydytte nyt vaivalloisesti työllä saavutetuista asemista, jotka sisältyvät Oostlanderin mietinnön 3 artiklaan? Me vihreät olemme sen kannalla, että neuvottelut aloitetaan samanaikaisesti kaikkien niiden jäsenehdokkaiden kanssa, jotka ovat luoneet demokraattiset edellytykset sille ja jotka tunnustavat ihmisoikeudet ja vähemmistöjen oikeudet.
On luonnollisesti järkevää muotoilla jäseneksitulo- ja neuvotteluprosessi erilaiseksi eri maiden kohdalla. Asetamme etusijalle jäseneksituloprosessin yhteistyöluonteen ja monenvälisen ulottuvuuden, ja vaadimme sen vuoksi Eurooppa-konferenssin olennaista vahvistusta. Tuemme Ranskan hallituksen ehdotusta, joka haluaa laajentaa yhteistyötä muillekin alueille, kuten rakenteelliseen uudistukseen, taloudelliseen yhteistyöhön ja rajat ylittäviin hankkeisiin. Eurooppa-konferenssi tarjoaa myös mahdollisuuden poliittiseen keskusteluun Turkin ja Slovakian kanssa, eikä se anna keskustelun katketa. Inhimillisiä ristiriitojen säätelykeinoja jälkimmäisessä maassa unioni ei ole kuitenkaan vielä esittänyt.
Agenda 2000: ssa ei juuri kiinnitetä huomiota Keski- ja Itä-Euroopan maiden ympäristön ja hyvinvoinnin tason lähentämiseen EU: n tasoa. Pidämme sitä keskeisenä, tärkeänä asiana. Sitä varten tarvitaan laajaa ja oikein kohdistettua taloudellista, oikeudellista ja teknistä tukea. Poliittisen haasteen mukaan mitattuna, joka on laajentuminen Euroopan mantereella, komission ehdotus vaatii korjausta ja tarvitsee lisää rohkeutta suoruuteen.

Lalumière
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, kun Luxemburgin Eurooppa-neuvostoon on aikaa muutama päivä, meillä on nyt tilaisuus täsmentää parlamentin kantoja siitä, mikä on tulevien vuosien suuri asia, unionin laajentuminen itään.
Palaamatta kaikkiin kohtiin painotan ainoastaan sitä, mikä minusta vaikuttaa olennaisimmalta. Ensiksi, kuten sanoitte, neuvoston puheenjohtaja, tämä laajentuminen on mahdollisuus Euroopalle ja meille. Mahdollisuus, sillä se on tilaisuus koota yhteen ne, jotka lähihistorian onnettomuudet olivat erottaneet. Mahdollisuus myös siksi, että se on tilaisuus perustaa 500 miljoonan ihmisen markkinat, vakauttaa maanosaamme ja lisätä sen painoarvoa maailmassa.
Näin tehden, ja vaikka se voi vaikuttaa hyvin optimistiselta ja jopa ristiriitaiselta, Euroopan unionin laajentuminen voi edistää todellisen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ja todellisen eurooppalaisen identiteetin syntymistä. Sillä KIE-maat ovat sellaisessa asemassa, että niissä ymmärretään, miten vahva poliittinen liitto voi olla hyödyllinen tae niiden tulevaisuudelle ja turvallisuudelle. Painotan tätä mahdollisuutta, sillä aikamme asioiden ollessa sellaisia kuin ne ovat laajentuminen näyttää liian usein ymmärretyn ja esitetyn jonkinlaisena uhkana, jota ei voi välttää ja joka on täynnä vaaroja. Mutta jotta tämä avautuminen olisi menestys, niin se on vielä toteutettava oikeissa olosuhteissa, voittaen hankkeen kiistattomat vaikeudet.
Ensiksi palautan mieliin, miten tärkeänä pidämme unionin toimielinten uudistusta. En korosta tätä sen enempää: kaikki tietävät, kuinka vakuuttuneita tästä olemme. Niiden vaikeuksien joukossa, jotka on voitettava, on myös tämä houkutus erotella hyvät ehdokkaat, ne, joilla periaatteessa on paremmat mahdollisuudet kuin muilla täyttää Kööpenhaminan vaatimukset. Komissio lankesi tähän houkutukseen, jossa näytti olevan se etu, että se helpotti komission tehtävää ja vähensi neuvottelujen ja loppujen lopuksi laajentumisen kustannuksia.
Onneksi, ja onnittelen tästä esittelijöitä, parlamentti kulkee kohti tekstiä, jossa asetetaan samalle lähtöviivalle kaikki ehdokkaat, ja toivon todella, että Eurooppa-neuvostolla, puheenjohtajamaa Luxemburgin antaessa suotuisia virikkeitä, on viisautta valita aina se, mikä yhdistää, pikemminkin kuin se, mikä aiheuttaa tarpeettomasti eripuraa, sillä hyvien ja vähemmän hyvien ehdokkaiden välinen ero ei ole niin merkittävä, että olisi otettava riski jakaa maat kahteen ryhmään, joiden ehdokkuutta käsitellään eri tavalla. Ehdollepano ei näet ole mikään neutraali teko. Sillä on psykologinen ja poliittinen vaikutus, vaikka se ei merkitsekään syrjintää, herra komissaari. Juuri tässä hengessä muuten toivoisin näkeväni Slovakiaa käsiteltävän. Tällä hetkellä tosin poliittinen ilmapiiri, joka on vallitsevana tässä maassa, ei suosi demokratian ja ihmisoikeuksien tinkimätöntä noudattamista, mutta muutokset ovat aivan mahdollisia, ja meidän on oltava valmiita kannustamaan Slovakiaa palaamaan kaksoissisarensa Tsekin ja muiden Keski-Euroopan maiden joukkoon.
Turkin tilanne on vaikeampi. Ryhmässämme on enemmistö, joka kannattaa esittelijöiden ehdottamaa tekstiä, heidän päätöslauselmaesityksensä 28 kohtaa. Se on varovainen teksti, joka huolehtii tulevaisuudesta ja jättää Eurooppa-konferenssille, komissiolle ja Eurooppa-neuvostolle liikkumavaraa, joka on niille tarpeen tulevien suhteidemme hahmottelemiseksi tämän maan kanssa. Ilmeistä on, että Turkki ei noudata ihmisoikeusstandardejamme ja että mitään ratkaisevaa ei voida päättää ilman edistysaskelia tällä erittäin herkällä alalla. Mutta sillä välin, ja samalla kun kannustamme Turkkia demokraattisten uudistusten tiellä, meidän olisi mietittävä Turkin kanssa yhteistä tulevaisuuttamme välttäen lukkiutuneita kantoja, hyläten ennakkokäsitykset ja ennakkoluulot ja varsinkin osoittaen mielikuvitusta. Loppujen lopuksi kuitenkin, tulevilla suhteillamme, jotka ovat niin tärkeät sekä Turkille että unionille, voi olla vaihtelevia muotoja, jos vain löytyy vähänkin vilpittömyyttä ja uskallusta. Meidän on voitava tehdä muuta kuin kirota toinen toisiamme tai jumittua paikallemme tekemättä mitään.
Haluaisin korostaa erästä toista kohtaa. Kyse on rahoituksista sellaisina kuin ne on esitetty Agenda 2000: ssa. Kuten esittelijä, herra Colom I Naval, olen todella huolissani komission ehdotuksista, jotka ovat muuten jäsenvaltioiden valtionvarainministerien toiveiden mukaisia. Tehdä enemmän samalla rahamäärällä on aina hyvin houkutteleva periaate. Mutta se tuskin on realistista. Ehdokasvaltiot ovat jääneet taloudellisesti selvästi jälkeen, ja vaikka ne omasta puolestaan tekevätkin huomattavia ponnisteluja, niin ne kahdeksan vuoden aikana annettavat 76 miljardia ecua, joista on määrätty 110 miljoonaa ihmistä varten, eivät tule riittämään. Euroopan unionin on autettava niitä paljon muhkeammin rahasummin.
Onko meidän näin ollen vähennettävä tukea, josta vaikeuksissa olevat alueemme ja teollisuuden alamme nauttivat? Onko meidän heikennettävä yhteistä maatalouspolitiikkaa? On varmasti niin, että meidän on tarkistettava, ketkä saavat tukea, ja varojen myöntämisen ehtoja ja sääntöjä. Mutta joidenkin alueidemme ja joidenkin sosiaaliluokkien tilanne ei ole niin kukoistava, että olisi vähennettävä jäsenvaltioihin kohdistuvia määrärahoja. Jos tekisimme niin, saattaisimme tuoda eripuran aiheita unionin sisälle ja edistää epätervettä kilpailua. Saattaisimme sen lisäksi tehdä laajentumisesta Keski- ja Itä-Euroopan maihin sietämättömän samalla kun julkinen mielipiteemme tuntisi, että nämä maat vievät meiltä sen, mikä oli tarkoitettu meille.
Näihin rahoituskysymyksiin kuin myös itse laajentumismenettelyyn nähden on lähestymistavan oltava poliittinen, sanan kaikkein jaloimmassa merkityksessä. Tosin tekniset seikat, tosiasiat ja luvut on tunnettava ja ne on otettava huomioon. Toimeenpanovaltaa käyttävä komissio on ehdottamalla Agenda 2000: a, tehnyt tässä mielessä oikein hienoa työtä, jota on tietysti täsmennettävä ja täydennettävä.
Mutta olen mielissäni nähdessäni, että parlamentti ei ole tyytynyt tähän pelkkään tekniseen lähestymistapaan. Esittelijöiden älykkyyden ansiosta parlamentti on omaksunut poliittisemman lähestymistavan, ja toivon, että kun huomisaamuna äänestetään, täysistunnossa ei muuteta tätä hyvää suuntausta. Toivon myös, että Luxemburgin Eurooppa-neuvosto vahvistaa tämän poliittisen lähestymistavan. Se on sen velvollisuus, ja toivon, että näin tehden se vastaa myönteisesti neuvoston istuvan puheenjohtajamaan erinomaisiin ponnisteluihin, jota tässä onnittelen.

Souchet
Arvoisa puhemies, huono teksti huonoista ehdotuksista: tältä näyttää parlamentin ulkoja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan Agenda 2000: a koskeva mietintö, joka on epäselvä, sekava ja ristiriitainen. On tosin vaikea laatia hyvää mietintöä perustalta, joka ei ole hyvä. Älkäämme nimittäin unohtako, että Agenda 2000: ssa olevat ehdotukset kätkevät valtavan poliittisen epäonnistumisen. Se, että meidän oli odotettava melkein 10 vuotta Berliinin muurin sortumisen jälkeen voidaksemme aloittaa neuvottelut, joissa tunnustetaan puolalaisten, unkarilaisten ja tsekkiläisten täysi eurooppalaisuus, niiden, joita on kutsuttu kamalalla KIE-maat -lyhenteellä ja jotka ovat kirjoittaneet yhtä paljon kuin mekin Euroopan historiaa ja yhtä kauan kuin mekin osallistuneet sen sivilisaation kehittämiseen, kertoo paljon niiden käsitteiden sopimattomuudesta Euroopan uusiin realiteetteihin, joita komissio on käytellyt tavalla, johon ei saa puuttua.
Vastustamalla itsepintaisesti unionin laajentumista ja syventymistä, kahta kylmän sodan aikaan syntynyttä käsitettä, komissio on viivyttänyt niin paljon kuin se on pystynyt laajentumisen määräpäivää. Se on pitänyt sitä uhkana, uhkana ideologialleen ja byrokratialleen sen sijaan, että se olisi nähnyt siinä mahdollisuuden, mahdollisuuden muuttaa radikaalisti Euroopan rakentamisen tapaa, jotta jokainen löytäisi siinä paikkansa. Meillä kaikilla on sellainen tunne, että suuri historiallinen kohtaaminen menetettiin ja että Euroopan molempia hapen antajia ei yhdistetty niin kuin ne olisi pitänyt, koska me emme osanneet uudistaa Eurooppaa ajoissa. Silloin olisi riittänyt, että valitsemme monimuotoisen Euroopan, jotta Keski- ja Itä-Euroopan maat heti kommunismista vapauduttuaan osallistuisivat saman tien yhteistyöjärjestelyihin, nähden näin täyden eurooppalaisuutensa tunnustettavan.
Avaako Agenda 2000 edes vihdoinkin keskustelun? Esitetäänkö siinä mahdolliset eri ratkaisut, joiden avulla voidaan rakentaa suur-Eurooppa jokaisen jäsenen ja kaikkien etujen mukaisesti parhaimmalla tavalla? Ei. Komissio jatkaa järkähtämättömästi linjallaan niin kuin mitään ei olisi tapahtunut ja niin kuin yksi ainoa suunta olisi mahdollinen, ainaiseksi, Euroopan rakentamiseksi, eli liittovaltiotie. Keskustelu käynnistyy siis muualla. Se olisi voinut käynnistyä tässä parlamentissa. Niin ei ole asian laita, koska sen sijaan, että olisi korjattu komission dogmatismia, se hyväksytään mietinnössä, joka on annettu meidän käsiteltäväksemme. Siinä halutaan pakottaa kaikki hyväksymään federalismi. Se sanotaan siinä selvästi. Siinä ei kyseenalaisteta komission tekemää mielivaltaista ennakkovalintaa ensimmäisen ja toisen luokan eurooppalaisten välillä, ja julistetaan Slovakia perusteettomasti pannaan. Siinä unohdetaan korostaa sitä, että eurosta, jos se toteutetaan, tulee uusi ja voimakas jakaja suur-Euroopan jäsenvaltioiden välillä. Siinä hyväksytään Turkin osallistuminen Eurooppa-konferenssiin, mikä poistaa tältä kaiken tosiasiallisen merkityksen. Suhteemme tämän suuren maan kanssa ansaitsevat toisenlaisen lähestymistavan kuin tämän hallitsemattoman kehityksen kohti kaksimerkityksistä kielenkäyttöä, joka on kaikkien arvoa alentavaa. Mietinnössä ei nousta mitenkään vastustamaan yhteisen maatalouspolitiikan vääristämistä, joka tapahtuu salakähmäisesti laajentumisen hyväksi. Mietinnössä ei närkästytä siitä, että Agenda 2000: ssa unohdetaan Lomén sopimus ja AKT-maat.
Todellinen keskustelu siis käynnistyy kansallisissa parlamenteissa. Se on jo alkamassa, koska eilen jopa kuulimme Ranskan parlamentissa Ranskan uuden ulkoministerin kyselevän: "Vastaako Eurooppa vielä toiveisiin, joita sille muinoin asetettiin? Heikentääkö vai vahvistaako sen rakentaminen meitä?" Hyviä kysymyksiä, joihin valitettavasti Euroopan parlamentin mietinnössä ei tuoda minkäänlaisia vastauksia. Siksi emme voi äänestää sen puolesta, sillä suur-Eurooppaa ei rakenneta vanhoilla federalismin keinoilla.

Parigi
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, jollei tämänpäiväinen keskustelu ole kaikkein tärkein keskustelu tällä vaalikaudella, se kuitenkin varmasti käsittelee yhtä ei ainoastaan tämän vaalikauden, vaan Euroopan unionin viimeaikaisen historian tärkeimmistä aiheista. Lähestyvä laajentuminen on suora ja johdonmukainen seuraus siitä vallankumouksellisesta asiakirjasta, johon Euroopan rakentaminen perustuu - tarkoitan tällä Schumanin suunnitelmaa - se on vallankumouksellinen, koska se on heikentänyt kansallismielistä kulttuuria, joka oli vuosisatojen ajan piintynyt sekä itä - että länsipuolelle Rein-virtaa ja aiheuttanut sotia ja murhenäytelmiä yksitoikkoisen säännöllisesti.
Tästä asiakirjasta on saanut alkunsa jo viidenkymmenen vuoden rauhan ja hyvinvoinnin jakso läntisessä Euroopassa, ja sitäpaitsi se aiheutti epäsuorasti Itä-Euroopan vapautumisen kommunistisesta hallinnosta. Itään päin laajentuva Eurooppa - eräs maineikas henkilö esitti ajatuksen Uralille asti ulottuvasta Euroopasta - voi varmasti olla korvaamaton tasapainottava tekijä planeettamme kehityksessä. Sen tähden tällä laajentumisella on oltava kaikki ne takuut, jotka näin suuri haaste vaatii toteutuakseen, mutta olen hyvin huolestunut, sillä minusta ei näytä siltä, että kaikki nämä takuut olisivat olemassa.
Komission esittämä ratkaisuehdotus, "Agenda 2000 - Kohti vahvempaa ja laajempaa unionia" näyttää minusta tukevan ennen kaikkea entistä laajempaa unionia, mutta sen vahvuudesta minulla on epäilykseni. Ehdotusta harkittaessa ei korosteta erästä seikkaa, ilmiötä, joka luikertelee maissamme, eli niitä hyökkäyksiä, joita suunnataan kansallisia rakenteita vastaan. Kuinka voimme väittää, että meillä on vahva unioni, jos häpeällinen separatistinen liike jatkuvasti heikentää sen perustuksia luoden usein jopa terrorismia ja väkivaltaa. Sillä ei ole mitään muuta selitystä kuin muutamien yksilöiden toiminta, jotka likinäköisyydessään sekoittavat pienet edut suuriin aatteisiin. Sen tähden Espanjassa, Belgiassa, Italiassa ja muualla on jännitteitä, jotka, vaikka niillä alunperin olisikin ollut oikeutetut ja lailliset syyt, taantuvat vaarallisiksi hyökkäyksiksi kansallista yhtenäisyyttä ja demokraattisia rakenteita vastaan. Tämä huolestuttaa minua, ja olisin siksi toivonut näkeväni lukuisien mietinnöstä esitettyjen huomautusten joukossa edes yhden viittauksen, suosituksen tai kehotuksen suurempaan yhteenkuuluvuuteen unionin sisällä.
Edelleen unionin välttämättömän, jäsenvaltioiden lujittumisen kautta tapahtuvan, vahvistumisen puitteissa - sillä, toistan, ainoastaan unioni jonka jokainen osa-alue on vahva, voi kestää shokin, joka seuraa väistämättä näin mittavaa laajentumista - ja on ehdottomasti vaadittava, että huolehditaan kahdesta muusta heikkoutta aiheuttavasta tekijästä, jotka, terrorismin ohella, tänä päivänä rasittavat unionia: työttömyydestä ja rikollisuudesta - pelottava sanapari - jotka tukevat toisiaan ja joihin ei vielä ole löydetty vastalääkettä.
Ei työllisyys, vaan työttömyys oli Euroopan huippukokouksen aiheena Luxemburgissa. En halua salata huoltani ratkaisun löytymisestä tähän dramaattiseen ongelmaan, josta minäkin tunnen olevani vastuussa niille työttömille, jotka ovat äänestäneet minua ja muita edustajia. Enää ei ole aikaa ammattidemagogien taikasauvan heilautuksille, joiden takia keksitään malleja, jotka liian usein muistuttavat iskulauseita, jota voidaan esitellä enemmän tai vähemmän poliittisissa kokouksissa - kuten maahanmuuttajien palauttaminen koteihinsa tai kolmenkymmenenviiden tunnin työviikko - mutta enää ei myöskään ole aikaa loputtomille väittelyille, jotka koskevat enkelien sukupuolta ja jotka poukkoilevat täysistunnoista valiokuntiin ja valiokunnista täysistuntoihin ja niin edelleen.
Tilanne on riistäytymässä käsistä; Euroopan unioni joutuu vastaamaan yhä suurempaan kilpailuun niiden maiden taholta, joiden työvoimakustannukset ovat alhaiset ja joihin sitä paitsi monet eurooppalaisetkin yritykset siirtävät omaa tuotantoaan luoden näin todellisen noidankehän. Laajentumisen on toteuduttava, mutta toimielinten uudistuksen lisäksi on saatava talouskasvu uudelleen käyntiin - kenties yhtenäisvaluutta saattaa olla hyvä ponnahduslauta - sillä muussa tapauksessa vaarannamme vakavasti vaivalloisesti saavutetun taloudellisen tasapainon sellaisissa ehdokasvaltioissa kuin Puola, joka tällä hetkellä on voittamassa omat vaikeutensa tuhansien pienten ja keskisuurten yritysten syntymisen ansiosta. Kysykäämme kuitenkin itseltämme, onnistuvatko nämä pienet ja keskisuuret yritykset tulevaisuudessa selviytymään laajentumisesta? Ja, vieläpä, onnistuvatko Euroopan pienet ja keskisuuret yritykset kestämään edullisemmalla työvoimalla tuotettujen hyödykkeiden aikaansaaman kilpailun?
Herra puhemies, lopuksi tahtoisin sanoa, että arvostan esittelijän Turkkiin ja siten myös Kyprokseen kiinnittämää huomiota. Kyproksen kysymyksen ratkaiseminen kaikki osapuolet huomioon ottaen merkitsee Turkin rauhoittamista ja varjelemista sen uskonnollisen äärimmäisyysliikkeen houkutuksilta, joka päästessään Turkissa määräävään asemaan merkitsisi Algerian tällä hetkellä kokeman murhenäytelmän eksponentiaalista kasvua.

Aelvoet
Arvoisa puhemies, puhun ensin yhteisesittelijänä Bulgarian puolesta. Jokainen, joka seuraa Bulgarian kehitystä, tietää että sen hallitus ja kansa ovat erityisen motivoituneita näkemään maansa unionin jäsenenä. Bulgarian parlamentti on ilmaissut yksimielisyytensä asiasta. Maassa on tehty suuria ponnistuksia markkinatalouteen siirtymiseksi. Valtion alijäämää vähennettiin ilmiömäisesti. Inflaatioprosentti oli tämän vuoden ensimmäisinä kuukausina vielä 300 % kuukaudessa ja nyt lokakuussa se on pienentynyt 0, 5 %: iin. Kaikki nämä ovat selkeitä merkkejä erittäin kovasta työstä sen puolesta, ettei Bulgaria jäisi unionin laajentumisen ulkopuolelle.
On selvää, että Bulgariassa on vielä tehtävä ratkaisevia toimia ympäristön, kuljetuksen, maatalouden ja energian alalla. Myös hallinnon perusteellinen uudistaminen vaatii vielä paljon energiaa. Kuitenkin ulkoasiain valiokunta oli sitä mieltä, että tärkeimmät poliittiset kriteerit on täytetty ja että neuvottelujen avaaminen antaisi uutta puhtia Bulgarian uudistuksille ja lisäksi estäisi Bulgarian kansaa tuntemasta itseään syrjäytetyksi. Lisäksi unionin läsnäolo vahvistuisi alueella, joka on poliittisesta näkökulmasta erittäin epävakaa.
Vihreiden ryhmän nimissä voin tosiaankin vahvistaa sen, minkä herra Swoboda sanoi olleen parlamentin raskain poliittinen kiistakapula: haluammeko aloittaa neuvottelut 5+1-periaatteella, kuten komissio ehdotti, vai haluammeko aloittaa neuvottelut yhdessä kaikkien kanssa. Minun on sanottava, että olen hieman yllättynyt komissaari van den Broekin luokittelevista lausunnoista, sillä hänen tämänpäiväiset sanansa ovat täysin identtisiä hänen heinäkuussa lausumiensa sanojen kanssa. Ikään kuin emme olisi lainkaan saaneet selkeitä poliittisia signaaleja, jotka kuitenkin herättävät kysymyksiä, erityisesti niiden maiden taholta, jotka ovat joutuneet B-ryhmään. Ymmärrän hyvin ja arvostan ihmisiä, jotka osoittavat järkähtämättömyyttä, mutta toisaalta sulkeutunut jääräpäisyys on joskus poliittisesti epäantoisaa. On selvää, että maat, jotka joutuivat B-ryhmään, tuntevat itsensä syrjäytetyiksi, ja että ne tuntevat menettäneensä kasvonsa oman kansansa edessä. Tällöin emme saa unohtaa, että monet näistä maista ovat jääneet kahdesti oven ulkopuolelle, kun muistamme, etteivät ne saaneet myöskään NATO-jäsenyyttä. Niissä näkyy sitä paitsi ulkomaisten sijoittajien pelkoa herättävä vaikutus. Siksi me vihreiden ryhmässä olemme selkeästi joustavan järjestelmän kannalla kaikkien ehdokasvaltioiden yhteisten neuvottelujen käynnistämisestä, mutta tietenkin yksilöllisestä loppuunsaattamisesta todella saavutetun edistyksen mukaisesti. Bulgarian hallitus on esimerkiksi julkisesti omassa maassaan sanonut tietävänsä hyvin tarvitsevansa vähintään kahdeksan vuotta, ennen kuin sen jäsenyys tulee kysymykseen. Mielestäni meidän on siis ennen kaikkea kuunneltava B-ryhmään kuuluneita maita.
Toiseksi haluaisin sanoa, että koko prosessilla on todellinen mahdollisuus onnistua, mikäli onnistumme toteuttamaan varteenotettavia maatalousuudistuksia unionin sisällä. Sen suhteen minun on ilmaistava suuri huoleni siitä, millä tavalla ministerineuvoston maatalousministerit ottivat vastaan komission osittain oikeansuuntaiset ehdotukset. Tässä on siis ollut selvästi estämisen merkkejä, ja ellemme onnistu toteuttamaan oikeanlaisia maatalousuudistuksia, asialla on katastrofaalisia seurauksia Itä-Euroopan maiden nyt jo niin heikolle maatalousrakenteelle. Maataloushan on niissä erittäin tärkeä tulonlähde, eikä vain työllistäjänä - keskimäärin 20 % väestöstä on yhä sen palveluksessa - vaan myös siltä kannalta, että maataloustuotteet ovat halpoja ja siten ihmisten saatavilla. Suuri pyyntömme on, että tämä parlamentti olisi edelleen enemmistönä komission 19. marraskuuta esittämän vaihtoehdon kannalla, ja että parlamentti antaisi myös selkeän merkin Luxemburgin huippukokousta silmällä pitäen, jotta Itä-Euroopan maiden tarpeita vastaavat, todella rohkeat maatalousuudistukset saataisiin todellakin aikaan.

Donner
Arvoisa puhemies, kolmella Baltian tasavallalla on tiettyjä yhteisiä piirteitä. Kaikki kolme olivat Neuvostoliiton miehittäminä yli 50 vuoden ajan, keskeytyksenä ainoastaan Saksan miehityksen aika toisen maailmansodan aikana. Kaikilla kolmella on suuret venäjää puhuvat vähemmistöt, erityisesti Latvialla ja Virolla. Kaikki kolme ovat pieniä maita. Ja kaikki kolme ovat edistyneet valtavasti vuonna 1991 tapahtuneen kansallisen vapautumisen jälkeen. En tahdo olla mikään Kassandra, mutta mielestäni niillä on erittäin pitkä matka edessään. Toivon, että ne suoriutuvat siitä siihen mennessä, kun unioni on tehnyt tarvittavat institutionaaliset uudistukset.
Viron tilanteen esittelijänä ja komission näkemystä maasta tukevana pelkään, että Baltian valtioista ainoastaan Viron ottaminen mukaan on uuden rajaviivan vetämistä vauraiden ja vähemmän vauraiden maiden välille. Uutta Euroopan unionin tukemaa Jaltan sopimusta ei tarvita. Ymmärrän syyt Latvian ja Liettuan poissulkemiseen, mutta en näe suurta eroa näiden kolmen maan välillä suhteessa liittymiskehitykseen. Sen vuoksi tuen kunnioittavasti avointa lähestymistapaa. Meidän suomalaisten oli kohdattava se haaste, että Neuvostoliitto hyökkäsi kimppuumme ja tahtoi tuhota maamme vuonna 1939. Nyky-Venäjän naapuruutta ei tulisi pitää uhkana. Se antaa meille mahdollisuuden osallistua kehitykseen, joka johtaa toivottavasti yhä suurempaan Euroopan kansojen perheeseen, johon Venäjäkin kuuluu.
Turvallisuutta ajatellen unioniin liittyminen oli meille tapa korostaa sitä, minne me kuulumme itsenäisten demokraattisten valtioiden yhteisössä. Tiedän, että Baltian tasavallat yhtyvät samaan toiveeseen. Henkilökohtaisesti näen vähemmistökysymykset paljon optimistisemmassa valossa kuin jotkut muut henkilöt erityisesti Virossa. Monin paikoin Eurooppaa olemme nähneet niin kutsutun etno-nationalismin tuhoavat seuraukset. Vakaiden toimielinten ja oikeusvaltion luomisen täytyy vielä jonain päivänä johtaa monikulttuuriseen, monikieliseen yhteiskuntaan, jossa ketään ei suljeta ulkopuolelle. Mitä tahansa täällä päätetäänkin, vakaumukseni on, että olemme aloittamaisillamme peruuttamattoman prosessin, joka muuttaa koko Euroopan kasvot.

von Habsburg
Arvoisa puhemies! Unkarin esittelijänä olen voinut erittäin tyytyväisenä todeta, että viime kuukausien keskusteluissa on koko ajan pidetty Unkaria esimerkkinä. Uskon, että se on vain oikeutettua. Tunnen tämän maan sattumalta todella hyvin, ja olen luultavasti ainoa tämän parlamentin jäsen, joka puhuu unkaria, jonka äidinkieli on unkari. Ymmärrän sen vuoksi näitä ihmisiä paremmin kuin kukaan muu. On olemassa objektiivisia syitä sille, miksi Unkari on edullisessa asemassa Eurooppaan nähden. Näitä ovat ensinnäkin se tosiasia, että Unkari on 1100 vuotta, perustamisestaan lähtien ollut aina Eurooppaan suuntautunut. Sitä ei ole mikään muuttanut, se on aina suuntautunut Eurooppaan.
Meidän aikamme paras todistus tästä on Unkarin vapaustaistelu 1956, jota voisi oikeastaan, jos kylmä sota katsotaan kolmanneksi maailmansodaksi, nimittää kolmannen maailmansodan Stalingradiksi, sillä tämän Budapestin taistelun jälkeen alkoi Neuvostoliiton alamäki. Tämä johtui Unkarissa vallinneesta suuresta kansallisesta yhtenäisyydestä, joka on tämän kansan tunnusomainen piirre. Haluaisin viitata tosiasiaan, johon törmäsin vasta tämän mietinnön tutkimuksia tehdessäni: hallitus antoi jo 1982 - ja tällöin maassa vallitsi ehdoton yksipuoluevalta - valtion eri elimille käskyn valmistella kaikki lait ja määräykset sitä silmällä pitäen, että Unkarista voi kerran tulla Euroopan unionin jäsen.
Kun komissio toteaa mietinnössään, kuinka positiivista on, ettei yhteisön säännöstö törmää Unkarissa varsinkaan juridisella tasolla samoihin vaikeuksiin kuin muualla, tämä johtuu näiden ihmisten aloitteesta, jotka olivat kaikki virallisia kommunistisen puolueen jäseniä, mutta jotka ratkaisevissa kysymyksissä toimivat isänmaanystävinä eivätkä kommunisteina.
Nämä vaikuttavat osaltaan Eurooppaan tavalla, joka muistuttaa minua jollakin tavalla siitä, mitä Espanja toi mukanaan. Olen ollut parlamentissa vuodesta 1979, ja silloin minulla oli kunnia olla jäsenenä sekavaliokunnassa Espanjan kanssa. Oli onnellista nähdä, että espanjalaiset olivat oikealta vasemmalle yhtenäisiä Euroopan kysymyksessä, ja sen vuoksi he hoitivat siirtymisen huomattavasti paremmin kuin mitkään muut maat. Demokratia oli Unkarissa alusta alkaen itsestään selvää, ja unkarilaisten onneksi valtaan pääsi vapautuksen jälkeen vapaissa vaaleissa aluksi oikeistohallitus ja sitten vasemmistohallitus, jotka kansakunnan peruskysymyksissä kuitenkin edustivat samoja näkökantoja ja jatkoivat toistensa työtä.
Unkarissa on myös suurena etuna se, ettei sen parlamentissa ole yhtään ääripuolueiden edustajaa. Heistä ei valittu ainuttakaan. Viimeisessä äänestyksessä fasistit ja kommunistit liittyivät veljellisesti yhteen Unkarin NATO-jäsenyyttä vastaan, mutta Unkarin kansa äänesti murskaavalla yli 80 %: n enemmistöllä NATOn puolesta, ja tämä on kyllä merkittävä tulos.
Nämä kaikki ovat asioita, jotka osoittavat, että Unkari on tosiaan alusta alkaen kuulunut Eurooppaan, ja sen vuoksi sillä on oikeus tulla otetuksi jäseneksi mahdollisimman pian, täysin riippumatta siitä, että myös Unkarin talous on suuntautunut länteen ja on tehnyt suuria edistysaskeleita. Kiitoksia!

Caccavale
Arvoisa puhemies, Latvian osuuden esittelijänä haluaisin ennen kaikkea korostaa niitä seikkoja, joita edustaja Donner on jo sanonut Virosta. Latvia on yksi kolmesta Baltian maasta, ja vain kuusi vuotta sitten se oli osa Neuvostoliittoa. Se on maa, joka on edistynyt merkittävästi, ottaen huomioon neuvostojärjestelmän traagisen perinnön, maa joka suuntaa pitkin askelin kohti tehokasta markkinataloutta. Yksityistämiset on määrä saattaa päätökseen kesäkuussa 1998, maan inflaatiotaso vuoden 1997 lopussa on 9 % ja vuonna 1998 tavoitellaan 7 %: n tasoa, ja maan tulo- ja menoarvio erittäin todennäköisesti on vuonna 1998 tasapainossa. En tiedä kuinka moni läntisen Euroopan maa voi ylpeillä tasapainossa olevalla tulo- ja menoarviolla.
Hyvä, Latvia tekee kaiken tämän. Toki maalla on ongelmia: hallinnollinen ja lainsäädännöllinen järjestelmä kaipaa uudistuksia. Tässäkin tapauksessa ne ovat neuvostojärjestelmän perintöä, joka käytännöllisesti katsoen turmeli kaikki mahdollisuudet puolustaa oikeusvaltiota. Rikoslakia ja prosessioikeutta koskevia lakeja on laadittava uudelleen, vähemmistöjen oikeudet on turvattava paremmin, venäjänkielisen vähemmistön mahdollisuus saada Latvian kansalaisuus on ongelmallinen, maassa on monia kansalaisuutta vailla olevia; on olemassa niin sanottu "ikkunajärjestelmä" - windows system - joka ei toimi. On kuitenkin selvää, että tähän mennessä saavutettua edistystä ei voida pitää toisarvoisena, ja siksi, herra puhemies, meidän ei ole mahdollista pystyttää uusia raja-aitoja sinne, missä niitä ei ole koskaan ollut. Sanon selkeästi, että olisi suuri virhe aloittaa neuvottelut eri ajankohtina A-ryhmän ja B-ryhmän maiden kanssa, erityisesti Baltian maiden osalta.
Muistakaamme, että meidän on päästävä yli Jaltan, Münchenin ja Molotov-Ribbentrop-sopimuksista!

Kristoffersen
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, vastaan Liettuan esittelystä. Koko sydämestäni voin sanoa, että olen ollut iloinen tästä tehtävästä, koska olen pannut merkille, miten suurta vaivaa liettualaiset ovat nähneet päästäkseen EU: n jäseneksi, ja voisin laatia pitkän luettelon asioista, joihin on päästy poliittisten uudistusten ja markkinatalouden avulla sekä poistamalla ulkomaiseen valuuttaan, hintoihin ja tuotteiden liikkuvuuteen kohdistuvat esteet. Voin vain todeta, ettei Liettuan väestöongelma ole yhtä suuri kuin Viron ja Latvian. Mutta mielestäni on olennaista huomauttaa, että pohjimmiltaan on kyse Euroopan eheyttämistä ja uudelleen yhdistämisestä. Tälle maantieteelliselle alueellehan on ollut tunnusomaista, että vuosisatojen saatossa olemme tietyin väliajoin taistelleet keskenämme, minkä seurauksena Euroopasta on yhä uudestaan ja uudestaan tullut raajarikkoinen. On oikeastaan ihmeteltävä sitä, että tämä alue on ylipäätään selvinnyt hengissä.
Mutta nyt tämän vuosisadan lähestyessä loppuaan, on tämän alueen olot saatava kuntoon ja sille vuosisatamme alkupuolella aiheutetut vahingot on korjattava. On siis kyse yrityksestä ruuvata Eurooppa jälleen kasaan poliittisessa korjaamossa, Stalinin ja Hitlerin sopimuksen - pikemminkin Molotov-Ribbentrop-sopimuksen - suorittaman Euroopan etupiirijaon jäljiltä. On kyse siitä, että Eurooppa korjataan vuoden 1945 Jaltan huippukokouksen ja sitä seuranneen rautaesiripun laskeutumisen jäljiltä. Kolme itsenäistä valtiota joutui kovasti kärsimään kyseisestä Euroopan jaosta, ja nämä olivat Baltian maat Viro, Latvia ja Liettua. Minusta on luonnollista nähdä nuo kolme maata yhtenä kokonaisuutena, koska ne kaikki hävitettiin itsenäisten maiden joukosta ja liitettiin Neuvostoliittoon 50 vuodeksi. Tanskan suhde Baltian maihin on aivan erityinen, koska ne ovat naapurimaitamme yhteisen Itämeren vuoksi. Meidän on luonnollisesti nähtävä maat erillisinä, mutta olen iloinen siitä, että parlamentissamme on hahmottumassa käsitys siitä, että kaikkien Keski- ja Itä-Euroopan hakijamaiden, ja siten myös kolmen Baltian maan, on lähdettävä tässä asiassa liikkeelle yhtä aikaa. Sitä minä juuri toivon.
Olen useasti vieraillut Liettuassa ja Latviassa ja tavallisten ihmisten, ei pelkästään hallitusten edustajien, tapaaminen on tehnyt minuun voimakkaan vaikutuksen. Olen pannut merkille, että he tekevät kovasti töitä saavuttaakseen EU: n täysjäsenyyden. Edelleenkin on paljon tehtävää, eikä vähiten hallinnollisella alueella, vaan myös rajojen turvaamisessa, sillä niistähän tulisi EU: n uloimmat rajat. Erittäin suuri tuki on tarpeellinen, mutta on myös valvottava taloudellisia toimia rikollisuuden, mafian toiminnan ja petoksen vastustamiseksi. Hyvät kollegat, mielestäni on tärkeää painottaa, että kyseessä ovat itsenäiset maat, ei vain liittymistä haluavat alueet, vaan maat, joilla on oma identiteetti, historia ja kieli, maat, jotka ovat voittaneet vapautensa ja löytäneet itsensä uudelleen. Sitä on kunnioitettava, se on tunnustettava ja myönnettävä myös EU: ssa, ja sen on leimattava näiden maiden kanssa käytäviä neuvotteluja.

Hoff
Arvoisa puhemies, näyttää siltä, että löydämme hyvän kompromissin kysymykseen, miten Euroopan unionia pitäisi laajentaa alueellisesti. Olin alusta alkaen sitä mieltä, että kaikkien ehdokasmaiden, jotka haluavat täyttää Kööpenhaminassa määritellyt poliittiset ja taloudelliset edellytykset, pitää olla mukana Euroopan unionin uudessa kehitysvaiheessa. Prosessissa, jossa on kyse Euroopan kehityksestä, ei saa muodostua sisällä ja ulkona olijoita, se sanottiinkin jo.
Laajentumisneuvottelut muotoutuvat luonnollisesti intensiivisimmiksi maiden kanssa, jotka ovat edistyneet pisimmälle. Niihin kuuluu Puola, maa, jonka puolesta mietinnön olen laatinut. Tämä on erityisen ilahduttavaa, koska sillä on osaksi myös historiallinen oikeutus. Demokratian esiinmarssi Keski-Euroopassa sai poliittisen signaalinsa 80-luvun Solidaarisuus-liikkeeltä. Nyt, 2000-luvulle siirryttäessä meillä on suuri mahdollisuus kehittää Euroopan unionia siten, että me ja meidän jälkeemme seuraavat sukupolvet voimme myös tulevaisuudessa elää vapaissa ja demokraattisissa, hyvinvoinnin ja vakauden oloissa. Meidän on käytettävä tämä mahdollisuus, sitä ei saa hukata.
Puolalla on tällöin melkoisen tärkeä merkitys, ja sen vuoksi on hyvä, että Puolan uusi hallitus näkee itsensä vuoden 1989 rauhanomaisen vallankumouksen perinteen jatkajana ja etsii Puolan tulevaisuutta euroatlanttisesta arvoyhteisöstä. Puolan ulkoministeri Geremek esitti viime viikolla ulkoasiainvaliokunnassa, että hänen politiikkansa suuntautuu hyvien naapuruussuhteiden kehittämiseen Saksan, Venäjän, Baltian maiden ja Ukrainan kanssa. Haluaisin rohkaista Puolan hallitusta ja parlamenttia edelleen jatkamaan tätä sovittelevaa politiikkaa. Ulkoministeri Geremek sanoi viime viikolla myös, että Puolan Euroopan unionin jäseneksi tulon ajankohta riippuu Puolasta itsestään, sen uudistuksista ja uudenaikaistamispyrkimyksistä.
Puola on suuri maa, historialtaan, kulttuuriltaan, henkisiltä ja uskonnollisilta perusteiltaan. Se palaa takaisin Eurooppaan ja ryhtyy rakentamaan yhteistä tulevaisuuttamme, ja se ottaa kiinni 40-vuotisen kommunismin siltä riistämät vuodet. Puola on lisäksi suuri maa maantieteellisesti, asukasluvultaan ja taloudellisilta mahdollisuuksiltaan. Puola on myös tulevaisuudessa suuri markkina-alue, mutta se on myös maa, jolla on vielä tyypillisiä päätökseen saattamattoman uudenaikaistamisen aiheuttamia rakenneongelmia. Puolan pitää ja se haluaa uudenaikaistua. Muutosprosessia ja rakennemuutosta tarvitaan erityisesti maataloudessa, hiilikaivos- ja terästeollisuudessa sekä ympäristötuhojen hoitamisessa. Ongelmat on kuvattu mietinnössäni, ja myös komission analyysi Agenda 2000: ssa on erittäin selvä näissä kysymyksissä.
Puola muodostaa Euroopan unionin jäseneksi tultuaan sen tärkeän ulkorajan. Tämä raja ei saa sulkeutua itäänpäin. Mutta se myöskään saa olla kutsu kansainväliselle muuttoliikkeelle ja rikollisliigoille. Sen vuoksi on tärkeää, että unioni ja jäseneksi tulevat maat toimivat - ja ulkoministeri Geremek korosti tätä itse - niin pian kuin mahdollista tiiviisti yhdessä sisä- ja oikeuspolitiikassa ja kehittävät jo tänään yhteisiä ratkaisualoitteita taistelussa kansainvälistä rikollisuutta vastaan. Suunniteltu Eurooppa-konferenssi on tärkeä paikka tätä varten. Sen vuoksi puollan sitä, ettei Eurooppa-konferenssista tule pelkkä ajatustenvaihtopaikka, vaan elin, joka tekee konkreettisia aloitteita yhteisiksi toimiksi toisen ja kolmannen pilarin alueella. Kun tavoitteena on EU: n jäseneksi tulo, on uudenaikaistamisprosessin tahti ilmoitettu selvästi. Mittapuuna toimii yhteisön säännöstö. EU auttaa Puolaa kaikin tavoin ja kaikkien mahdollisuuksien mukaan, niin hyvin kuin voi. Puolan tulon Euroopan unionin jäseneksi olisi tapahduttava niin nopeasti kuin mahdollista ja niin hyvin kuin on tarpeen!

Carnero González
Arvoisa puhemies, haluaisin korostaa, että Euroopan yhtyneen vasemmiston ryhmä - Pohjoismaiden vihreä vasemmisto puoltaa täysin EU: n laajentumista KIE-maihin ja Kyprokseen. Tämän laajentumisen pitäisi olla prosessi, joka synnyttää - niin sanoakseni - poliittisia, taloudellisia ja sosiaalisia etuja jäsenvaltioiden kansalaisille ja niille, jotka asuvat ehdokasmaissa. Ei olisi järkevää muuttaa sitä tarpeettomien ongelmien polttopisteeksi, joka provosoisi vastustusta Euroopan julkisessa mielipiteessä.
Juuri tämän vuoksi emme ole samaa mieltä eräistä komission Agenda 2000: een sisällyttämistä perusehdotuksista, koska meidän mielestämme, jos niitä sovelletaan käytäntöön, ne estäisivät lopulta laajentumisen ja johtaisivat järjestelmien toimimattomuuteen, jota olisi mahdoton hyväksyä. Ensinnäkin, neuvottelut on mielestämme aloitettava samanaikaisesti kaikkien niiden KIE-maiden kanssa, jotka objektiivisesti ajatellen pystyvät tulevaisuudessa täyttämään ne Kööpenhaminassa määritellyt kriteerit, jotka viittaavat demokraattisen järjestelmän olemassaoloon ilmeisenä välttämättömänä ehtona, eikä vain muutaman maan kanssa. Näin ollen kannatamme niin kutsuttua regattamallia: sen mukaan jokaisen maan liittyminen on tulosta sen omasta kyvystä muuttua aikanaan unionin jäseneksi.
Vastustamme kaikkea viivästystä ja ehtojen asettamista Kyproksen kanssa käytävien neuvottelujen aloittamiselle. Neuvottelut on aloitettava samanaikaisesti kuin muidenkin maiden kanssa ja ne on käytävä laillisen Nikosian hallituksen kanssa. Jos Eurooppa-konferenssi järjestetään, on sen tavoitteena oltava keskustelu toisen ja kolmannen pilarin asioista, eikä pidä ottaa huomioon Turkin kaltaista maata, jota ei voida samaistaa KIE-maihin eikä Kyprokseen ja joka ei ole täydellisesti demokraattinen, ja jonka hallitus on tämän viimeisen maan kanssa aloitettavien keskustelujen alettua ottanut vapauden antaa uhkauksia, joita on kaikin tavoin mahdoton hyväksyä.
Toiseksi, jotta laajentuminen voitaisiin kohdata oikealla tavalla, olisi paikallaan nostaa olennaisesti komission ehdottamaa omien varojen enimmäismäärää, joka 1, 27 %: n tasolla on selvästi riittämätön. Jäsenvaltioiden on otettava laajentumiskustannukset hoitaakseen solidaarisesti ja vältettävä sitä, että juuri vähiten kehittyneet maat joutuvat lopulta epäsuorasti maksamaan laajentumisen. Edelliseen viitaten vastustamme kaikkea rakenne- ja koheesiorahastojen politiikkojen laadun kyseenalaistamista ja vähentämistä, jota on pidettävä laajentumiseen liittyvänä politiikan osa-alueena.
Emme myöskään kannata millään tavoin sitä, että laajentumista käytetään alibina, jotta YMP: n riittämätön uudistus voitaisiin viedä läpi. Uusien jäsenten liittyminen unioniin ei mielestämme saisi johtaa sellaisen eurooppalaisen yhteiskuntamallin heikkenemiseen, jonka tavoitteina pitäisi olla työpaikkojen luominen sekä elin- ja työolosuhteiden parantaminen, vaan juuri päinvastoin.
Unionin ei pitäisi suosia ääriliberalististen politiikkojen soveltamista, sillä niiden onnettomat tulokset kyllä tiedetään. Tässä yhteydessä keskeisten julkisten palvelujen vahvistamista, miesten ja naisten välisen tasa-arvon edistämistä ja ympäristönsuojelua koskevia kysymyksiä täytyisi pitää ensisijaisen tärkeinä. Johdonmukaisesti kannatamme myös sitä, että unionin laajentumisprosessi toteutetaan ilman keinotekoista nopeuttamista siten, että vältetään vaikeiden sosiaalisten olojen aiheuttamien taloudellisten sokkien syntyminen uusissa jäsenmaissa.
KIE-maiden osalta laajenemisen pitäisi merkitä unionin ulkopuolisen toiminnan vahvistumista. On kuitenkin todettava, että valitettavasti muut järjestöt, kuten esimerkiksi NATO, näyttävät huolehtineen yksin joidenkin ehdokasmaiden turvallisuuspyrkimyksistä.
Toimielimiin liittyvissä kysymyksissä pyydämme, että ennen laajentumista toteutettaisiin ne välttämättömät uudistukset, joita ei hyväksytty Amsterdamissa. Pyydämme vielä, että syvennyttäisiin aikaan, jonka laajentuminen vaatii.
Lopuksi, kannatamme laajentumista, mutta meille ei jää muuta keinoa kuin suhtautua hyvin kriittisesti komission tekemiin ehdotuksiin. Tämä on se viesti, joka parlamentin pitäisi meidän mielestämme välittää ja jota ei valitettavasti tuoda ulkoasiain valiokunnan mietinnössä riittävän selvästi esiin.
Herra puhemies, tämän saman mietinnön yhteisesittelijänä, joka vastaa Tsekin tasavallasta, haluaisin korostaa, että sen vaatimuksen ulkopuolella, että tämän maan täytyy poliittisella tasolla ratkaista nopeasti ja asianmukaisesti mustalaisvähemmistön syrjintäongelma ja muilla tasoilla useita oikeushallintoon ja rahoitusjärjestelmään liittyviä ongelmia, ulkoasiain valiokunta kannattaa täysin liittymisneuvottelujen aloittamista tämän maan kanssa.

Bernard-Reymond
Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, arvoisat kollegat, kun perustajaisät laskivat yhteisön perustukset, he lausuivat kaksi perustavaa ehtoa siihen kuulumiselle: sijaittava tietysti maantieteellisesti Euroopassa, oltava demokratia. Ja heidän mielestään kaikki loppu oli ainoastaan yksityiskohtaisia sääntöjä.
Suurimman laajentumisen kynnyksellä, jota olemme koskaan nähneet, ei ole ehkä hyödytöntä palauttaa mieliin tätä lähestymistapaa, jossa esitetään tietynlainen käsitys Euroopasta: poliittinen, avoin, antelias ja tulevaisuuteen suuntautuva. Ja luulen vilpittömästi, että joka kerta kun perustavaa laatua olevia päätöksiä on tehtävä Euroopassa, niin juuri tämän käsityksen on inspiroitava meitä. Emme voi kuitenkaan unohtaa yksityiskohtaisia sääntöjä, sillä tiettyjen, varsinkin taloudellisten, sääntöjen noudattamisesta riippuu itse asiassa näiden laajentumisten menestys.
Juuri tätä Eurooppa-neuvosto tarkoitti pyytäessään komissiota tutkimaan kymmenen ehdokasvaltion tilannetta demokratiavaatimusten valossa, hyvinkin, mutta myös talousvaatimusten valossa, kuten kilpailukyky tai yhteisön säännöstön omaksuminen. Komissio teki työnsä. Se teki sen hyvin, ja lähes kaikki tunnustavat, niin unionissa kuin ehdokasvaltioissakin, että tämä työ on todellakin hyvin tehty. Varsinkin kaksi mielenkiintoista ehdotusta voidaan panna merkille: Eurooppa-konferenssi ja vahvistettu liittymiskumppanuus.
Kuitenkin eri maiden tutkiminen varsinkin talousvaatimusten näkökulmasta sai komission tekemään ehdotuksia, jotka ovat antaneet sen vaikutelman, että komissio ryhtyi toimimaan tuomaristona jakaen ehdokkaat kahteen maaluokkaan. Ei tarvinnut olla kovinkaan terävänäköinen ennustaakseen, että toisen luokan maat kokisivat tämän tilanteen särönä suhteissa. Siksi, komission objektiivisen analyysin pohjalta, toistan vielä, parlamentti toivoo, täysin oman asemansa mukaisesti, ylittävänsä tämän analyysin tuodakseen tähän laajentumisen ongelmakenttään mukaan poliittisemman ja kulttuurisemman arvion ja pidemmän aikavälin näkökulman. Tämän toisen luokan maat tietävät oikein hyvin, että heidän matkansa liittymisen tiellä on pitkä. Mutta heidän on kiistattomasti saatava kuulla nyt, että sanomme heille uudelleen, että he kuuluvat Euroopan perheeseen. He tarvitsevat jo nyt kannustavaa merkkiä ja toivon viestiä.
Haluaisin esimerkiksi muistuttaa Romanian tapauksesta. Vain muutama päivä NATO-ehdokkuutensa hylkäämisen jälkeen Romania kuuli, että se ei kuulunut niihin maihin, joiden kanssa Euroopan unioni saattoi komission mielestä aloittaa liittymisneuvottelut. Tälle 23 miljoonan asukkaan maalle, joka kulttuuriltaan, historialtaan, maantieteelliseltä asemaltaan ja nykyään demokratialtaan on eurooppalainen, isku on kova. Kaikista Neuvostoliiton entisistä satelliittimaista Romania on se, joka varmasti kärsi julmimmasta diktatuurista. Sen ulkomaankauppa oli suunnattava hyvin nopeasti uudelleen, ja se joutui kohtaamaan Jugoslavian kauppasaarron vaikeat seuraukset.
Geostrategisesti Romanian asema on tärkeä, mitä tulee seudun vakauteen, varsinkin niiden lukuisten sopimusten vuoksi, joita se on tehnyt äskettäin monien naapuriensa kanssa. Sen lisäksi, hyvin suuri yksimielisyys vallitsee Romanian kansan keskuudessa tämän liittymisen puolesta, ja Romanian yhteiskunnan uudistus- ja muuttamisponnistelut, joita nykyinen hallitus on tehnyt, ansaitsevat sen, että niihin kiinnitetään huomiota. Hyvin merkittäviä ovat myös ne uhraukset, jotka Romanian kansa hyväksyy tyynesti ja joilla yhteiskuntaan tuodaan muutoksen ja nykyaikaistamisen elementtejä. Tämä kansa ja sen johtajat eivät ymmärtäisi sitä, että Euroopan unioni ei ojenna auttavampaa kättä.
Se käsitys, joka meillä on Euroopasta, käsitys anteliaasta maanosasta, joka kokoaa yhteen, edellyttää, että myös Romania kutsutaan neuvottelemaan liittymisestään jo ensi vuonna. Neuvottelujen rytmi riippuu sen jälkeen Romanian yhteiskunnan kyvystä omaksua uudistuksia. Kukaan ei tiedä, mikä on sen liittymispäivä, mutta emme saa antaa nyt sellaista käsitystä, että tämän liittymisen ovi ei ole vielä avoinna. Romanialle on tarjottava sellaista näköpiiriä, joka on sen ajatuksen arvoinen, joka sillä on meistä itsestämme.

Speciale
Arvoisa puhemies, uskon, että keskustelussamme on käytävä erittäin selvästi ilmi, että Euroopan unionin laajentumisvaiheen historiallinen ja poliittinen merkitys on menneisyyteen verrattuna ainutlaatuinen. Tätä merkitystä emme voi pienentää emmekä rajoittaa. Merkittävyys ei johdu pelkästään jäsenyyttä hakevien maiden lukumäärästä, kvantiteetista, vaan laajentumisesta johtuvasta demokratian vakiintumisesta ja yhteenkuuluvuuden kehityksestä. Näistä syistä meillä Euroopan parlamenttina on suuri poliittinen vastuu.
Meidän on käsiteltävä kaksi periaatteellista kysymystä: ensiksi, eurooppalaisten toimielinten vahvistamisen ja uudistuksen liittäminen laajentumiseen ja toiseksi toimiminen siten, että laajentumiskehitys alkaa suotuisasti, sulkematta ulos yhtäkään perusehdot täyttävää maata, luomatta pettymyksiä ja jakoja. On siis ensiarvoisen tärkeää aloittaa neuvottelut kaikkien poliittisia ja demokraattisia kriteereitä noudattavien hakijamaiden kanssa. Toivon ja uskon, että Euroopan parlamentti ilmaisee selkeän kantansa tässä asiassa ja välittää Euroopan unionin neuvostolle selkeän tämänsuuntaisen viestin.
Mitä Sloveniaan tulee, haluan muistuttaa muutamasta perusasiasta. Maan peruslähtökohdat jäsenyysneuvotteluihin ovat hyvät. Poliittinen ja demokraattinen tilanne on vakaa ja talous dynaaminen. Hakijamaista Slovenialla on korkein keskimääräinen BKT henkeä kohden, ja sen maanviljelystoiminta on nykyisiin viiteentoista Euroopan unionin jäsenmaahan verrattuna kaikkein samanlaisin. Maan tase on ylijäämäinen ja se pyrkii hallitsemaan muitakin makroekonomisia kriteereitä.
Luonnollisesti tälläkin maalla on useita ongelmia, joita on käsiteltävä huolellisesti ja jatkuvasti, jotta saavutettaisiin avoimen ja kilpailevan talouden tavoite, kyettäisiin uudistamaan sisäisiä rakenteita, saatettaisiin voimaan unionin lainsäädäntö ja vastattaisiin opiskelun ja koulutuksen haasteisiin. Tahtoisin kuitenkin korostaa erästä seikkaa, jonka olen selvästi todennut laatiessani tätä maata koskevaa mietintöä: sitä vaivannäköä ja harkintaa, jota Slovenian hallitsevat ryhmät osoittavat, sekä hallituksen ja parlamentin päättäväisyyttä tavoitella näitä päämääriä, kuten tällä viikolla esitelty strategia-asiakirjakin osoittaa - uskon, että Slovenia on ainoa maa, joka on tehnyt tämän - se on tärkeä, huolellisesti laadittu asiakirja, jossa esitetään aikataulu, päämäärät ja keinot. Uskoakseni se on seuraamisen arvoinen esimerkki.
Tietenkin kaiken tämän on jatkuttava johdonmukaisesti, ilman epävarmuutta tai epäselvyyttä, mutta toimielinten ja hallitsevien ryhmien työn poliittista merkitystä on korostettava. Slovenialla voi olla merkittävä poliittinen rooli Euroopan unionissa, rooli sen alueellisena täydentäjänä, tuon Euroopan osan poliittisessa integraatiossa ja uusien suhteiden solmimisessa Slovenian naapurimaihin sekä myönteisenä vaikuttajana niihin maihin, jotka ovat syntyneet entisen Jugoslavian hajotessa. Uskoakseni tätäkin on pidettävä tärkeänä tekijänä.
Kaikista näistä syistä uskon, että neuvottelut voivat sekä alkaa pian, että, kenties päästä pian varsin intensiiviseen ja edistyneeseen vaiheeseen.

Wiersma
Arvoisa puhemies, parlamentin nimissä olen viime kuukausina tutustunut syvällisesti Slovakiaan, yhteen yhdestätoista ehdokasvaltiosta. Haluaisin sanoa monia asioita Euroopan unionin laajentumisen yleisistä näkökohdista, mutta rajoitan puheenvuoroni Slovakian kysymykseen. Muut ovat jo puhuneet tarpeeksi kaikista näistä asioista. Slovakian kysymys on sinänsä kyllin tärkeä. Maan ja sen kansan tulevaisuus on pelissä. Laajentumisneuvotteluissa Slovakia tuodaan esille negatiivisessa valossa.
Komissio ilmoittaa Agenda 2000: ssa, että Slovakia, tai pitäisikö sanoa Slovakian nykyinen hallitus, ei täytä yhtä tärkeimmistä EU-jäsenyyden ehdoista, vakaan, poliittisen demokratian ehtoa, jossa ihmisoikeuksia ja vähemmistöjä kunnioitetaan. Muutoin Slovakia voisi täyttää kriteerit keskipitkällä aikavälillä. Komissio on sitä mieltä, ettei Slovakian kanssa voida neuvotella ennen kuin maan poliittiset ongelmat on ratkaistu. Testasimme komission arviota huolellisesti monissa keskusteluissa slovakialaisten asianosaisten kanssa. Meidän oli todettava, että maan hallitus tosiaankin kohtelee kaltoin niin perustuslakia kuin parlamentin ja unkarilaisen vähemmistön oikeuksiakin. Euroopan parlamentti ja suhteista Slovakiaan vastaava valtuuskunta on jo aiemmin viitannut tähän. Hiljattain vielä Gauliederin kysymyksen johdosta, tuon parlamentin jäsenen, joka poistettiin kansallisesta parlamentista perustuslain vastaisesti.
Euroopan parlamentti ei ainoastaan tuominnut Slovakian tilannetta, vaan pyrki myös vaikuttamaan siihen välittömästi ja välillisesti. Kontakteja oli paljon. Yhteisparlamentaarinen valtuuskunta julkaisi jopa tämän vuoden kesäkuussa suosituksia siitä, kuinka Slovakian tulisi osoittaa asenteensa erityisesti eräisiin demokraattisiin ongelmiin. Yhteiset ponnistukset, tai pitäisikö puhua painostuksesta, johtivat siihen, että viime kuukausina on saavutettu jonkin verran edistystä. Presidentti ja pääministeri - presidentti on Slovakiassa enemmän tai vähemmän oppositiojohtaja - keskustelevat taas keskenään. Asia oli suuri ongelma, ja onhan siinä edelleen puutteita. Oppositio ja hallituspuolueet ovat luvanneet toimia paremmin Slovakian EU-intressien hyväksi.
Tämä ei kuitenkaan riitä muuttamaan parlamentin arviota. Siksi ehdotetaan, että Slovakia suljetaan konkreettisista neuvotteluista niin kauan kuin demokratia ei vielä toimi siellä normaalisti. On vielä epäselvää, kuinka Slovakia otetaan mukaan laajennettuun neuvotteluprosessiin. Se riippuu neuvottelujen muodosta. Jos neuvosto tai parlamentti päätyisi neuvottelemaan kaikkien ehdokkaiden kanssa yhtä aikaa, Slovakian ei käsityksemme mukaan tällä hetkellä pitäisi tulla niihin mukaan. Jos taas kysymyksessä on puolittainen regattamalli, mainitakseni vain toisenlaisen muodon, asia on tietenkin taas aivan toisin, kuin jos kysymyksessä on pikemminkin symbolinen yhteinen neuvottelujen käynnistäminen ja vasta myöhemmin konkreettisempi neuvottelu, Slovakia voisi kyllä kuulua ensimmäiseen vaiheeseen.
Mutta kuten sanottu, kritiikkimme ensisijainen kohde on Slovakian hallitus. Emme kuitenkaan halua samalla sulkea ovia Slovakialta ja sen kansalta. Slovakia on eurooppalainen maa ja sellaisena pysyy, eikä se saa kadota Euroopan horisontin taakse. Se on Euroopan nuorin valtio, mikä aiheuttaa joskus lisäongelmia. Siksi puollamme esiliittymiskumppanuutta sen kanssa ja Slovakian ottamista mukaan Eurooppa-konferenssiin myönteisenä vastauksena kaikille slovakialaisille. Siten vastuu Slovakian hylkäämisestä annetaan sille, jolle se kuuluukin eli sen omalle hallitukselle. On sietämätöntä, että hallitus kohtelee maansa etuja tuolla tavoin. Voimme vain toivoa, että Euroopan parlamentin ja myös Euroopan komission mielipide antaa kyseisen maan vastuussa oleville henkilöille ajattelemisen aihetta. On parempi tehdä muutoksia nyt kuin löytää itsensä myöhemmin suljettujen ovien takaa.

Cars
Arvoisa puhemies, puhun Kyproksesta vastaavan ansioituneen esittelijän Bertensin puolesta. Hän on Kanadassa konferenssissa, jossa käsitellään jalkaväkimiinoja. Kyproksesta Bertens sanoo, että toistamme tänään keskustelua, jonka kävimme parlamentissa kesäkuussa 1995. Sekä parlamentti että neuvosto ovat monta kertaa ilmaisseet näkemyksen, että liittymisneuvottelut Kyproksen kanssa aloitetaan kuusi kuukautta HVK: n jälkeen. Tänään me vahvistamme tämän kannan.
Kypros on erikoistapaus. Kuten komissio totesi Agenda 2000: ssa, Kypros on taloudellisesti ja poliittisesti valmis unionin jäsenyyteen. Bertensin mukaan on selvää, että emme voi sallia ulkomaalaisen miehittäjän sanella liittymisneuvottelujen ajankohtaa ja tahtia. Sen vuoksi neuvottelut olisi aloitettava suunnitelmien mukaisesti. Kyproksen ongelman ratkaisu ei saisi vaikuttaa neuvotteluihin eikä liittymiseen. Unionin olisi myötävaikutettava voimakkaasti Kyproksen ongelman ratkaisuun. YK: n Cordovezin ponnistelut ansaitsevat kaiken tuen. Unioni voi parantaa saaren ilmapiiriä tiedottamalla laajasti molempia yhteisöjä sekä niiden kanssa ja välillä käytävän vuoropuhelun avulla.
Sen olisi painostettava molempien yhteisöjen edustajia laajentumisneuvotteluihin. Unioni saa paljon aikaan, jos se toimii yhtenäisesti ja sitkeästi.

Poos
, neuvoston puheenjohtaja. (FR) Arvoisa puhemies, kuuntelin hyvin kiinnostuneena puheenvuoroja, joita puhujat käyttivät poliittisten ryhmien puolesta, ja esiteltyjä mietintöjä, joissa käsitellään komission mielipiteitä. Olin hyvin ilahtunut todetessani, että Euroopan parlamentin enemmistö on samaa mieltä esittelijöidensä, Oostlanderin, Barón Crespon ja Colom I Navalin, tekemästä analyysistä.
Tämä viides laajentuminen, esittelijänne sanoivat, herra puhemies, on suuri mahdollisuus Euroopalle, mutta on selvää, että jos yhtäältä laajentuminen maksaa, se luo toisaalta myös uusia markkinoita, siis uusia työpaikkoja, ja se kasvattaa merkittävästi Euroopan painoarvoa maailmassa - tärkeä sivuvaikutus, jonka rahallista arvoa ei voida laskea. Useat puhujat ovat korostaneet laajentumispaketin kokonaisuutta. Herra Pöttering sanoi esimerkiksi, että Euroopan unionia on vahvistettava ja syvennettävä, että sen politiikkoja on uudistettava, toimielimiä on uudistettava ja toimielinten toimintaa on uudistettava, jotta ne voivat ottaa vastaan 11 uutta jäsenvaltiota.
Mitä tulee neuvottelumenettelyyn ja -tapaan, herra Swoboda puhui liittymiskuumeesta. Hän puhuu liittymiskuumeesta täällä Euroopan parlamentissa, mutta pelkään, että tämä kuume ei ole vielä koskettanut maittemme omaa julkista mielipidettä. Tämän osalta kaikissa 15 jäsenvaltiossa on ryhdyttävä suuriin selitysponnisteluihin, joissa Euroopan parlamentin, kansallisten parlamenttien, komission ja 15 jäsenvaltion hallitusten on oltava mukana.
Lähipäivinä on löydettävä menettely, joka ei syrji ketään. Tässä suhteessa, parlamentin päätöslauselmaesitys, joka on käsiteltävänämme, on hyvä kompromissi, kuten rouva Hoff sanoi. Sen 3 kohdassa sanotaan, että kaikilla ehdokkailla on oikeus aloittaa neuvottelut samanaikaisesti, mutta sen 6 kohdassa täsmennetään, että siinä ollaan samaa mieltä komission kannasta, jonka mukaan tehokkaat neuvottelut olisi aloitettava aivan ensimmäiseksi niiden maiden kanssa, jotka ovat saavuttaneet tuntuvimpia edistysaskelia. On siis yhtäältä olemassa neuvottelujen alkamispäivä, ja toisaalta niiden tahti. Tämä siis merkitsee sitä, että hyväksytään neuvottelujen erilaistaminen, joka perustuu siihen, kuinka valmiita ehdokasvaltiot ovat. Poissulkemisia ei saa olla, vaan neuvottelujen erilaistamista, mikä on aivan 11 ehdokasvaltion kanssa käytävän neuvotteluprosessin luonteen mukaista.
Neuvostossa käytävät keskustelut, herra puhemies, kulkevat tällä hetkellä samaan suuntaan. Eurooppakonferenssin ajatusta ei ole epäilty keskustelun aikana. Olette kannassanne hyväksyneet, että tarvitaan monenvälistä kehystä 11 ehdokasvaltiota varten. Tarvitaan poliittisen yhteistyön välinettä. Turkin osallistuminen tähän konferenssiin on kysymys, joka tällä hetkellä on vielä avoinna. Parlamentti vaatii tiukkaa menettelyä. Komissio komissaarinsa van den Broekin suulla toivoo selvyyttä. Mutta komissio ja neuvosto toivovat Turkilta myös myönteisiä merkkejä. Tätä odottaessa puheenjohtajamaan aikomuksena on ehdottaa neuvostolle, että Turkilla olisi paikka laajentumisprosessissa, ja määritellä lähestymisstrategia Turkin ja Euroopan unionin välillä.
Kiitän myös herra De Vriesiä siitä, että hän sijoitti laajentumisen yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan yhteyteen. Tosiaankin, uusien jäsenten liittymistä, jotka kuuluvat Euroopan mantereen keski- ja itäosiin, on tarkasteltava yhtä aikaa kuin Venäjän, Yhdysvaltain ja Kanadan suhteitamme. Venäjän suhteiden osalta vahvistumista on jo tapahtunut kumppanuussopimuksen ansiosta, joka tuli voimaan 1. joulukuuta ja jonka täytäntöönpano tapahtuu korkean tason tapaamisten kautta, joista on määrätty tässä sopimuksessa.
Mitä tulee siteisiimme Atlantin takaisiin kumppaneihimme, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan, haluaisin tiedottaa teitä siitä, että huippukokous pidetään huomenna ja ylihuomenna Ottawassa ja Washingtonissa, huippukokous, jonka aikana syvennämme suhteitamme ja vahvistamme vuoropuhelua kaikista ajankohtaisista kysymyksistä Atlantin takaisten kumppaniemme kanssa mukaan lukien Euroopan unionin laajentumiskysymys. Lisäisin tähän kumppanien listaan, joita ei saa laiminlyödä, koska heittäydymme laajentumisseikkailuun, Välimeren alueen kumppanimme. Laajentumisen ei pidä saattaa yhteisöä epätasapainoon, ja meidän on vahvistettava samanaikaisesti suhteitamme eteläisiin kumppaneihimme.
Lopuksi, mitä tulee politiikkojen ja rahoituskehyksen uudistamiseen, totesin, että sitä ei kiistä kukaan. Mielipiteet eroavat heti, kun puhutaan luvuista. Jos emme voi jo nyt sopia luvuista, sopikaamme siis periaatteesta, siitä, jonka esimerkiksi herra Puerta esitti. Hän sanoi, että 2000-luvun Euroopan ei pidä olla ainoastaan markkina-alue, vaan sen on oltava myös solidaarisuuden alue. Solidaarisuutta 15 vanhan jäsenvaltion välillä, mutta myös solidaarisuutta vanhojen ja uusien jäsenvaltioiden välillä. Olen vakuuttunut, herra puhemies, siitä, että tässä kohdassa Euroopan parlamentti ja neuvosto ovat samalla aaltopituudella.

des Places
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, Euroopan unionin laajentuminen KIE-maihin ja Kyprokseen on varmasti yksi tärkeimmistä haasteista yhteisön toimielinten tulevaisuudelle. Mutta kaksi minuuttia maataloutta käsittelevän valiokunnan lausunnon esittämiseksi kahdesta näin tärkeästä mietinnöstä, myöntäkää edes, on vähän.
Olkoon miten tahansa, ansa, joka on vältettävä, on se, että samanaikaisesti ei heikennettäisi unionin nykyisiä politiikkoja, varsinkin yhteistä maatalouspolitiikkaa, eikä petettäisi liittymisehdokkaita.
Maataloutta käsittelevä valiokunta on ilmoittanut kannattavansa tätä laajentumista sillä ehdolla, että noudatetaan eurooppalaista maatalousmallia, jossa käytetään hyväksi aluetta ja aluesuunnittelua. Haluamme muistuttaa, että juuri maatalous muokkasi Euroopan sivilisaatiota ja että sillä on yli 2000 vuoden perinteet. Euroopan ylimääräinen työllisyyshuippukokous pidettiin hiljattain. Olisi hyvä yrittää ratkaista itse perusongelma. Haluan muistuttaa tässä, että Euroopan unioni on menettänyt maatalouden alalla 230 000 aktiivista työpaikkaa vuonna 1996 ja lähes 800 000 maatilaa on hävinnyt tämän saman vuoden aikana. Nämä luvut ovat kauhistuttavia, herra puhemies, kauhistuttavia uusien sukupolvien sijoittumisen kannalta.
Siis kysymykseen: ylittikö komissio toimivallan, jonka Eurooppa-neuvosto sille myönsi? Kyllä, varmasti, vastaamme. Edellytetystä teknisestä analyysistä olette tehneet 1500-sivuisen ja miljooniksi kappaleiksi monistetun todellisen poliittisen ohjelman ilman mitään neuvotteluja. Ohjelman, jossa te määräätte yhtä pikkutarkasti kuin yksityiskohtaisestikin Euroopan politiikkojen kehityksestä, laajentumisesta, uudistuksesta ja talousarviosta, jos järjestys ei ole talousarvio, uudistus, laajentuminen, mikä olisi ollut realistisempaa. Ohjelma sillä verukkeella, että yhdenmukaistetaan maatalous- ja rakennepolitiikkoja, jotka on mukautettu Maailman kauppajärjestön uuteen kierrokseen, sama virhe kuin vuonna 1992. Olisiko amerikkalaisten työryhmä jo saanut Euroopan taipumaan jopa ennen määräajan umpeutumista? Sillä verukkeella, että Eurooppaa laajennetaan itään, joka tarvitsee rakennevaroja eikä maatalousvaroja ja talousarvion aiheuttamien rajoitteiden, yleisten suuntaviivojen ja muiden lähentymisvaatimusten verukkeella, ja kaiken lisäksi talous kasvaa 2, 5 % jäsenvaltioissa ja 4 % KIE-maissa vuosina 2000-2006.
On totta, että parhainta palvelua saa aina palvelemalla itse itseään, ja paras tapa saada hyvää palvelua on aivan yksinkertaisesti sekoittaa pelin kortit niin, että ainoastaan muutamat asiaan vihkiytyneet pysyvät selvillä, tässä tapauksessa komissio...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Christodoulou
Arvoisa puhemies, periaatteellinen poliittinen päätös laajentumisesta on jo tehty, ja tästä on oltu vakuuttuneita kaikissa keskusteluissa ja esittelyissä täällä tänään. Siitä syystä meidän on keskitettävä huomiomme siihen, että tämä poliittinen päätös on tehtävä oikein, nimittäin sillä tavalla, että laajentuminen tapahtuu mahdollisimman säännöllisellä ja perusteellisella tavalla, jotta sen eri yhteyksissä kuvaamamme tavoitteet täyttyvät.
Tästä syystä esitän muutamia perusperiaatteita siltä sektorilta, johon työni liittyy, nimittäin rahoitusnäkymistä ja Euroopan yhteisön varojen käytöstä, jotka on hyväksyttävä heti ensi hetkestä lähtien ja niistä on keskusteltava aina tältä pohjalta ilman useita politiikkojen muutoksia.
Ensimmäinen asia on se, että näiden valtioiden talouskehitys on pitkä ja vaikea taloudellinen prosessi. Meidän on myös tehtävä päätös, että jos kehitystä ei tapahdu, liittyminen, joka ei täytä näitä edellytyksiä, aiheuttaa erittäin merkittäviä ongelmia paitsi liittyvälle valtiolle, myös itse Euroopan yhteisölle. Sillä ei tarvita kovin suurta analyysia voidaksemme ymmärtää, että mikäli otamme huomaamme yhteisön ja talouden, joka ei ole edistynyt siihen pisteeseen, että se pystyisi vastaamaan niihin edellytyksiin, joita liittyminen vaatii, ongelmat ovat erittäin suuria kummallekin.
Sen vuoksi liittymistä ennakoivan avun ja liittymistä edeltävän kauden on oltava riittäviä, jotta näiden valtioiden taloudet voisivat valmistautua tarpeeksi, niin että liittyminen tapahtuu oikein.
Kuuntelin hyvin kiinnostuneena sitä, mitä komission jäsen van den Broek sanoi eräänlaisen rahaston luomisesta erojen kattamiseksi. Tämä on esitys, joka muotoutui Euroopan parlamentissa PHARE-ohjelman muutoksen yhteydessä ja oletan, että tämän esityksen uudistettu muoto on se, josta kuulimme edellä.
Yhtä lailla tärkeä on kysymys joustavuudesta ja toteutuksesta. Emme voi muotoilla joustamattomia kehyksiä, kun emme tiedä otetaanko esittämämme ennakkoehdot huomioon vai ei. Emme myöskään tiedä, millainen on talouskurssi tulevaisuudessa.
Herra puhemies, tästä syystä uskon, että täysin joustamatonta esitystä rahoituskehyksestä vuoteen 2006 asti on katsottava hyvin varovaisesti. Parlamentin esityksistä voitte havaita, että meillä on oltava tiettyä joustavuutta mainitussa asiassa, nimittäin on oltava suunnitelma uudistamislausekkeesta, lausekkeesta, joka sovittaa taloussuunnitelmat kehittyneeseen tilanteeseen. Olen varma, että myös komissio tehdessään Agenda 2000 - asiakirjaa ajatteli, että asiat, joita esitettiin ennakkoehdoissa, olivat sellaisia, jotka pitäisi tehdä taloudellisen mallin luomiseksi, mutta jotka eivät olisi sellaisia, joista ei synny minkäänlaista keskustelua ja joita ei alun alkaenkaan voitaisi mitenkään muuttaa.
Tästä syystä Euroopan parlamentin esitykset tietystä joustavuudesta taloussuunnitelmissa ovat oikeansuuntaisia ja olen sitä mieltä, että siinä on lopullinen ratkaisumme. Tällä hetkellä me kuitenkin annamme sellaisen kuvan, että omaksumme joustamattoman politiikan. Kuten esimerkiksi, että järjestelyt aloitetaan vain muutamien maiden kanssa, eikä kaikkien - tämä asia näyttää kyllä nyt onneksi muuttuvan - ja se luo kaikenlaisia virheellisiä vaikutelmia, kuten poliittisia ongelmia liittymistä valmistelevissa maissa, jotka monesti ovat niin merkittäviä - vaikka niiden ei - loogisesti ottaen pitäisi olla - että asioiden kehittyessä niillä voi olla todella suuria ongelmia.
Joka tapauksessa, mitä muutoksia tapahtuukin, herra puhemies, ja mitä keskusteluja leikkauksista ja sisäisistä muutoksista talouskehyksen puitteissa käydäänkin, niiden pitää liittyä kaikkiin pääkohtiin, ettei niitä liitetä vain tiettyihin. Ettei siis käy niin, että laajentuminen tapahtuu rahoituskehyksen varojen uudelleen jakamisen avulla, kuten vuotta 2006 ajatellen ehdotetaan, sillä seurauksella, että yhteisön syveneminen kärsii vahinkoa. Tapahtuvan pitää kattaa Euroopan yhteisön toiminnat kokonaisuutena.
Viimeinen kohta, herra puhemies, jonka herra Oostlander analysoi erittäin hyvin käyttäen esimerkkinä Kyproksen kysymystä. Euroopan yhteisön on lopultakin hankittava poliittiset ulottuvuudet. Se, mitä me näemme käymistämme keskusteluista on, että ellei meillä ole olemassa oikeita poliittisia ulottuvuuksia, kaikki se, mistä täällä puhutaan, jää vaille lopputulosta. Tämä on siis asia, jota meidän on vakavasti pohdittava.

Van Velzen
Arvoisa puhemies, ensinnäkin haluan tutkimusta, teknologista kehittämistä ja energia-asioita käsittelevän valiokunnan nimissä viitata siihen, että unionin laajentuminen on tietenkin tärkein tulevaisuuden haasteemme. Energia-asioissa kiinnitämme huomiomme erityisesti ydinvoimaloihin. Voimme todeta, että Euroopassa ei ole yhteisön säännöstöä tällä alalla. Siksi on mielestäni erittäin tärkeää, että ponnistelemme jo nyt, jotta Keski- ja Itä-Euroopan ydinvoimalat saataisiin vastaamaan länsimaista turvallisuustasoa, ja huolehdimme siitä, että niiden käyttöturvallisuutta tarkkaillaan IAEA: n neuvotteluviranomaisten mukaisesti. On tietenkin myös tärkeää, että teemme turvatarkastuksia radioaktiivisten jätteiden varalta, ja Euratomilla voi olla tärkeä tehtävä siinä.
Puollamme sitä, että Keski- ja Itä-Euroopan maat voivat ottaa osaa viidenteen puiteohjelmaan. Jos se ei ole mahdollista, niin ainakin ne voisivat jatkaa Copernicus-ohjelmassa, sillä se on ollut erittäin menestyksellinen. Myös niiden osallistuminen Euroopan unionin tietoyhteiskuntahankkeisiin on erittäin tärkeää. Voimme näin huolehtia siitä, että investoimme jo nyt ja varmistamme siten, että vaadimme myöhemmin vähemmän rakenne- ja koheesiorahastoilta. Täten voimme myös varmistaa, että me kaikki olemme voittajia asiassa.
Sitten pari sanaa PPE-ryhmän puolesta käynnistämismallista. Komissaari ja myös neuvoston puheenjohtaja Poos viittasivat oikeutetusti siihen, että valmistelu ja neuvottelut kuuluvat kokonaisuutena samaan prosessiin. Ja kaikki ovat viitanneet siihen, että emme voi vielä päästää yhtään maata mukaan, koska yksikään maa ei täytä liittymisehtoja. Hyvä niin, sanoisin. Mutta älkäämme antako pelkkien rationaalisten seikkojen vaikuttaa valintaamme, kuten komissio on tehnyt, vaan katsokaamme myös psykologiaa.
Romaniassa, Bulgariassa, ja näiden kaltaisissa maissa elää edelleen Jalta 1944. Nuo maat tulkitsevat - halusimmepa tai emme, ja olipa se meistä oikeutettua tai ei - asian niin, että nykyiset tapahtumat merkitsevät Euroopan uutta kahtiajakoa. Ne arvioivat Venäjän sisäisen vakauden turvallisuustilannetta toisin kuin me. Mutta ne ovat lähempänä Venäjää, ja ne ovat myös tunteneet sen omakohtaisesti viimeiset 45 vuotta. Haluaisin pitää painokkaan ja palavan puolustuspuheen, jotta myös tuollaiset tunteet ja tuollainen psykologia otettaisiin mukaan.
Oikeutetusti nämä Keski- ja Itä-Euroopan maat joutuvat kohtaamaan valtavia uudistuksia, joiden on vielä tapahduttava. Emme puhu pienistä uudistuksista, puhumme erittäin syvästi vaikuttavista uudistuksista, joista lukemattomat ihmiset kärsivät noissa maissa. Jos heille ei sillä hetkellä pystytä tarjoamaan sellaista näkymää, että heistä tulee jonkin ajan kuluttua jäseniä, ja noissa maissa tulkitaan Luxemburgin keskustelun tulosta ehkä eri tavalla kuin meillä, eivätkä he näe välittömästi järkeä asiassa, silloin ei ole helppoa motivoida heitä uudelleen jatkamaan raskaita uudistuksia, joissa suuret joukot jäävät työttömiksi. Siihen tarvitaan paljon rohkeutta poliitikoilta.
Myös sijoittajat tekevät loppujen lopuksi valintoja siitä, mennäkö Viroon mutta ei Liettuaan, koska he voivat sanoa, että se on maa, joka ei kuulu ensimmäiselle kierrokselle. Toivon siis kiihkeästi, ettemme jaa maita kahteen ryhmään, vaan että löydämme keinon yhdistää toisaalta rationaalisuus ja toisaalta yhteyden tunne. Haluaisin vedota komissaariin voimakkaasti ja tunteella jotta antaisimme kaikkien tulla mukaan neuvotteluihin, sillä toivomme kaiken kattavaa prosessia, mutta tämän on myös näyttävä strategiassamme.

Moniz
Arvoisa puhemies, koska laajentuminen on prosessi vailla esikuvia, se on ymmärrettävä historialliseksi prosessiksi mutta samalla myös poliittiseksi välttämättömyydeksi etsittäessä Euroopan identiteettiä ja mahdollisuudeksi edistää talouskasvua tulevaisuudessa.
Komission ehdottama esivalinta on mielestämme virhe. Se voisi vaarantaa ja hidastaa joidenkin jäsenehdokasmaiden liittymisprosessia synnyttämällä jo alkuvaiheessa juovan niiden välille erilaisilla mahdollisuuksilla - kuten kyvyllä houkutella ulkomaisia sijoituksia - jotka saattavat ne eriarvoiseen asemaan suhteessa toisiinsa. Virhe olisi myös olla puuttumatta 1, 27 %: n ylärajaan, joka liittyy puhtaasti taktisista syistä aliarvioituihin laajentumiskuluihin, joista talouskasvun arvioidaan virheellisesti kattavan kaksi kolmasosaa. Se johtaisi hyvin todennäköisesti rakennepolitiikkojen merkityksen vähenemiseen nykyisten alueiden välisten suurten erojen poistamisessa. Virhe tehtäisiin myös siinä tapauksessa, että ei anneta mahdollisuutta tarkistaa rahoitusta, jos se osoittautuu aiheelliseksi, sillä laajentumiskulut jäisivät tällöin kaikkein köyhimpien maiden maksettaviksi solidaarisuuden ja yhteenkuuluvuuden periaatteiden murentumisen myötä.
Ei ole hyväksyttävää eikä johdonmukaista kannattaa laajentumista ilman että laaditaan asianmukaiset keinot sen toteuttamiselle kaikkia osapuolia hyödyttävissä, toimivuudeltaan ja tehokkuudeltaan ideaaleissa olosuhteissa, joissa noudatetaan tarkasti sovittuja sääntöjä ja joissa Euroopan assosiaatiosopimukset ja maiden liittyminen Maailman kauppajärjestöön ovat tärkeitä viitekehyksiä.
Johdonmukaista olisi myös kannattaa laajentumisen toteuttamista vaihtoehtona - täydentävyyden ja riippuvuuden sijasta - muille ohjelmille, kuten esimerkiksi Välimeren alueelle ja KIE-maihin suunnatuille ohjelmille.
Yhteisön talousarvion merkityksen vähentäminen tulojen jakamisessa ja laajentumiskulujen aliarvioiminen tietyn jäsenvaltion sisäpoliittisten suhdanteiden mukaisesti olisi valitettava virhe ja se typistäisi lähes absurdille tasolle tämän Euroopan unionin tulevaisuuden kannalta ratkaisevan prosessin.

Thors
Arvoisa puhemies! Oikeusasiainvaliokunta yhtyy komission huoleen hakijamaiden puutteellisesta kyvystä soveltaa yhteisön lainsäädäntöä hallinnossa ja oikeuslaitoksessa. Tämä otetaan mukaan päätöslauselmaan. Korostamme edelleen, että tarvitaan intensiivisempiä toimia hakijamaissa yhteisön lainsäädäntöä koskevan tiedon lisäämiseksi.
Valiokunta on myös ehdottanut ja ulkoasiainvaliokunta ottanut käsiteltäväksi, että tarvitaan tehokkaita ja luotettavia järjestelmiä kiinteistö- ja yritysrekistereitä varten. Kun näissä järjestelmissä on puutteita, ei ole edellytyksiä, eli pohjaa, markkinataloudelle.
Ulkoasiainvaliokunta korostaa myös, että vähemmistöjen suojelu on ratkaisevan tärkeää ja että komission yhdessä hakijamaiden kanssa on ratkaistava ongelmat niin pian kuin mahdollista. Tämä muotoilu on liian epämääräinen. Pahoittelen, että oikeusasiainvaliokunnan ehdotusta siitä, että jäsenvaltiot ja hakijamaat ensimmäisenä askeleena ratifioisivat Euroopan neuvoston yleissopimuksen, ei ole toteutettu. Euroopan neuvoston perustelut ja asiakirjat ovat perustavia, sen työlle meidänkin työmme on perustuttava, jotta olisimme uskottavia. Kunnioittamatta vähemmistöjen oikeuksia emme voi luoda vakaata Eurooppaa. Vielä heikommaksi asian tekee se, ettei lasten oikeuksista hakijamaissa mainita mitään.
Valiokunnan mietintö on jopa heikompi kuin komission maakohtaisesti tekemä selonteko lasten tilanteesta. Huomasin, että komissio vain mainitsee lapset Romaniassa, Bulgariassa ja Liettuassa. Ainoastaan Romanian kohdalla mainitaan YK: n yleissopimus lasten oikeuksista. Sen vuoksi toivon, että komissio tulevissa ihmisoikeuksia koskevissa vuosiarvioinneissa selvittää, kuinka yleissopimusta lasten oikeuksista noudatetaan, erityisesti velvollisuutta raportoida edistysaskelista, koska kaikki Euroopan maat ovat allekirjoittaneet tämän yleissopimuksen. PHARE-ohjelman tulevassa arvioinnissa meidän on saatava tietää, kuinka varoja on käytetty lasten tilanteen parantamiseen. Meidän täytyy myös painostaa kaikkia hakijamaita kieltämään lapsiprostituutio. Mukailisin tunnettua raamatunlausetta: siitä, kuinka kohtelemme vähimpiä veljiämme, näkee, millaisia olemme; inhimillisiä vai epäinhimillisiä.

Ettl
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat! Itälaajentumisessa on kysymys siitä, että Euroopan historiallinen mahdollisuus hyödynnetään kunnolla. Kunnolla hyödyntäminen merkitsee kuitenkin sitä, ettei tässä tulevaisuuden kannalta niin ratkaisevassa kysymyksessä saa politikoida asianomaisten ihmisten mielipiteitä kuulematta. Olemassa oleva valtava hyvinvointikuilu herättää toisaalla oikeutettuja toiveita paremmasta tulevaisuudesta, toisaalla pelkoja hyvinvoinnin ja työpaikkojen menetyksestä. Menestyksen kannalta on epäilemättä ratkaisevaa, kuinka tämän kysymyksen kanssa toimitaan. Jos uuden Eurooppamme sosiaalista ulottuvuutta, sosiaalista kehitystä ei jouduteta tarkoituksellisesti eikä tarvittavalla herkkyydellä, ohjaudumme entistä voimakkaammin uusiin yhteiskunnallisiin konflikteihin, erityisesti Euroopan unionin reuna-alueilla.
Mutta juuri tätä meidän on vältettävä. Työllisyys- ja sosiaaliasiain valiokunta on lausunnossaan pohtinut kysymystä kuinka ja on tehnyt siitä ehdotuksia. Johtopäätöksiä suositeltiin ulkoasiainvaliokunnalle lähes yksimielisesti. Mutta sosiaalivaliokunnan yksi johtopäätös, joka käsittelee työvoiman vapaan liikkumisoikeuden siirtymäaikoja, hylättiin yhden äänen enemmistöllä. Juuri tämä johtopäätös on nyt uudelleen täysistunnon äänestettävänä. Tarvitsemme tätä ehdotettua erittäin joustavaa lisäehtoa eurooppalaiseen sosiaalimalliin kohdistuvan paineen helpottamiseksi ensimmäisessä vaiheessa, ja erityisesti EU: n reuna-alueilla meidän on myös autettava poistamaan asukkaiden pelkoja uskottavia siirtymäkausisäännöksiä käyttämällä. Vain sillä tavalla olemme valmiina aloittamaan rajan molemmin puolin hyväksi koettavan keskustelun kestävän kehityksen edistämiseksi rakenteellisesti myös hakijamaissa. Ryhmäni puolesta pyydän teitä sen vuoksi hyväksymään tämän esityksen.

Schröder
Arvoisa puhemies! En haluaisi puuttua siihen, mitä alue- ja rakennepolitiikasta vastuussa olevien valiokuntien esittelijät sanoivat. Vain tämä: rakennepolitiikan, rakennerahastojen uudistus on ehdottoman välttämätöntä, laajennutaan tai ei. Sitä ei saisi unohtaa tässä yhteydessä. Mietintöjen esittelijät ovat kiitettävästi ottaneet mietintöihinsä joitakin kohtia aluepoliittisen valiokunnan tekemistä johtopäätöksistä. Saanen tässä käsitellä kahta kohtaa.
Ensimmäinen kohta on se, että ehdokasvaltioita on vaadittava rakentamaan tehokkaita paikallisia, alueellisia ja kansallisia hallintorakenteita, edistämään ei-valtiollisia toimijoita ja parantamaan rahoitusvalvontajärjestelmiä, jotta ne ylipäänsä voisivat kyetä kunnolla vastaanottamaan ja hallitsemaan rakennerahastoja, yhteensopimattomuuksien poistamiseksi. Saanen viitata siihen, että kaikki jäsenehdokkaat, Kyprosta lukuun ottamatta, ovat joutuneet elämään reaalisosialismin oloissa, joissa ei ole ollut olemassa aluepolitiikkaa. Talous-, raha- ja kulttuuripolitiikka olivat olemassa, riippumatta siitä, kuinka hyvää tai huonoa ne olivat, mutta niille oli olemassa käsite; alue- tai rakennepolitiikkaa ei ollut olemassa. Tässä mielessä on erittäin tärkeää selvittää mahdollisille jäsenille, että alueja rakennepolitiikka on ylipäänsä oltava olemassa.
Toinen kohta, joka on saatu kollegoilta Oostlander ja Barón Crespo, on se, että meidän on etsittävä keski- ja itäeurooppalaisille jäsenehdokkaille strategia, jottei ensimmäisen laajentumiskierroksen jälkeen päädytä siihen, että hyvinvointikuilua, joka tällä hetkellä vallitsee Euroopan unionin ja sen ulkopuolella olevien maiden välillä, vain siirretään muutamia satoja kilometrejä itäänpäin. Sillä ei nimittäin voiteta mitään! Tämä merkitsee sitä, että jäsenehdokkaiden on mahdollisimman pian kiinnitettävä huomiota siihen, etteivät anna kulloisenkin itänaapurinsa lähellä olevien alueiden jäädä liian takapajuisiksi, jottei sinne synny uusia konfliktipesäkkeitä, sillä Euroopan yhdentymisen tärkein tavoite on laajenemisen yhteydessäkin rauhan säilyttäminen vapaudessa.
Sallikaa minun vielä lopuksi kiittää esittelijöitä. Kaikki kolme esittelijää ovat osoittaneet suurta asiantuntemusta ja erityisesti erittäin suurta eläytymiskykyä, ja luulen, että tässä herkässä asiassa se on ainakin yhtä tärkeää kuin ensin mainittu!

Sindal
Arvoisa puhemies, aion liikennevaliokunnan puolesta esittää näkökannat, joista valiokunta on tämän mietinnön yhteydessä keskustellut. Kuten tiedämme, liikenne kasvaa Euroopassa koko ajan, mihin ovat omalta osaltaan vaikuttaneet uusien demokratioiden perustaminen ja kauppasuhteet niiden kanssa. Valiokunnan kanta on, että uusien jäsenmaiden on noudatettava EU: n kestävän liikkuvuuden politiikkaa. Tässä asiassa on tehtävä aloitteita ja perustettava uusia tukimuotoja. Euroopan laajuisen verkoston prioriteettitekijöiden on koskettava myös uusia jäsenmaita. Liikennevaliokunta haluaa myös painottaa, että turvallisuutta ja terveyttä koskevien sääntöjen on koskettava rajattomia, ylikansallisia kuljetusmarkkinoita. Kuljetusten sisämarkkinat ovat jo vilkkaat, minkä vuoksi on tärkeää, että kilpailu-, ympäristö- ja työllisyysnäkökohtien vuoksi toteutamme sitovat sopimukset niin, että liikenteenkehityksestä tulee tasapainoinen ja että myös ympäristö otetaan huomioon. Uusia jäsenmaita on tuettava tämän toteuttamisessa.
Herra puhemies, haluan lisätä, että minusta on ilahduttavaa kuulla, että nyt puhutaan helpotuksista, jotka liittyvät hakijamaiden aloitusmahdollisuuksiin ja maiden kanssaan käytäviin neuvotteluihin. Tänään olemme kuulleet, että kaikilla hakijamailla on yhtäläiset mahdollisuudet, mutta puhumme edelleenkin ensimmäisen ja toisen ryhmän hakijamaista. Tämä on hieman ristiriitaista. Ehkä tämä liittyy siihen, etten ole samaa mieltä komission kanssa arviointikeinoista. Kuka on päässyt pisimmälle? Arvioidaanko se taloudellisten tekijöiden perusteella vai kyvyllä ja halulla osallistua EU: hun? Miten tehdään ero valmistelujen ja neuvottelujen välillä? Komissaari sanoi, että kyseessä oli yksi prosessi, kuitenkin komission strategiaan kuuluu aloitusryhmä. Laajentumisen kustannuksista, jotka on lisätty Colom I Navalin mietintöön, ilmenee, että ensimmäiselle ryhmälle on varattu kolme kertaa enemmän euroja. Tätä en voi ymmärtää, koska puhutaan yhtäläisistä mahdollisuuksista. Mutta mikäli oikein ymmärsin, puhui komissaari tänään uudesta rahastosta. Päivän keskustelusta voin tehdä sellaisen johtopäätöksen, että riippumatta valitusta mallista ja riippumatta rinnakkaisten konferenssien organisoinnista, kutsutaan tekniset valmistelunsa loppuun saanut ja neuvotteluihin valmiina oleva hakijamaa konkreettisiin neuvotteluihin, ja tämä on ratkaiseva asia. Mikäli komission ja neuvoston vakuuttelut pitävät paikkaansa, tulee todellisuus siitä, mikä on ensimmäinen uusi jäsenmaa, olemaan aivan toinen.

Eisma
Arvoisa puhemies, ympäristön edun takia parlamentin ympäristövaliokunta on päätynyt tekemään mahdollisimman pienen eron eri maiden välillä, sillä ympäristösäädösten sopeuttamisessa lainsäädäntöön saattaisi käydä niin, että maat, jotka eivät pääse ensimmäiselle kierrokselle, tavallaan passivoituvat, ja ne, jotka pääsevät ensimmäiselle kierrokselle osoittavat tietynlaista itsetyytyväisyyttä saavutuksiinsa. Tämä voisi olla seurauksena maiden erottelusta. Vierailullani muutamissa uusissa hakijamaissa tämä käsitykseni vahvistui myös ympäristöasioista.
Unionin laajentuminen on ennen kaikkea poliittinen prosessi, mutta se ei saa vaarantaa eurooppalaista politiikkaa. Niin uhkaa käydä ympäristöasioissa. Ympäristösäädösten noudattamisen kustannukset ehdokasvaltioissa ovat niin suuret - arviolta 120 miljardia ecua - ettei niitä voida kohtuuden nimissä kattaa 20 vuoden aikana. Kuitenkin tästä hitaasti tikittävästä aikapommista huolimatta laajentuminen toteutuu.
Tehdäkseen tuon aikapommin vaarattomaksi ympäristövaliokunta on tehnyt muutaman tarkistuksen, jotka ovat täysistunnoissa. On tietenkin selvää, että päästäkseen jäseneksi maan on noudatettava ympäristösäädöksiä, jotka liittyvät sisämarkkinoiden valkoiseen kirjaan, mutta pyydämme Euroopan komissiota päättämään prioriteeteista muiden ympäristösäädösten osalta. Muuten joudumme odottamaan liian kauan ennen kuin koko säännöstö on otettu käyttöön. Silloin kestää ehkä vuoteen 2020 tai 2030, ennen kuin ensimmäinen maa pystyy liittymään unioniin. Sellaisen prioriteettilistan haluaisimme.
Toisena tärkeänä tarkistuksena pyydämme saada perustaa yhteistyössä EIP: n ja EBRD: n kanssa tietynlaisen takuurahaston alueella oleville pankeille, jotka eivät vielä ole valmiita antamaan lainaa ympäristöalalla toimivien pk-yritysten kannattaviin investointeihin. Olisi hyvä, jos voisimme tukea tuota aloitetta. Tällöin vapautettaisiin myös yksityisiä varoja maiden liittymiseksi Euroopan unioniin.
Lopuksi, älkäämme aliarvioiko näiden jäsenmaiden kapasiteetin puutetta tai kansalaisten osallistumista. Toivon, että voimme käyttää myös PHARE-rahastoja tähän suuntaan.

Hawlicek
Arvoisa puhemies! Pidän kulttuuri- ja koulutusvaliokunnan puolesta tekemässäni Oostlanderin, Crespon ja Colomin mietinnön lausunnossa tervetulleena sitä, että komissio nimittää Agenda 2000: ssa laajenemista historialliseksi haasteeksi unionille ja mahdollisuudeksi sen turvallisuuden, talouden, kulttuurin ja aseman suhteen maailmassa. Euroopan kulturellinen monimuotoisuus muodostaa luovuuden ja hyvinvoinnin lähteen. Uusien jäsenvaltioiden mukaantulo lisää unionin painoa ja kansainvälistä vaikutusta.
Koulutus ja kulttuuri ovat tärkeitä luottamusta herättäviä toimenpiteitä laajentuneen unionin lujittamiseksi. Ne muodostavat myös yhden niistä harvoista alueista, joilla ei ole eroa köyhien ja rikkaiden, enemmän ja vähemmän edistyneiden maiden välillä, vaan joilla jäsenvaltiot ja jäsenehdokkaat toimivat yhdessä tasavertaisina kumppaneina, vaihtavat kokemuksia ja voivat oppia ja hyötyä toisistaan. Sen vuoksi pidämme koulutusta ja kulttuuria erityisen tärkeinä etenemisstrategian aikana.
Selvä merkki tästä on se, että jäseneksi haluavat osallistuvat jo nyt kulttuuri- ja koulutusohjelmiin ja ovat erityisen kiinnostuneita yhteisöohjelmista Sokrates, Leonardo ja Nuorten Eurooppa. Kulttuuri- ja koulutusvaliokunnan mielestä on sen vuoksi ehdottoman välttämätöntä lisätä näiden ohjelmien rahoitusta. Tätä esitystä ei valitettavasti hyväksytty, mutta kuitenkin aiepöytäkirja siitä, että jäsenmaiden ja jäseneksi hakevien maiden kulttuuri- ja koulutusohjelmien edistäminen on aivan yhtä tärkeää. Haluaisin tässä vedota kaikkiin, mutta erityisesti budjettivaliokuntaan sen puolesta, että yleiseen ammatilliseen koulutukseen, kulttuuriin, tiedotusvälineisiin ja tiedotukseen käytettäviä varoja, jotka tällä hetkellä muodostavat 0, 48 % budjetin kokonaissummasta, lisättäisiin todella, koska juuri koulutus- ja kulttuuripolitiikan avulla voidaan saavuttaa vähällä rahalla erityisen suuri vaikutus.
Täällä hyväksyttiin periaate, jonka mukaan kulttuuri ja koulutus ovat avaimia etenemisstrategian menestykseen, ja sen vuoksi pyydän EU: n elimiä hyväksymään esityksemme ja käsittelemään Eurooppa-konferenssissa myös kulttuuri- ja koulutusasioita.
Hyväksyttyä ja selvää on myös se, että kulttuuri- ja koulutuspolitiikka eivät pelkästään luo työpaikkoja, vaan ovat myös olennaisen tärkeitä elämänlaadun, yhteisön solidaarisuuden lujittamisen, unionin kansalaisuuden ja ylipäänsä demokratian kannalta. Minulle on sen vuoksi tärkeää, ja lähden siitä ja tähän lopetan samalla esityksemme, että Euroopan parlamentti hyväksyy huomenna sen, että koulutuksen ja kulttuurin merkitystä laajennetussa unionissa on lisättävä.

Paasio
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin jäseniksi on laajentumisprosessin myötä tulossa maita, joiden yhteisenä piirteenä on EU: n nykyisiin jäseniin nähden alhainen tulotaso. Kun otetaan huomioon se, että laajentumisenkin olosuhteissa on tarkoitus pysyä nykyisen budjettikaton puitteissa, on odotettavissa, että talouteen liittyviä ongelmia tulee esiintymään muuallakin kuin laajentuvan ja aikanaan laajentuneen Euroopan unionin ja jäsenmaiden välisissä suhteissa.
Bruttokansantuotteella mitattuna monet hakijamaat ovat samalla tasolla keskitason kehitysmaiden kanssa, jotkut jopa alimman tulotason kehitysmaiden kanssa. Näistä tilastoista huolimatta hakijamaat eivät ole kehitysmaita muun muassa koulutusjärjestelmänsä, terveydenhuoltojärjestelmänsä ja olemassaolevan infrastruktuurin vuoksi, vaikka näiden kunto onkin monessa suhteessa verraten heikko.
Ainakin osittain samanaikaisesti laajentumisneuvotteluiden kanssa käydään neuvotteluja Euroopan unionin ja Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren maiden suhteiden järjestämisestä vuoden 2000 jälkeen, jolloin nykyinen neljäs Lomé-sopimus umpeutuu. On olemassa ilmeinen mahdollisuus, että EU: n laajentumisprosessiin liittyvä taloudellinen niukkuus johtaa houkutukseen siirtää Euroopan unionin ja sen jäsenmaiden perinteisille kehitysmaille suunnattuja varoja jäsenkandidaateille. Mikäli tämä mahdollisuus toteutuisi, merkitsisi se sitä, että köyhät kehitysmaat itse asiassa merkittävässä määrin rahoittaisivat Euroopan unionin laajenemista. Tällaista mahdollisuutta emme voi hyväksyä.
On erinomainen asia, että ulkoasiainvaliokunta on hyväksynyt mietintöön kohdan, jossa suljetaan pois mahdollisuus taloudellisten resurssien siirtämisestä kehitysmailta uusille ja tuleville jäsenmaille. Euroopan unioni jäsenmaineen on maailman suurin kehitysavun antaja. Tähän asemaan liittyy vastuu maailman köyhyyden torjumisesta silloinkin, kun lähiympäristössämme on meneillään mullistavia muutoksia, joiden vaatima taloudellinen panostus on hyvin huomattava.

Berger
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat! Kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan päämääränä kaikissa neuvotteluissa ja sitten myös lopullisessa unionin laajentumista koskevassa lausunnossa oli vapauden, turvallisuuden ja oikeudenmukaisuuden levittäminen. Tästä näkökohdasta päädyimme yksimielisesti siihen johtopäätökseen, että laajentumisella voi olla siinä ratkaiseva, positiivinen vaikutus, sekä nykyisille jäsenvaltioille että tuleville uusille jäsenvaltioille. Tämä lopputulos on kuitenkin saavutettavissa ainoastaan, kun kaikki osalliset ponnistelevat sen hyväksi, nykyiset jäsenvaltiot ja unionin toimielimet samoin kuin jäsenehdokkaat.
Ponnistelujen on kohdistuttava ennen kaikkea seuraaviin päämääriin: kansalaisoikeuksien suojan ja vähemmistöjen, erityisesti romaaniväestön suojan parantamiseen. Meidän on vaadittava jäsenehdokkailta, että kuolemanrangaistus poistetaan. Meidän on vaadittava, että ne vaikuttavat kanssamme ydinturvallisuuden parantamiseksi, tarvittaessa myös ydinvoimaloita sulkemalla ja niitä käyttöön ottamatta. Yhteisön säännöstön täydellisen käytön sallivien virastojen, hallinnon sekä oikeuden rakentaminen on taattava, jotta unionin uusille kansalaisilleen suomat oikeudet voitaisiin täysin varmistaa. Unionin tuleville uusille ulkorajoille on rakennettava tehokkaat ja Schengenin sopimuksen mukaiset rajatarkastukset. Tarvitsemme suunnitelman siitä, ja sitä en löydä Agenda 2000: sta, minne ja mistä lähtien nämä ulkorajojen tarkastukset siirretään. Tarvitsemme Eurooppa-konferenssin, joka päätyy sitoviin ja yhteisiin menettelytapoihin oikeuden ja sisäisen turvallisuuden alueilla, ja unionin uudistusta, joka takaa paremman päätöksentekokyvyn oikeuden ja sisäisen turvallisuuden alueilla.

Kjer Hansen
Arvoisa puhemies, talousarvion valvontavaliokunnan lausunnon valmistelijana tuen lausuntoa, joka käsittelee Itä- ja Keski-Euroopan maiden tehokkaan ja läpinäkyvän hallinnon varmistamiseen liittyviä keskeisiä ongelmia sekä ennen liittymistä että sen jälkeen. Hakijamaiden on asetettava asiat tärkeysjärjestykseen, ja meidän on yhteistyötä tekemällä ja taloudellista apua antamalla autettava sitä, että nämä maat voivat saavuttaa toiminnaltaan hyvätasoiset oikeusjärjestelmät, ja että ne voivat estää korruption ja rikollisuuden sekä taistella rikollisuutta vastaan. Hakijamaiden on myös annettava etusija rajavalvonnan tehostamiselle, niiden on perustettava tehokas tullilaitos jne. Kaikki nämä tehtävät ja tarpeet ovat yhteisiä jokaiselle hakijamaalle. Sama koskee myös monia muita alueita, kuten ympäristöä, infrastruktuuria, ydinvoiman turvallisuutta jne. Ja koska mailla on samat tehtävät, on lähtökohtana myös oltava, että mailla on yhtäläinen tarve taloudelliseen tukeen.
Siksi en oikein ymmärrä, että komissio kohtelee maita niinkin eri tavoin, kuin nyt vaikuttaa käyvän, etenkin 2 luvussa, rakennetoimenpiteet, jossa ensin mukaan otettaville maille on varattu 38 miljoonaa ecua ja muille pelkästään 7 miljoonaa ecua. Tämä on osoitus täysin käsittämättömästä etusijalle asettamisesta, joka johtaa ainoastaan sosiaalisen ja taloudellisen epätasa-arvon lisääntymiseen. Juuri ne maat, jotka niin sanotusti jätettiin pulaan jättämällä ne ensimmäisen jäsenyyskierroksen ulkopuolelle, tarvitsevat erityisesti apua, jotta niiden mahdollisuudet jäsenyyteen eivät heikkenisi. Komission ehdotuksen logiikka ontuu. Tavallisestihan myönnämme eniten tukea niille, jotka sitä eniten tarvitsevat. Komissio on tehnyt joitakin BKT-laskelmia sekä edellytyksiä, jotka vaikuttavat epäluotettavilta ja kohtuuttomilta. Luvut itsessään osoittavat tilanteen, kun ehdotetaan, että tukea annetaan 70 ecua asukasta kohti vuodessa ennen liittymistä, mutta samanaikaisesti lisätään uusien jäsenmaiden asukaskohtaisen tuen määrää 92 ecusta 248 ecuun. Komission ehdotus ei ole yhtenäinen poliittisesti, taloudellisesti eikä tarpeita ajatellen. Sen vuoksi haluan, että jakoperusteita muutetaan. Ei ole kohtuullista, että maita, jotka eivät vielä ole valmiita jäsenyyteen, rangaistaan lisäksi myöntämällä niille olennaisesti pienempää taloudellista tukea. Meidän on päinvastoin käytettävä voimiamme ja varojamme, jotta mahdollistaisimme sen, että kaikki ehdokasmaat saavuttavat jäsenyyden.

Spaak
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, oli välttämätöntä, että herra Oostlanderin ja herra Barón Crespon, joita onnittelen heidän merkittävästä työstään, mietinnössä oli institutionaalisten asioiden valiokunnan hyväksymän lausunnon olennaisimmat seikat. Allekirjoitin siis vakuuttuneena yhteisesti tarkistukset 43 ja 44, jotka herra Martens, herra Mendez de Vigo ja herra Oostlander jättivät PPE-ryhmän nimessä ja joihin herra Tsatsos ja muut yhtyivät. Kiitän heitä tästä aloitteesta.
Pelkkä viittaus herra Mendez de Vigon ja herra Tsatsosin mietintöön olisi ollut riittämätön. Ne toimielimiä koskevista uudistuksista, joita pidetään kaikista kiireellisimpinä, oli tuotava tässä mietinnössä myös niiden maiden tietoon, jotka hakevat jäsenyyttä. Muistutan, että toimielinuudistukset on toteutettava ennen yhtäkään laajentumista, että komission työn tehokkuusedellytykset on täsmennettävä, että neuvoston toimintatapa, jonka olisi viittä poikkeusta lukuun ottamatta hyväksyttävä päätöksenteko määräenemmistöllä, että parlamentille annettu poliittinen toimivalta ja valta, joka sille on myönnetty toimielinten uudistusta koskevan menettelyn hyväksymisessä, ovat todella hyvin tärkeitä.
Siinä, herra puhemies, yhteenvetona institutionaalisten asioiden valiokunnan lausunnon sisältö.

Provan
Arvoisa puhemies, kalatalousvaliokunta on tutkinut asiaa tekniseltä kannalta, koska se on hyvin tekninen asia. Kahdeksalla hakijamaalla on rantaviivaa ja kolme hakijamaata on vain kiinnostunut kalanviljelystä. Ensimmäistä kertaa meillä tulee olemaan yhteys Mustallemerelle, ja myöhemmin, kun kaikki nämä maat tahtovat liittyä Euroopan yhteisöön, meillä tulee olemaan ylivoimaisesti pisin rantaviiva Mustallamerellä. Sillä on lopulta merkittävä poliittinen vaikutus Euroopan unionille.
Tekniseltä kannalta katsottuna on ollut vaikeaa saada paljon tietoa. Me pidimme kuulemistilaisuuden, kun meillä kävi hakijamaiden delegaatioiden edustajia ja suurlähettiläitä. Mitä Euroopan unioniin tulee, päämielenkiinto kohdistuu Puolaan ja Baltian maihin. Kuten sanoin, ennen pitkää huomattava mielenkiinto kohdistuu myös Romaniaan, Bulgariaan ja Turkkiin, koska Mustameri on erittäin saastunut. Puola ja Baltian maat ovat tärkeitä laivastojen yhteiskoon ja rannikkoalueiden sosiaalisen ja taloudellisen riippuvuuden vuoksi. Esimerkiksi Puola on 35. sijalla 50 tärkeimmän kalastusta harjoittavan maan joukossa maailmassa. Historialliset saavutukset tulevat olemaan tärkeitä. Jokainen tietää vaikeuksista kalastuskiintiöiden kanssa, mutta historialliset saavutukset korottavat noita kiintiöitä tulevaisuudessa. Luultavasti yksi merkittävimmistä asioista Euroopan komissiolle tulee olemaan uusien kolmansien maiden kanssa tehtyjen sopimusten ylläpitäminen, ja näitä tulee runsaasti Venäjän, Yhdysvaltojen, Kanadan, Ruotsin, joka jo on Euroopan unionin jäsen, Norjan ja Mauritanian mukana.
Mukaan liittyvien hakijamaiden laivastojen laajentumiselle on olemassa rajat. Rakenneuudistusta tarvitaan ja rakennerahastot on saatava käyttöön. Kalatalousalan hallinto käytännöllisesti katsoen kaikissa hakijamaissa paitsi Kyproksessa ei tule vastaamaan Euroopan unionin vaatimuksia, eivätkä myöskään hygieniavaatimukset tule täyttymään. Eli kalatalousalalla on tehtävä hyvin paljon työtä, jos aiomme nähdä kaupankäynnin toimivan hyvin noissa maissa.
Kaikki tämä on näppärästi koottu yhteen ulko- ja turvallisuusasiain sekä puolustuspolitiikan valiokunnan mietinnön 71 ja 72 kohdassa, ja suosittelen näitä kohtia parlamentille.

Ojala
Arvoisa puhemies, unioniin pyrkiville maille on asetettu ehdoksi demokraattinen järjestelmä sekä toimiva markkinatalous. Näiden ehtojen lisäksi hakijamaiden tulee kuitenkin täyttää myös sosiaaliset ehdot ennen kuin ne voidaan hyväksyä Euroopan unionin jäseniksi. Esimerkiksi työsuojelun ja tuoteturvallisuuden osalta hakijamaita on autettava saamaan lainsäädäntönsä ja erityisesti sen valvonta EU: n edellyttämälle tasolle. Tämä on tärkeää paitsi näiden maiden omien kansalaisten kannalta, myös sen varmistamiseksi, ettei huonoista työoloista tai vaarallisista tuotteista pääse syntymään kilpailuetua sisämarkkinoilla.
Hakijamaihin on kyettävä luomaan myös toimivat työmarkkinajärjestelmät. Työnantajien ja työntekijöiden välinen tasavertainen sopimusjärjestelmä on osa demokratiaa ja eurooppalaista hyvinvointia. Uusien jäsenmaiden hyväksymisen ehtona tulee olla, että hakijamaat ovat myös työmarkkinoiden sopimusjärjestelmän osalta aidosti osa eurooppalaisia sisämarkkinoita.
On selvää, että laajeneminen aiheuttaa EU: lle kustannuksia. Komission arviot siitä, että laajenemisen kustannukset voitaisiin kattaa talouskasvulla voivat osoittautua ylioptimistisiksi. Siksi olenkin samaa mieltä esittelijä Colom I Navalin kanssa siitä, että kehystä on voitava tarkistaa kesken kauden, mikäli sen perustana olevissa oletuksissa tapahtuu merkittäviä muutoksia. Valiokunta ei tältä osin ollut täsmälleen kanssani samaa mieltä.
On varottava asettamasta vastakkain nykyisten jäsenmaiden ongelmia, ennen muuta työttömyyttä, ja hakijamaiden avustamista niiden toimissa jäsenyyskriteerien täyttämiseksi. EU: n on selvittävä molemmista haasteista tehostamalla ja järkeistämällä toimintaansa ja kohdistamalla tukitoimia entistä selvemmin työllisyyden parantamiseen.
Sellainen yhtälö on kuitenkin mahdoton, jossa kukaan ei joutuisi maksamaan mitään. Laajenemisella on hintansa, mutta se on hinta, joka on oltava valmis maksamaan Euroopan rauhan ja vakauden lujittamisesta.

Bourlanges
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, talousarvion valvontavaliokunta haluaa tervehtiä komission ponnistelua sen ehdottaessa meille Agenda 2000 -asiakirjaa. Tervehdimme samanaikaisesti kunnianhimoa, suunnittelupyrkimystä sekä tahtoa kytkeä yhteen ja johdonmukaistaa Euroopan unionin eri toiminnot.
Kunnianhimoa, koska kyseessä on seuraavien kymmenen vuoden suuri asia - rahaliitto ja ehkä poliittisen liiton todellinen alkaminen. On Euroopan unionin suuri asia yhdistää Eurooppa avautuen sille itsensä osalle, joka oli vankina. Suunnittelupyrkimystä, koska vihdoinkin, samalla kun hallitukset tähtäävät tulevaisuuteen ja kuutta seuraavaa kuukautta koskevaan määräpäivään, meillä on tahtoa katsoa hieman nenäämme pidemmälle. Sitä on tervehdittävä. Viimein yhteenkytkemispyrkimystä, sillä oli hyvä, oli välttämätöntä, että kaikki Euroopan unionille ominaiset suuret menot - yhteinen maatalouspolitiikka, rakennerahastot, laajentumiseen liittyvät menot - pannaan oikeaan järjestykseen yhdessä asiakirjassa.
Tästä pyrkimyksestä, tästä tervehtimisestä huolimatta meidän on kuitenkin suhteutettava kehumisemme. Sillä meillä on sellainen tunne, että tässä asiassa komissio on tarjonnut meille, ei silmänlumetta, kaukana siitä, vaan asiakirjan, jossa esitetään paljon enemmän rajoitteita kuin valintoja. Emme kanna siitä sille kaunaa. Ymmärrämme, että se toimii pakon alaisena ja että sillä oli vastassaan toisia, jotka sanoivat: en halua maksaa enempää, haluan maksaa vähemmän, ja toisia, jotka sanoivat: älkää koskeko rakennerahastoihini, ja vielä kolmansia, jotka tekivät selväksi: pidä huoli maatalouden suuntaviivoistani. Olen siis, me olemme, hyvin tietoisia siitä, että te toimitte pakon alaisina. Kaikesta huolimatta, talousarvion valvontavaliokunnan mielestä, tulos on aika huolestuttava.
Mielestämme ilmenee huolia, jotka koskevat yhtä aikaa tarpeiden arviointia, varojen ennustamista, määrärahojen säästeliästä käyttöä sekä menojen hallinnollista ja tilinpidollista täytäntöönpanoa. Yhteisen maatalouspolitiikan osalta ei ole paljoa sanottavaa. Tavoitteita on, ne voidaan asettaa kiistan alaisiksi. Valiokuntamme tehtävänä ei ole tehdä niin. Tavoitteet voidaan hyväksyä. Sekään ei ole valiokunnan tehtävä. Sitä vastoin päämäärien ja tavoitteiden välillä on johdonmukaisuutta.
Rakennerahastojen osalta tunnemme jonkin verran huolta. Olimme todistamassa viime varainhoitokaudella rakennerahastojen luokkien määrän kasvattamista. Nyt olemme todistamassa niiden supistamista. Emme voi välttyä näkemästä tässä tempoilussa, herra komissaari, jollei tahallisen, mutta joka tapauksessa onnistuneen pyrkimyksen estää todelliset vertailut aikaisempien menojen ja tulevien menojen välillä Euroopan unionin eri toiminta-alueilla.
Tunnemme huolta myös rahaliitosta. Se on asiakirjan suuri puute. On kuitenkin itsestään selvää, että epäsymmetristen sokkien selvittämiseksi tarvitsemme budjettityökalua. Olisi ollut hyvä miettiä sitä, olisi ollut todellakin hyvä määrätä joustavammista, toimivammista välineistä, joiden avulla voitaisiin lievittää mahdollisten epäsymmetristen sokkien kielteisiä vaikutuksia.
Olemme huolissamme varsinkin laajentumisesta. Sillä meillä on siitä sellainen tunne, että se, mitä te meille esitätte, ei ole mikään summa, vaan saldo. Se ei ole määrärahojen yhteenlaskettu määrä, joka heijastaa tarpeita, vaan erotus kahden suuruusluokan välillä, joita te ette mitenkään hallinneet: yhtäältä jäsenmaksut, joiden ei pitänyt muuttua, toisaalta menot 15 jäsenvaltion hyväksi, menot, joita ei ollut mahdollista vähentää. Näiden kahden välillä on erotus, ja juuri tästä erotuksesta on ehdokkaiden Euroopan unioniin löydettävä onnensa.
Tunnemme samanlaista huolta mitä varoja koskeviin laskelmiin tulee. Emme aseta kyseenalaisiksi laskelmienne järkevyyttä. Olemme huolissamme niiden kiinteästä luonteesta. Jos teillä ei ole tuloksia, joita te odotatte saavanne kasvun alalla, mitä teette? Vähennättekö te menoja, nostatteko te jäsenmaksuja? Olette asettautuneet erittäin jäykkään järjestelmään, vaikka laskelmianne leimaakin terve järki.
Olemme samoin hyvin huolissamme määrärahojen säästeliäästä hoidosta. Itse asiassa, ja se koskee suoraan laajentumista, laajentumista, te ette käytä, uusien jäsenvaltioiden osalta, summia...
Voi, huomaan, että olen jo puhunut viisi minuuttia. Olen ylittänyt puheaikani. Lopetan siis hyvin nopeasti. Sanoisin, että ette määrää sellaisista määrärahojen hoitotavoista, jotka on mukautettu uusiin tarpeisiin. Ette ajattele additionaliteettiperiaatetta, ette uudista hallintorakenteitanne, ette vaadi valtioilta riittävästi vastinetta määrärahojen hoidossa. Sanalla sanoen, laitatte kuntoon sen, mikä on mahdollista laittaa kuntoon, mutta ette esitä laajentumisen ongelmia niiden kaikessa laajuudessaan. Siitä teitä moitimme, vaikka tiedämme hyvin, että olette siitä vain hyvin vähän vastuussa.

Brinkhorst
Arvoisa puhemies, istuva puheenjohtaja on puhunut solidaarisuuden tilasta. Puhun talousarviosta institutionaalisten asioiden valiokunnan nimissä, ja on selvää, että olemme kaukana siitä. Tietenkin komission kantaa voi kutsua järkeväksi, koska siinä ei ehdoteta budjettiprosessin muuttamista tai mitään muutosta omien rahoitusosuuksien tasapainoon, jotta se saatettaisiin oikeudenmukaiseksi. Institutionaalisten asioiden valiokunnalle on täysin selvää, että se on lyhyen aikavälin näkemys. "Oikeudenmukaisten palautusten" periaatetta, jonka komissaari van den Broek mainitsi eroavan komission kannasta, voi soveltaa ainoastaan pysymällä olemassa olevissa rakenteissa. Mielestämme keskipitkällä aikavälillä on hyvin tärkeää, että rahoitusnäkymät muutetaan ottamaan huomioon sen, että omat varat eivät salli solidaarisuuden tilaa. Sen vuoksi meidän on myös tarkistettava keskipitkän aikavälin rahoitusnäkymiä ja otettava huomioon, että saattaa tapahtua monia muutoksia, jotka vaativat institutionaalista uudistusta kuten myös komissio tunnustaa ajatuksessaan hallitusten välisestä konferenssista, jossa toimielimiä tullaan järjestämään uudelleen.

Kofoed
Arvoisa puhemies, on ilahduttavaa ja järkevää, että komissio on liittänyt viimeisimpään Agenda 2000: ta koskevaan tiedonantoonsa kalatalouden, sillä vaikka kalastus muodostaakin vain hyvin pienen osan kokonaistaloudesta, on tämä osa sitäkin tärkeämpi. Voimavarojen kohdalla on kuitenkin ongelma, koska tiedonannossa on varoitettu 15 jäsenvaltion rakennerahastoihin kohdistuvasta 13 %: n vähennyksestä. Mikäli sama tahti jatkuu uusien jäsenmaiden kohdalla, on kysyttävä, pystytäänkö tarpeet todellakin rahoittamaan. On muistettava, että kalastus kehittyy tällä hetkellä rakenteellisesti voimakkaasti, ja rakennemuutos johtaa siihen, että monet jättävät kalastuksen. Tämä tarkoittaa sitä, että kyseisillä alueilla kalastus tullaan korvaamaan jollakin muulla elinkeinolla. Haluankin huomauttaa, että kalastuselinkeino on erittäin tärkeä elinkeino. Se ei pelkästään takaa meille proteiinipitoisia elintarvikkeita vaan sillä on myös kulttuurin kannalta olennainen tehtävä, ja sillä on suuri merkitys matkailuteollisuudelle. Mikäli kalastus häviää pienistä kalastusyhteisöistä, häviää turismikin.

Des Places
Arvoisa puhemies, jos te olisitte kohteliaasti ja ystävällisesti kuunnelleet minua äsken, olisitte ymmärtänyt, että minulla oli puheaikaa kahta lausuntoa varten ja lisäksi 30 sekuntia ryhmäni puheaikaa. Niinpä, jos annatte minulle luvan jatkaa siitä mihin jäin ja jos sitoudutte yhdistämään molemmat puheenvuorot, niin jatkan. Muutoin sillä ei ole mitään merkitystä ja minä lopetan. Se ei ole huonompi asia kuin se, että budjettivaliokunta äänestää ennen maatalousvaliokuntaa samasta aiheesta.
Niinpä uudistamme joka suunnalla. Siten sisällyttämällä salakavalasti maatalouden suuntaviivoihin menoja, jotka eivät siihen asti olleet pakollisia, sekoitamme näiden kahden menotyypin välisen eron.
Joko näin siirretyt ei-pakolliset menot luokitellaan uudestaan pakollisiksi menoiksi tai sitten ne säilyttävät nykyisen luokituksensa ja parlamentti joutuu pohtimaan maatalouden suuntaviivoissa olevia menoja, mikä johtaa vaikeisiin sovitteluihin sen ja neuvoston kannan välillä.
Mitä tulee EMOTR: n tukiosaston määrärahoihin, niitä käytetään säännöllisesti liian vähän. Jos niitä käytettäisiin rahoittamaan maataloutta koskevia rakenteellisia toimia, niin ne olisivat pienemmässä vaarassa tulla vähennetyiksi mielivaltaisesti jatkossa.
Te aiotte myös tehdä ehdotuksen, jossa jäsenvaltioille annetaan lupa asettaa suorien tukien maksamisen ehdoksi se, että ympäristömääräyksiä noudatetaan. Olisimme uteliaita tietämään, mitä määräyksiä ja missä olosuhteissa, koska ne lisätään maataloustukien muuttamiseen, jota te suosittelette lisäksi ja jota te kannustatte.
Se on tietysti erinomainen poliittinen lääke samankaltaistamiseen alhaisimman tason mukaisesti ja hyvä keino raapia kasaan joitakin ecuja kuukausitavoitteidenne täydentämiseksi.
On ehdottoman tärkeää, herra komissaari, että selvennätte aikomuksianne. Se on tietysti vaikeampaa kuin ehdottaa kaikkien tuotantojen osalta yleistä hintojen laskua, enkä voisi kannustaa teitä liikaa ottamaan viitteeksenne sellaisen Euroopan, jossa maataloutta harjoitetaan sen alueella ylläpitäen yhteisön etuuskohtelua, pikemminkin kuin sellaisen Euroopan, jossa maatalous olisi yhteydessä ainoastaan maailmanmarkkinahintoihin. Se osoittaisi huonoa harkintaa.

Titley
Arvoisa puhemies, toivon, ettei kukaan tätä keskustelua kuunteleva epäile lainkaan sen suunnan vakavuutta, jonka aiomme ottaa. Olemme juuri sitoutumaisillamme historialliseen prosessiin, joka mielestäni joko lopullisesti saa aikaan tai rikkoo Euroopan unionin. Jos hoidamme tämän prosessin kunnolla, Euroopan unionista tulee aidosti laaja Euroopan unioni, eikä ainoastaan Länsi-Euroopan unioni. Siitä tulee vakauden ja vaurauden alue, joka parantaa kaikkien kansalaistensa elämän laatua, ja siitä tulee merkittävä hyvyyden voima, joka vaikuttaa rajojensa ulkopuolellakin. Jos kuitenkin hoidamme tämän prosessin väärin, Euroopan unionista tulee parhaimmillaan pöyhkeä, sisäänpäin kääntynyt rakennelma, joka on kyvytön tekemään tehokkaita päätöksiä, ja se voisi joutua vaaraan menettää täysin yhteisen kutsumuksen käsitteen. Kaikkein pahimmillaan voisimme nähdä Euroopan unionin alkavan murentua keskinäisten syytösten ja vastakkaisten pyrkimysten kuurouttavissa äänissä sekä loputtomissa riitelyissä eurooppaoikeuden vaikeaselkoisista aiheista.
Tänään kohtaamamme haaste on aivan yksinkertaisesti sen varmistaminen, että toimimme oikein ja että laajentuminen hyödyttää Euroopan unionia eikä heikennä sitä. Meidän on varmistettava, että prosessin lopussa meillä on voimakas ja tehokas, demokraattiselle laillisuudelle rakentuva Euroopan unioni, joka kunnioittaa pienten ja suurten valtioiden suhdetta ja noudattaa toissijaisuusperiaatetta. Tuo on paljon pyydetty. Se ei tule olemaan helppoa. Se on haaste, johon meidän on vastattava uuden vuosisadan alussa. Jos 1980-luvun haaste oli yhtenäismarkkinoiden toteuttaminen, 1990-luvun haaste oli yhtenäisvaluutan toteuttaminen, vuosisadan vaihteen haasteen täytyy olla laajentumisen toteuttaminen ja sen saaminen toimimaan Euroopan unionin hyödyksi. Se vaatii mielikuvitusta, herkkyyttä, hyvää tahtoa ja ennen kaikkea rehellisyyttä poliittisessa lähestymistavassa.
Meidän poliittisen viestimme täällä tänään on oltava yksinkertaisesti tämä: kyllä, me uskomme laajentumiseen, tahdomme sen edistyvän, emmekä aio pettää historiallista sitoumustamme Keski- ja Itä-Euroopan maille. Toiseksi uskomme, että tämän prosessin pitäisi olla laaja, että kaikki maat Keski- ja Itä-Euroopassa sekä Kypros ovat jo matkalla Euroopan unionin kansalaisuuteen, vaikka ne saattavat olla eri kohdissa tuon matkareitin varrella. Meidän on kuitenkin tunnustettava myös se, että prosessi tulee olemaan suunnattoman vaikea. Me puhumme liukaskielisesti esimerkiksi yhteisön säännöstön omaksumisesta. Emme useinkaan ota huomioon sitä, että yhteisön säännöstössä on nykyään 80 000 sivua tekstiä ja 20 000 lakisäädöstä. Se on aika paljon omaksuttavaksi.
Meidän on myös muistettava, että nämä kaikki maat ovat köyhempiä kuin me ja niiden on suoriuduttava vaikeista ongelmista talouden uudelleenjärjestämisessä. Niinpä meidän seuraavan viestimme onkin oltava se, että Euroopan unionille on elintärkeää panna vauhtia sen liittymistä edeltävään strategiaan, kiihdyttää näiden maiden valmistautumista jäsenyyteen. Vaatisin erityisesti sitä, että enemmän huomiota on kiinnitettävä hakijamaiden hallinnolliseen ja lailliseen suorituskykyyn. Se on mielestäni suurin este Euroopan unioniin pääsylle.
Meidän on myös sanottava, että jotkin maat ovat valmiimpia kuin toiset suoriutumaan tästä viimeisestä vaiheesta matkalla Euroopan unionin jäsenyyteen. Sen vuoksi meidän on hyväksyttävä komission suositukset siitä, että meidän olisi jatkettava Kyproksen lisäksi viiden maan kanssa. Seuraava viesti on se, että mikään näistä maista ei vielä kuulu Euroopan unioniin. Tämän prosessin aloittaminen ei takaa sitä, että se suoritettaisiin loppuun. Paljon työtä on tehtävä, ja yhtä lailla, vaikka jokin maa ei osallistu näihin alustaviin neuvotteluihin, se voi silti liittyä mukaan, jos edistyy hyvää vauhtia. Prosessi on joustava.
Meidän on myös tehtävä selväksi se, että Euroopan unionin on muututtava. Kun puhumme muutoksesta, meidän on muistettava, että joka ikisen parlamentin Euroopan unionissa sekä tämän parlamentin on ratifioitava laajentuminen. Sen vuoksi kaikkien muutosten, joita ehdotamme, on saatava kansalaisten hyväksyntä. Emme voi mennä pidemmälle kuin he haluavat nähdä.
Lopuksi, viestimme on oltava, että Eurooppa-konferenssi antaa meille erinomaisen tilaisuuden luoda eurooppalainen poliittinen alue, joka sallii meidän odotellessamme näitä neuvotteluita käydä järkevää, suunniteltua poliittista vuoropuhelua niiden maiden kanssa, jotka tahtovat liittyä Euroopan unioniin lyhyemmällä tai pidemmällä aikavälillä. Päätän puheeni sanoen, että ennen kaikkea meidän olisi muistettava, että tämä on poliittinen eikä tekninen prosessi. Se vaatii poliittista rohkeutta ja poliittisia päätöksiä. Kun saamme yhtenäisvaluutan liikkeelle, meidän on annettava viimeiset poliittisen voiman rippeemmekin saadaksemme laajentumisen toimimaan Euroopan mantereen hyväksi.

Burenstam Linder
Arvoisa puhemies, herra komissaari! Kommunismin tuho muuttaa Euroopan unionin tehtävää. Alkuperäinen haaste oli kaksiosainen, toisaalta tukahduttaa mannertamme rikkovat historialliset vihollisuudet läheisen yhteistyön avulla ja rakentaa tilalle ystävyyttä ja ymmärtämystä, toisaalta antaa poliittista ja taloudellista vahvuutta ja sitä kautta sitä itseluottamusta demokratialle ja markkinataloudelle rakentuvalle järjestelmällemme, joka oli edellytys siihen ulkoiseen uhkaan vastaamiseksi, jonka neuvostovalta muodosti synkkää horisonttia vasten.
Euroopan unioni on jo menestyksiensä kautta siirtänyt maailmanhistorian uusille raiteille. Aikaisemmat arkkiviholliset muodostavat unionin tukipilarin, luottamuksellinen yhteistyö on tunnusmerkillistä unionin jäsenille ja Neuvostoliiton uhka on kilpailtu pois. Menestyksiensä kautta unioni muodostaa esikuvan tässä uudessa historiallisessa vaiheessa. Oltuaan aikaisemmin neuvostovallan tukahduttamia uudet Keski- ja Itä-Euroopan maat hakevat unionin jäsenyyttä lujittaakseen taloudellista ja poliittista vapauttaan. Unionin haasteena on nyt tarjota jäsenyys näille eurooppalaiseen piiriin kuuluville maille.
Niiden unionin päätöksentekojärjestelmän institutionaalisten muutosten jälkeen, jotka ovat edellytys uusien jäsenten ottamiselle, voi unioni laajemmassa Euroopassa myötävaikuttaa olojen vakiintumiseen. Idän rauhallinen vallankumous ankkuroituu siihen rauhaan, jonka luominen on ollut Euroopan unionin alkuperäinen tehtävä. Tämä on meidän historiallinen tehtävämme.
Tässä uudessa historiallisessa vaiheessa tehtävänä ei ole jonkin vastustaminen voimaa käyttäen. Sen sijaan Euroopan unioni voi menestyksiensä voimalla, tiiviimmän ulko- ja turvallisuuspoliittisen yhteistyön avulla, lisätä vakautta, myös niissä maailman kolkissa, jotka ovat unionin ulkopuolella. Edellytykset tälle laajemmalle tehtävälle paranevat samaa tahtia kuin Keski- ja Itä-Euroopan maat saavat jäsenyyden ja sitä kautta aseman unionissa.
Tehkäämme vertaus EMU-projektiin, josta on jo tullut menestys sitä kautta, että maiden pyrkimys täyttää EMUjäsenyysehdot on vaikuttanut myönteisesti talouspolitiikkaan ja siten alentanut korkoja ja inflaatiota. Samoin unionin toinen jättihanke, itälaajentuminen, on jo antanut merkittäviä tuloksia meille ja hakijamaille. Ponnistukset niiden vaatimusten täyttämiseksi, jotka ovat jäsenyyden edellytyksinä, ovat tuoneet mukanaan sen, että hakijamaat ovat parantaneet politiikkaansa. Merkittävät taloudelliset muutokset ovat luoneet perustan markkinataloudelle, uudistukset ovat vahvistaneet demokraattista järjestelmää, oikeuslaitosta ja ihmisoikeuksien kunnioittamista. Tavoittelemisen arvoinen jäsenyys on myös saanut nämä maat sopimaan konfliktinsa tai potentiaaliset konfliktinsa, sekä keskenään että Venäjän ja Ukrainan kanssa. Tämän arvoa on helppo aliarvioida, koska nyt on hiljaista. Entisen Jugoslavian traagiset kokemukset opettivat meille sitä paitsi, kuinka helposti kansallismieliset poliitikot voivat käyttää hyödykseen piileviä ristiriitoja neuvostovallan hajoamista seuranneessa sekasorrossa.
Meidän on annettava kaikille jäsenyyttä hakeville maille selvät mahdollisuudet tuntea, etteivät ne ole riittämättömiä vaan että niiden kannattaa jatkaa uudistustoimintaa. Monilla mailla on vielä pitkä tie edessään ennen kuin ne pääsevät niin pitkälle, että niistä tulee täysi-arvoisia jäseniä. Mutta ehkä näille maille on erityisen tärkeää, että ne voivat tuntea, ettei maali ole niin kaukana, että populistinen lyhytnäköisyys saisi vallan politiikassa. Uudistusten toteuttaminen on vaikeaa - maalin on oltava näkyvissä. Siksi ulkoasiainvaliokunta ehdottaa parlamentille, että se omasta puolestaan päättäisi, että vahvennettu laajentumisprosessi ja neuvottelut avattaisiin kaikille Eurooppasopimuksen tehneille maille, jotka täyttävät demokraattiset ja poliittiset perusvaatimukset. Samanaikaisesti valiokunta painottaa toki - tämä on ratkaisevan tärkeää - että intensiiviset neuvottelut aloitetaan kiireellisesti niiden maiden kanssa, jotka ovat päässeet pisimmälle uudistuksissaan. Valiokunta yhtyy komission käsitykseen siitä, mitkä maat nämä tällä hetkellä ovat. Ainoastaan tämän selvän ohjeen mukaan Euroopan parlamentti voi antaa vastauksensa siihen, kuinka laajentumisprosessi käynnistetään.
Jo nyt, ja myös silloin, kun uusista maista on tullut Euroopan unionin jäseniä, itälaajentumisella on seurauksia talousarvion kannalta. Nämä kustannukset on pidettävä alhaisina siirtymävaiheen ratkaisujen ja niiden maatalouspolitiikan ja aluepolitiikan uudistusten kautta, jotka täytyy joka tapauksessa toteuttaa. Missään tapauksessa budjettimenot eivät saa johtaa siihen, että me menetämme ne valtavat sekä taloudelliset että poliittiset voitot, jotka itälaajentumisesta tulee. Euroopan unioni perustettiin sille käsitykselle, että yhdentyminen tuo voittoja, ei taakkoja. Nämä voitot olivat erityisen selviä Itämeren alueella, jolla tämän vuosisadan alussa oli Euroopan korkein talouden kasvuvauhti. Kehitys keskeytyi, kun rautaesirippu jakoi myös meren. Mutta Itämeren alueesta, kun Baltian maat ja Puola ovat liittyneet ja kun Venäjä, erityisesti tärkeä Pietarin alue, on saatu mukaan rauhalliseen taloudelliseen yhteistyöhön, voi tulla uudelleen yksi Euroopan kasvukeskuksista, joka myös myötävaikuttaa poliittiseen vakauteen alueella, joka muuten pitää sisällään suurimmat konfliktiriskit Euroopassa.

Azzolini
Arvoisa rouva puhemies, neuvoston ja komission edustajat, arvoisat kollegat, ilmaisen ennen kaikkea suuren arvonantoni, myös edustamani ryhmän nimissä, sille merkittävälle ja vaativalle työlle, jonka kollegamme Oostlander, Barón Crespo ja Colom I Naval ovat tehneet. Uusiin maihin laajentumisen myötä Eurooppa siirtyy uuteen historialliseen vaiheeseen, joka merkitsee käännekohtaa maanosamme geopoliittisessa kehityksessä. Olemme toteuttaneet sisämarkkinat, olemme sitoutumassa yhtenäisvaluuttaan, muut tärkeät pilarit vahvistuvat, ja pian meillä on toimielinjärjestelmä, joka mahdollistaa entistä paremmin unionin nykyisten ja tulevien haasteiden kohtaamisen.
Tänään keskustelemme ja päätämme niin ikään historiallisesta, mutta ehkä kaikkein tärkeimmästä vaiheesta ensimmäisten sopimusten allekirjoittamisen jälkeen, sillä se juontuu Euroopan unionin tehtävistä kaikkein tosimmasta ja läheisimmästä, toisin sanoen Euroopan kansojen rauhan ja hyvinvoinnin lisäämisestä ja edistämisestä. Unionin ovien avaaminen niille maille, jotka historia liian pitkäksi aikaa on eristänyt meistä ideologisten ja nationalististen syiden vuoksi, jotka kuitenkin sama historia on tuominnut, on ehkä unionin nelikymmenvuotisen historian arvokkain tehtävä. Se merkitsee niiden erojen lopullista umpeutumista, jotka ovat aiheuttaneet suuressa osassa Manner-Eurooppaa tuhoa, kurjuutta ja syrjäytymistä; se merkitsee nuorten demokratioiden auttamista vahvistumisessa ja solidaarisen hengen, ystävyyden, ja - miksei - tuen löytämisessä maanosan siitä osasta joka on rohkaissut demokratioita ja antanut kehityksen malleja koko maailmalle; ennen kaikkea se merkitsee mantereemme kansakuntien, joiden historiat ja kulttuurit ovat vuosisatojen ajan vaikuttaneet toisiinsa, yhdistämistä.
Sen tähden, rouva puhemies, ryhmäni on alusta asti ilmaissut painokkaan vetoomuksen, ettei yhtäkään ehdokasmaata suljettaisi pois tästä laajentumiskehityksestä. Sillä miksi me itse aiheuttaisimme uusia ja yhtä vaarallisia jakoja yhdistymiskehityksessä, jota itse olemme toivoneet ja rohkaisseet? Mikäli Euroopan unioni haluaa merkitä ja tietää olevansa taloudellisen unionin lisäksi ennen kaikkea poliittinen unioni, sillä on velvollisuus auttaa niitä demokratioita, jotka vielä ovat vailla tukevaa pohjaa ja odottavat meiltä apua ja rohkaisua.
Toisen ja erilaisen vetoomuksen osoitamme Maltalle, minä erityisesti oltuani EU: n ja Maltan välisistä suhteista vastaavan valtuuskunnan varapuheenjohtajana, jotta se löytäisi uudelleen ne poliittiset, kulttuurilliset ja taloudelliset syyt, jotka yhdistävät sitä Euroopan mantereeseen.
Jos laajentumiskehityksen tulee olla vastavuoroinen mahdollisuus, on huolehdittava siitä, että unioni käyttää hyväkseen tilaisuuden toteuttaa tarkoituksenmukainen toimielinuudistus, jonka on mielestämme toteuduttava välittömästi, jo ennen uusien maiden mukaantuloa; Italian, Ranskan ja Belgian hallitusten linjaa seuraten asetamme tämän ensisijaiseksi ehdoksi, samoin kuin vaadimme kaikilta toimielimiltä harkittua ja vastuuntuntoista panosta, jotta ajoissa ratkaistaisiin kaikki ne pulmat jotka yhä ovat ratkaisematta: unionin rahoitus tulevaisuudessa - jonka suhteen meistä näyttää epäuskottavalta laatia pitkän aikavälin ennusteille perustuvia oletuksia epävarmassa ja vaihtelevassa taloudellisessa tilanteessa, ja unionin interventiopolitiikkojen uudistus - rakennerahastojen ja yhteisen maatalouspolitiikan - joille meillä on myös velvollisuus taata kehitys, joka ei laiminlyö nykyisiä alueitamme.
Näiden ongelmien ratkaisu, rouva puhemies, arvoisat kollegat, vaatii varmasti huomattavaa vaivannäköä, mutta mikäli tahdomme laajentumiskehityksemme olevan vastuullista, ja korostan vastuullista, emme voi olla ottamatta huomioon sitä, että unionin kehitysnäkymillä on oltava kaikkien ja ennen kaikkea kansalaistemme kannatus. Poliittinen ryhmäni yhtyy laajentumiselle asetettuihin tavoitteisiin, mutta yhtä kaikki se aikoo olla valppaana ja työskennellä vastuuntuntoisesti, jotta muutos toteutuisi harmonian ja yleisen hyvinvoinnin hengessä.

Cars
Arvoisa rouva puhemies! Unionin laajentuminen on paras tapa vahvistaa vapautta, turvallisuutta, rauhaa ja taloudellista kehitystä Euroopassa. Siksi vahva liberaali toive onkin, että prosessi käynnistetään ripeästi ja että kaikki ehdokasmaat pääsevät jäseniksi mahdollisimman pian.
Laajentumisprosessi kattaa kaikki ehdokasmaat. Kaikkien Euroopan demokratioiden, joilla on unionin arvot ja tavoitteet ja jotka haluavat ja voivat ottaa käyttöön unionin lait, on oikeus tulla unionin jäseniksi. Ehdokasmaat eivät kuitenkaan ole yhtä pitkällä kehityksessään. Ministerineuvoston toimeksiannosta komissio on tarkkaan selvittänyt, millä mailla näyttää nyt olevan suurimmat mahdollisuudet täyttää jäsenyysedellytykset. Muille maille EU: n on annettava kaikki mahdollinen apu jäsenyysvaatimusten täyttämiseksi.
Erityisesti Pohjoismaille ja Baltian maille on Viron mukanaolo ensimmäisessä neuvotteluryhmässä erityisen ilahduttavaa. Viron osallistuminen on erittäin merkittävää myös Latvialle ja Liettualle. Se ei luo - kuten monet täällä tuntuvat luulevan - kuiluja maiden välille. Päinvastoin se vetää niitä kaikkia oikeaan suuntaan. Jonkin Baltian maan EU-jäsenyys on lopullinen todiste Molotov-Rippentrop-sopimuksen joutumisesta historian roskakoriin.
Huomenna parlamentti antaa - sen me jo tiedämme - täyden tukensa jäsenyysneuvotteluille maiden kanssa, jotka pitkään pakotettiin kyykistelemään rautaesiripun varjossa ja Neuvostoliiton pistinten painostuksen alla. Nyt avataan ovet eheytettyyn ja eheään Eurooppaan, Eurooppaan, joka perustuu demokratialle, keskinäiselle kunnioitukselle ja luottamukselle. Mitään vastaavaa ei ole koskaan nähty. Tämä on historiallinen tapahtuma, joka täyttää meidät kiitollisuudella ja nöyryydellä.

Wurtz
Arvoisa rouva puhemies, jokainen ymmärtää Euroopan unionin laajentumisprosessin huomattavan merkityksen Keski- ja Itä-Euroopan maille. Se palauttaa meidät väistämättä strategisiin valintoihin. "Sano minulle, miten sinä näet laajentumisen, minä sanon sinulle, minkälaista kunnianhimoa sinä osoitat Euroopan rakentamisen suhteen."
Jos meillä on tahtoa rakentaa sellaisia yhteiskehityksen suhteita, jotka ovat omiaan edistämään kaupankäyntiä ja lujittamaan rauhaa maanosassa sekä alkamaan murtaa nykyisen kansainvälistymisen säälimätöntä logiikkaa, silloin suur-Eurooppa -hankkeen on noudatettava todellisen kumppanuuden sääntöjä, aitoa vuoropuhelua kaikkien ehdokkaiden kanssa tasa-arvoisesti ja siten, että otetaan huomioon näiden maiden todellinen tilanne, laajentumisen vaikutusten yhteistä arviointia, jossa näkökantana on hyvin ymmärretty molemminpuolinen intressi, ja tältä pohjalta sellaisten rahavarojen liikkeelle saamista, jotka ovat asetettujen tavoitteiden tasolla.
Jos sen sijaan Euroopan suunnitelmana on ryhtyä päättäväisesti maailmanlaajuiseen taloussotaan, niin laajentuminen on vaarassa johtaa tavattoman ankariin rajoitteisiin ehdokasvaltioille, kehityserojen lisääntymiseen paremmassa ja heikommassa asemassa olevien alueiden välillä, yhteisen maatalouspolitiikan ja rakennerahastojen säännöstöjen heikentämiseen, työntekijöiden välisen kilpailun kannustamiseen ja kiristykseen siirtää tuotantoja muualle. Ne olisivat sanalla sanoen herkkäuskoisten markkinat sekä unionin vanhojen että uusien jäsenvaltioiden väestölle, mikä johtaisi varmasti vaarallisiin toiveiden romahtamisiin ja siis jännitteisiin Euroopassa.
Siispä mitä hyvää unionin työntekijät voisivat odottaa laajentumiselta, jos tätä laajentumista suunniteltaisiin siten, että voitaisiin vastata niiden odotuksiin, jotka, kuten Siemensin pääjohtaja, ilmoittavat nykyään selvästi, että heitä kiinnostaa KIE-maissa se, että ammattitaidon ollessa sama yksi työtunti maksaa niissä 4, 5 Saksan markkaa, kun se Saksassa maksaa 45 Saksan markkaa? Päinvastoin, mitä hyötyä voi KIE-maiden väestö odottaa jokapäiväiselle elämälleen unionin voimassa olevien sääntöjen tarkasta soveltamisesta näihin maihin, joiden bruttokansantuote asukasta kohden on puolet tai 3/4 pienempi kuin unionin jäsenvaltioiden? Kuten The Philip Morris -tutkimuslaitos huomautti: "liittyminen Euroopan unioniin upottaa entiset kommunistiset taloudet yhtenäismarkkinoiden hyisiin vesiin" .
Minkälaista korvausta voivat tähän liberalismihoitoon olla rakennerahastojen 76 miljardia ecua 120 miljoonaa asukasta varten silloin, kun niillä 450 miljardilla, jotka Saksa uhrasi uusiin itäisiin osavaltioihinsa, joissa on kuitenkin ainoastaan 16 miljoonaa asukasta, eivät estäneet erityisen kovaa taloudellista ja sosiaalista kriisiä? Komission suuntaviivat, jotka annetaan 12. ja 13. joulukuuta pidettävälle Eurooppa-neuvostolle, sijoittautuvat enemmänkin juuri lyhyesti esittämäni vaihtoehdon toiseen kuin ensimmäiseen mahdollisuuteen. Siksi julki tuotujen hyvien aikomusten tehokas toteuttaminen muistuttaa ympyrän neliöimistä. Vakaa käsitykseni on siis, että on harkittava työn aloittamista uudelleen.

Müller
Arvoisa rouva puhemies, hyvät naiset ja herrat! Tuleva laajentuminen asettaa Euroopan unionille sen vaikeimman haasteen sitten sen perustamisen. Unioni täyttää näin keskeisen päämääränsä, yhtenäisen Euroopan luomisen, ja voi samanaikaisesti Euroopan yhä tiiviimmän taloudellisen ja poliittisen integraation ansiosta ottaa oppia sekä viimeaikaisista tapahtumista että aikamme maailmanlaajuisista haasteista eli sotaisten yhteenottojen, ekologisen tuhon, köyhyyden ja syrjinnän kohtaamisen vaarasta.
Unionin on oltava menestyksekäs. Laajentumisprosessin virheet eivät pelkästään estäisi Keski- ja Itä-Euroopan kehitystä, vaan asettaisivat myös olemassa olevat rakenteet melkoiseen uskottavuuskriisiin juuri siellä, missä on kyse taloudellisista vaatimuksista. Tämän opimme Saksan yhdistymisprosessista. Muistakaamme esimerkiksi Kurt Biedenkopfin sanoja vuodelta 1990. Lainaus: " Keltään ei viedä, päinvastoin! Kaikki luovuttavat jotain tulevasta hyvinvoinnin kasvusta." Tämä Saksan hallituksen politiikka on iskostunut ihmisten mieliin tuskallisena ylimielisyytenä Saksan talouden voimavaroihin nähden, hukattuna mahdollisuutena uudistuksiin ja sen seurauksena kaiken näkemyksellisen harkinnan poissaolona. Tätä politiikkaa harjoitettiin tulevien sukupolvien kustannuksella, se on vaikuttanut huomattaviin uusiin kuiluihin länsi- ja itäsaksalaisten välillä ja on osasyyllinen eurooppalaisten yhteistyökumppaniemme kaikkialla valittamaan uudistusten pysähtymiseen Saksassa.
Älkäämme toistako samoja virheitä Euroopan mittakaavassa. Ottakaamme oppia Saksan yhdentymisprosessista. Olkaamme rehellisiä analyysissämme ja johdonmukaisia ehdotuksissamme. Valtaviin muutosprosesseihin, jotka ovat muovanneet naapureitamme Keski- ja Itä-Euroopassa monissa vaikeuksissa vuoden 1989 historiallisen käännekohdan jälkeen, ei pitäisi vastata meidän puolellamme pelkästään omaisuuden turvan perään huutamalla. Tällä edellytyksellä täytyy Agenda 2000: n raha-asioita koskevaa osaa pitää epäonnistuneena etenemisstrategian yrityksenä. Mikä pahempaa: uudet tulokkaat rahoittavat itse asiassa huomattavan osan itälaajentumisesta itse. Laskettu liikkumavara vastaa juuri sitä omien varojen summaa, joka uusien jäsenien on komission mallissa tarkoitus tuoda budjettiin vuodesta 2002 alkaen. Tämä on kuitenkin vaikea yritys, kun ajatellaan, että vajausta esiintyy jo pienillä poikkeamilla komission arvioimasta 2, 5 %: n bruttokansantuotteen kasvusta. Kaikki kunnia komission optimismille, mutta keskimääräinen kasvu viimeisinä kahdeksana vuonna on ollut ainoastaan 1, 8 %!
Pieni maltillisuuden lisäys laskelmissa ei olisi tehnyt haittaa. Maltillisuus sanan pahimmassa merkityksessä on sitä vastoin kotiutunut maatalous- ja rakennepolitiikan vähäisiin uudistusehdotuksiin. Komissio ei itse asiassa ollenkaan kehitä maatalouspolitiikkaa jäseneksi tulevia maita varten, vaan luottaa yksinkertaisesti maailmanmarkkinoiden tervehdyttäviin vaikutuksiin ja hyväksyy näin ollen näennäisesti toisen luokan jäsenyyden EU: ssa, jossa nykyiset maataloustuet jäävät pääosin leikkaamatta. Neuvotteluja maataloustukien jäädyttämiseksi, siirtymiseksi vaiheittain yhteisrahoitukseen, vientitukien poistamiseksi nopeammin ja maatalouteen liittyvän teollisuuden kääntämiseksi paikallisiksi markkinarakenteiksi, joille juuri Keski- ja Itä-Euroopassa on olemassa hyvät edellytykset, ei edes ajatella.
Rakennepuolella tapahtuu vastaavaa. Koheesiorahastoon ei saa koskea, mutta miten se on oikeutettavissa uusia jäsenmaita kohtaan, jotka itse asiassa myös haluavat valuuttaunionin jäseniksi? Olisi loogista joko laajentaa rahasto myös näihin maihin, jotka tulevat täyttämään valuuttaunionin kriteerit näkyvissä olevassa tulevaisuudessa, tai poistaa se kokonaan, kuten me suositamme. Vaivalloiset ponnistelut tarvittavien varojen keskittämiseksi pysähtyvät ensi yritykseen. Vielä pahempaa on kuitenkin se, että uusien jäsenvaltioiden on tosin osallistuttava rakennerahastoon ensimmäisen jäseneksituloaallon jälkeen enintään 28 %: n osuudella, mutta että jäljelle jääneitä ehdokkaita ruokitaan ainoastaan 3 miljardilla eculla.
Selkeästi sanoakseni: komissiolla ei ole suunnitelmaa kokonaislaajentumista, eikä ainakaan toista laajentumiskierrosta varten, ja näin se jakaa Keski- ja Itä-Euroopan maat huolettomasti kahteen ryhmään. Komission olisi sen sijaan juuri Agendan raha-asioita koskevassa osassa pitänyt muitta mutkitta seurata päälinjauksen mallia. Kaikilla ehdokkailla on liittymisajankohdasta riippumatta oltava samanlaiset oikeudet rakennepolitiikan kehysten mukaisiin nettorahansiirtoihin, mikäli niiden vastaanottokyky ja yhteisrahoitus sen sallivat. Juuri poliittisen neuvottelutason ja budjettiin liittyvän neuvottelutason erottaminen täyttää Keski- ja Itä-Euroopan maiden niin peräänantamattomasti vaatiman yhtäläisen käsittelyn toivomuksen.

Dell'Alba
Arvoisa rouva puhemies, arvoisat kollegat, heinäkuussa komissio esitteli meille olennaisesti kaksi suurta suunnitelmaa: toinen niistä rajoittaa laajentumisen ensimmäiseen vaiheeseen osallistuvien maiden lukumäärän kuuteen, ja toinen rajoittaa 1, 27 %: iin, toisin sanoen siihen enimmäismäärään, jonka jo piti olla voimassa viidessätoista jäsenmaassa, jotta voitaisiin varmistaa yhteenkuuluvuus, mahdollisuus luoda käyttökelpoiset, myönteiset ja hyödylliset sisämarkkinat korostamatta juuri esille tuotuja huomattavia eroja, ja jonka pitäisi kuin ihmeen kautta sopia laajentumiseen kahdeksaantoista, kahteenkymmeneen tai kahteenkymmeneenviiteen maahan.
Huomenna Euroopan parlamentti keskustelee jälleen suunnitelmasta joka koskee kuutta maata, valiten tai esittäen toisen vaihtoehdon, joka kenties on myös Luxemburgin huippukokouksen esitys. Mielestäni parlamenttimme menettelee oikein nostaessaan Colomin mietinnön myötä esiin toisen ongelman, vaikkakaan ei ehkä riittävän voimakkaasti, varmasti kuitenkin erittäin täsmällisesti. Parlamentti menettelee oikein kiinnittäessään komission huomion, kysyessään siltä: oletteko varmoja siitä, etteivät tavoitteenne ole liian matalalla siihen haasteeseen verrattuna, minkä asetamme itsellemme? Kyseessä on suurin haaste, minkä viime vuosina olemme kohdanneet: olemmeko varmoja siitä, että toimielimen, jolla oli kunnia ehdottaa suunnitelmia, jotka piti myöhemmin ratifioida, oli sopivaa olla niin vaatimaton? Oletteko varmoja siitä, että tämä riittää seitsemäksi vuodeksi järjestelmässä, joka on niin jäykkä, että nykyisten talousnäkymien tarkistaminen ei ole mahdollista, ei ainakaan ennen suunnitellun viisivuotiskauden päättymistä, niin että me ja ehdokasvaltiot voimme kohdata ja voittaa tämän haasteen?
Nyt uusi suunnitelma avaa toisenlaisen näkökulman, toivoakseni myös tämän mietinnön ansiosta, joka ei suinkaan sattumalta painota sitä, että te ette ole edes luonnostelleet ratkaisuja omien varojen enimmäistasoa koskevaan kysymykseen tai muihin esillä oleviin kysymyksiin. Oletteko varmoja siitä, ettei tämä suunnanmuutos tee välttämättömäksi harkita uudelleen konseptia tässä asiassa?
Meidän mielestämme se on välttämätöntä, ja siksi me kannatamme vakuuttuneina Colomin mietintöä, muutamin tärkein tarkistuksin, joiden pitäisi tulla huomenna hyväksytyiksi, sillä se saattaa olla viesti joka saattelee toista mietintöä, ja joka saattaa tehdä teille mahdolliseksi - toivon sitä sydämestäni - mennä Luxemburgin huippukokoukseen tarkistaen tältä osin konseptianne, ehkä - jos saan sanoa - hieman kunnianhimoisemmin ottaen huomioon ylevän ja tärkeän tavoitteen, todellisen onnistumisen laajentumisessa, jota kaikki toivomme.

Fabre-Aubrespy
Arvoisa rouva puhemies, aivan kuten kollegani Dominique Souchet Oostlanderin mietinnön osalta, en ole samaa mieltä johtopäätöksistä, joihin on päädytty herra Colom I Navalin budjettivaliokunnan puolesta esittämässä mietinnössä. Olen sitä paitsi selostanut erimielisyyteni syyt vähemmistömielipiteessä, joka esitettiin työjärjestyksen 146 artiklan mukaisesti, vähemmistömielipiteessä, jonka periaate asetettiin kyseenalaiseksi ennen kuin se onneksi hyväksyttiin huomautuksena mietintöön.
Budjettivaliokunta hyväksyi tosiaankin ideologisen kannan tärkeimpiin kysymyksiin, jotka Euroopan unionin tuleva rahoitus nostattaa, kun sen piti sen sijaan osoittaa realismia ja varovaisuutta. Ideologinen kanta, mitä tulee rahoitusnäkymien kestoon määräten kolmesta olettamuksesta, joissa nämä näkymät on tarkistettava automaattisesti, kun sen sijaan Euroopan unioni tarvitsee rahoitusvakautta pitkällä aikavälillä.
Ideologinen kanta, mitä tulee yhteisön omien varojen ylärajaan, kieltäytyen ottamasta huomioon sitä seikkaa, että jäsenvaltiot, jotka ovat huolissaan niin nyt kuin tulevaisuudessakin julkisen taloutensa tasapainosta, eivät tule hyväksymään 1, 27 % enimmäisylärajan nostamista BKTL: sta. Tämä teoreettinen yläraja, joka ei tietysti merkitse velvollisuutta kuluttaa, päinvastoin kuin mitä täällä hyvin usein kuulee, asettuu 1, 15 %: iin talousarvioesityksessä vuodeksi 1998, mikä jättää vuoteen 2006 mennessä huomattavan 0, 12 % liikkumavaran Euroopan unionin BKTL: sta, joka itsekin kasvaa joka vuosi. Ideologinen kanta, mitä tulee yhteisön omien varojen järjestelmään, kun komissio sen sijaan viisaasti luopui harkitsemasta sen muuttamista. Kuuluu tosiaankin jäsenvaltioille pitää yllä Euroopan unionin talousarviota, kuten ne tekisivät minkä tahansa muun kansainvälisen järjestön osalta, ja komissio sitä paitsi muistutti meille siitä, että jokaisen valtion jäsenmaksut ovat yhä lähempänä kunkin valtion varallisuutta.
Mietinnön kanta on ideologinen lopuksi, mitä sisäisiin politiikkoihin tulee, kun mietinnössä kannatetaan yhteisen maatalouspolitiikan ja rakennepolitiikan uudistamista, jotka sisältyvät Agenda 2000 -tiedonantoon, tutkimatta järjestelmällisesti kaikkien yhteisön eri politiikkojen lainmukaisuutta. On hyvin tiedossa, että budjettivaliokunnan todellisena tavoitteena, niin nyt kuin tulevaisuudessakin, on muuttaa pakollisten ja ei-pakollisten menojen välistä tasapainoa.
Hyvät kollegat, on korkea aika hyväksyä se seikka, että yhteisön talousarvion kasvattaminen on ansa. Ryhmäni, joka kannattaa esitettyä 1, 27 %: n ylärajaa, on siis sitä mieltä, että mahdollistaakseen välttämättömän laajentumisen itään Euroopan unionin on hyväksyttävä nykyinen budjettikehys, vedottava hallitusten väliseen yhteistyöhön ja rajoituttava kehittämään rajallista määrää tehokkaimpia yhteisiä politiikkoja, kuuluisan toissijaisuusperiaatteen mukaisesti.

Gollnisch
Arvoisa rouva puhemies, arvoisat kollegat, Euroopan oikeiston koordinointiryhmän, Kansallisen rintaman (Front National) ja Flaamilaisen ryhmittymän (Vlaams Blok) kollegojeni puolesta, puhun Euroopan unionin käsillä olevista laajentumisehdotuksista. Palautan teille mieliin tässä asiassa Jean-Marie Le Penin todella profeetallisen käytöksen, joka toi ensimmäisenä tähän saliin Euroopan parlamentin kansanedustajana vuonna 1984 romanialaissyntyisen tärkeän henkilön, Gustave Pordean, jossa halusimme nähdä sorrettujen kansojen symbolin.
Onko siitä huolimatta hyväksyttävä tämä näennäisen houkutteleva ajatus, jossa tarkoituksena on laajentaa Euroopan klubia uusiin jäseniin, klubia, joka muodostaa Euroopan unionin? Onko sitä laajennettava Keski- ja ItäEuroopan maihin, Turkkiin, Kyprokseen? Mitä Turkkiin tulee, mielestämme tällä suurella maalla on huomattava osa, joka kuvastaa sen maantieteellistä asemaa, osa siltana Euroopan ja Aasian välillä eikä unionin jäsenenä muiden joukossa. Sillä Turkki ei ole eurooppalainen väestöltään, kieleltään, kulttuuriltaan, joka muutoin on loistava, uskonnoltaan eikä historialtaan. Tämän sanomisella ei herjata Turkkia, vaan päinvastoin kunnioitetaan sen erilaisuutta ja identiteettiä, Turkin kansan ylpeyttä.
Mitä tulee Keski- ja Itä-Euroopan maihin, olen kuullut erittäin lukuisten puhujien, herra Oostlanderin, herra Pastyn ja monien muiden sanovan, että on syytä irrottaa nämä maat totalitarismista. Olen kuullut sanottavan, että Jaltalla päätetyn Euroopan jaon ja Stalinin puoleen maanosastamme kohdistuneen hallitsemisen on lopullisesti päätyttävä. Mutta, hyvät kollegat, kenestä me teemme pilaa, sillä tämä on jo tehty. Tämä vapautuminen, se on tunnustettava, ei ole muuten yhtään Euroopan unionin, jäsenvaltioiden harjoittaman politiikan eikä täällä edustettuina olevien poliittisten ryhmittymien - ovatpa ne konservatiivi-, liberaali-, sosialisti- tai muita ryhmittymiä - harjoittaman politiikan ansiota. Kommunistinen järjestelmä, kaikkien aikojen kauhistuttavin totalitarismi kymmenien miljoonien kuolleen ja maastakarkotetun saattueineen, pakkokeinoineen, terrorineen ja synkkyyksineen, luhistui tosin, ainakin Euroopassa, mutta se luhistui ainoastaan pienen sankari- ja marttyyrijoukon ansiosta, jolla oli rohkeutta juuri näissä maissa ja joka kukisti järjestelmän pelkällä tahdonvoimalla, samalla kun kaikki oikeiston, vasemmiston ja keskustan poliittiset johtajat hieroivat liittoa kommunististen diktaattorien kanssa, kommunististen doktriinien kanssa ja kommunististen juonittelujen kanssa. Älkää siis herättäkö henkiin kommunistisen internationaalin mörköä, josta nämä maat vapautuivat aivan yksinään, pyytämättä teiltä mitään, voidaksenne ottaa ne valtaansa uuteen internationaaliin, jonka alkuunpanijoita te olette.
Ja miten paljon röyhkeyttä onkaan jo niissä poliittisissa vaatimuksissa, joita nämä maat pakotetaan täyttämään. Puhutaan vähemmistöjen kunnioittamisesta. Onpahan ankaraa pilaa! Maassani Ranskassa lähes kymmenen miljoonaa ranskalaista, Kansallisen rintaman kannattajaa ja heidän perhettään, ovat vailla edustusta parlamentissa, heiltä riistetään päivittäin kokoontumisoikeus, heidän kimppuunsa hyökätään, heitä estetään lainvastaisesti asettumasta ehdolle ammatillisissa vaaleissa, heitä vainotaan ammatissaan, heidän mielenrauhaansa painostetaan, heidän kaikista välttämättömimpiä oikeuksiaan poljetaan, ja heidän kohtalonsa on paljon huolestuttavampi kuin vähemmistöjen kohtalon, josta te meille puhutte.
Kyllä, me pidämme Itä-Euroopan kansoja, jotka olivat joskus marttyyrejä, sisarinamme, ja juuri koska pidämme heitä sisarinamme, sanomme heille: tarvitsette joustavan, kevyen rakenteen, joka on järjestetty konkreettisten ehdotusten ympärille. Sellainen ei ole Maastrichtin Eurooppa, joka on byrokraattinen, liikaa verottava, taloudellisesti tuhoisa, uusi Leviatan, joka väittää hallitsevansa satojen miljoonien eurooppalaisten kaikkia poliittisen, taloudellisen, sosiaalisen ja kulttuurisen elämän puolia. Se, mitä te tarvitsette, on järjestö, joka takaa turvallisuutenne, mutta kunnioittaen suvereeniteettianne, tarvitsette isänmaiden Eurooppaa.
Esimerkiksi te, Baltian maat, tai Slovenia, jonka yksi ensimmäisistä toimista heti itsenäisyyden saavuttamisen jälkeen, oli antaa itsellenne täysin oma raha, koska se juuri oli vapautenne ensimmäinen elementti, aiotteko luopua tästä hiljattain saavutetusta vapaudesta yhtenäisvaluutan määräysten hyväksi ja siirtää olennaisimman osan rahatoimivallasta Frankfurtissa sijaitsevalle arvovaltaiselle elimelle, jonka jäseniä ette tunne, jäseniä, joita ei kansanne eivätkä päättäjänne tunne, joihin ette yhdistä nimiä ettekä kasvoja, elintä, jota ei ole mahdollista erottaa ja jonka määräyksiä ei voi asettaa kyseenalaiseksi? Te, kristilliset kansat, aiotteko antaa itsenne pakotettavan siihen, että pakolliset abortintekijäpuoskarit toimivat julkisissa sairaaloissa palvelujen vapaan liikkuvuuden perusteella?
Itse asiassa, koska ystävyyteen kuuluva ensimmäinen velvollisuus on olla rehellinen, niin me sanomme itäisen Euroopan hallitsijoille: haluatte liittyä Euroopan unioniin, koska yhdistätte sen kansojemme vaurauteen, joka on muuten hyvin suhteellista, verrattuna kansojenne vaurauteen. Mutta tämä vauraus, siellä missä sitä vielä on, on vapauden ansiota, ei Maastrichtin Euroopan ansiota. Ovatko esimerkiksi Sveitsi ja Norja, jotka kieltäytyivät liittymästä Euroopan unioniin, köyhempiä sen takia? Siis koska olemme näiden Itä-Euroopan kansojen ystäviä, niin sanomme niille: älkää nousko tähän loisteliaaseen ja ylelliseen risteilyalukseen, jota teille ehdotetaan. Katsokaa mieluummin aluksen nimeä: tämän aluksen nimi, se on Titanic!

David
Arvoisa rouva puhemies, kiitän erittäin paljon ja toivon, että oma panokseni on hieman rakentavampi kuin edellinen. Saisinko sanoa, että kannatan lämpimästi Agenda 2000 -asiakirjan vahvaa liikkeelle panevaa voimaa. Uskon, että laajentuminen on Euroopan unionille historiallinen mahdollisuus, eikä meidän pitäisi säikähtää meille esitettyjä haasteita.
Tahtoisin myös sanoa kannattavani erityisen lämpimästi komission erittäin järkevää toteamusta, että omien varojen katon olisi pysyttävä 1, 27 %: ssa yhteisön BKTL: stä. Se on aivan oikein ja sopivaa.
Totean tarkemmin viittauksista taloudelliseen ja sosiaaliseen yhteenkuuluvuuteen, että mielestäni 0, 46 %: n määrärahojen säilyttämisen koheesiopolitiikoille olisi saavutettava kaikkien jäsenvaltioiden yksimielisyys. Siinä otetaan täysin huomioon taloudelliset tosiasiat. Samoin kiinnitän huomiota siihen, mitä hän sanoi koheesiorahastosta ja sen jatkamisesta, sekä siihen, mitä hän sanoi uudesta tavoitteesta 1, jota asiakirjassa korostettiin.
Nämä ovat kaikki asiaa tukevia huomautuksia, joita teen, mutta tahtoisin ilmaista kolme varausta.
Ensinnäkin haluaisin sanoa uuden tavoite 2: n ehdotuksista, että me tarvitsemme komissiolta paljon enemmän selkeyttä tähän uuteen tavoitteeseen. Yksinkertaisesti ei riitä, että teollisuus-, maatalous-, kalastus- ja kaupunkialueet yhdistetään ja sitten oletetaan, että käytännössä asiat järjestyvät hyvin vastaamaan näiden erikoisalueiden tarpeita. Me todella tarvitsemme sitoumuksia ja selkeyttä siitä, kuinka näiden alueiden aivan erityisiin vaatimuksiin voidaan vastata tulevaisuudessa riittävän hyvin. Toiseksi, vaikka hyväksyn sen, mitä hän sanoi yhteisön aloitteista - niitä on ollut aivan liikaa menneisyydessä - mielestäni on oikeastaan liian julmaa vähentää niiden lukumäärää yhdellä iskulla kolmestatoista kolmeen. Lopuksi, voisinko sanoa tehokkuusrahastoa koskevasta ehdotuksesta, että se on periaatteena erinomainen, mutta uskoakseni siinä tulee olemaan ongelmia. Se voisi johtaa sekaannukseen ja ristiriitoihin, ja toivon todella, että niin ei käy.
Olen toiveikas, että komissio hyväksyy monet näistä kohdista ja että jotain selviää ennen kuin asetukset annetaan. Toivon myös, että aluepoliittisen valiokunnan ja komission välinen rakentava vuoropuhelu jatkuu tulevaisuudessa.

Hänsch
Arvoisa rouva puhemies, keskustelussa sanottiin itse asiassa jo kaikki. Me kaikki haluamme, että 11 Itä-Euroopan maata ja Kypros liittyvät prosessin jälkeen Euroopan unionin jäseniksi, ja me tiedämme, etteivät kaikki voi liittyä samanaikaisesti. Olemme löytäneet kompromissin regattamallin ja 5+1-mallin välillä. Kokoan siis kaiken vielä kerran näin: jos sekavuus on hyvän politiikan tuntomerkki, voitamme huomenna päätöksen tehdessämme palkinnon hyvästä politiikasta. Kuulette toivoakseni ironian, se käy ilmi myös käännöksestä. Jos kuitenkin otamme ohjenuoraksi Uuden testamentin, jossa sanotaan, olkoon puheenne kyllä kyllä, ei ei, niin silloin epäonnistumme huomenna. No niin, politiikka on sellaista.
Minun mielestäni keskustelusta on puuttunut viittaus siihen, että Eurooppa-neuvosto aloittaa prosessin, jonka kuluessa meidän on vielä keksittävä vastaus kolmeen kysymykseen. On keksittävä, sanon minä! Ensimmäinen kysymys kuuluu: kuinka suureksi Eurooppa voi tulla? Euroopan unioni ei voi laajentua rajattomasti. Me kuitenkin toimimme aivan kuin se voisi, riippumatta siitä, onko se unionin tai muiden maiden etujen mukaista. Puhumme siitä, että neuvotteluja ei rajoiteta alussa, ja vaikenemme siitä, että prosessin kuluessa, kun joku maa liittyy jäseneksi ja joku toinen ei, tapahtuu paljon voimakkaampi rajoitus. Siitä me emme puhu!
Toinen kysymys kuuluu: miten kalliiksi Eurooppa voi tulla? Kylvämme täällä miljardeja ja prosentteja! Tiedämme myös, ettemme saa laskea pikkumaisesti, ettemme saa pelkästään laskea, mitä liittyminen maksaa, vaan että meidän on myös laskettava, mitä jäseneksi liittymättömyys maksaa. Tämä kaikki on totta. Mutta meidän on myös tiedettävä entistä selvemmin, että jäsenmaiden ja niiden kansalaisten kuormitettavuudella on rajansa. Sanon teille kaikille etukäteen: jos maatalouspolitiikasta luovutaan, jos rakennerahastosta luovutaan, niin kaikki jäsenvaltiot ja myös niitä edustavat virkaveljet puhuvat täällä aivan muuta kieltä kuin tänään monissa keskustelun puheenvuoroissa on puhuttu!
Kolmas periaatteellinen kysymys kuuluu: miten vahvaksi Eurooppa muuttuu? Tai miten vahvaksi sen pitää muuttua laajentumisesta suoriutumiseksi? Siihen sanon, että se, mitä Amsterdamin sopimuksessa on kirjoitettu, on joka tapauksessa liian vähän, sen tiedämme kaikki. Sopimusuudistuksesta tekemiemme päätösten seuraukset eivät myöskään ole lähestulkoonkaan sellaiset kuin niiden oikeastaan pitäisi olla, kun on kyse unionin vahvistamisesta. Missä olivat jäsenvaltiot menneisyydessä? Missä olivat virkaveljet ja -siskot, jotka nyt puhuvat siitä, että unionin pitäisi vahvistua ja syventyä? Missä he olivat menneisyydessä, kun oli huolehdittava siitä, että edistytään todella, esimerkiksi Maastrichtissa? En kuullut enkä huomannut heitä siellä!
Itä-Euroopan mailla on itse asiassa helpompaa kuin meillä. Ne lähtevät omalta kannaltaan erittäin huonosta tilanteesta ja haluavat kehittyä Euroopan unioniin kelpaaviksi. Kaikki mitä ne tekevät, on itse asiassa edistystä siihen suuntaan. Meidän tilanteemme on paljon vaikeampi. Meidän on huolehdittava siitä, että ne voivat liittyä meihin, ja samalla siitä, että menneinä 40 vuotena luotu säilyy. Näiden molempien toteuttaminen on paljon vaikeampi prosessi kuin pelkkä jäseneksi tuloon keskittyminen.
Viimeisen kohdan käsittelen aivan yleisesti: 1950-luvun poliitikkosukupolvella oli rohkeutta ja kaukokatseisuutta poistaa Ranskan ja Saksan välinen tuhatvuotinen vastakkainasettelu Euroopan yhteisön avulla. Meidän poliitikkosukupolvemme on kehitettävä rohkeus ja kaukokatseisuus antaa koko mantereellemme ensimmäistä kertaa tuhanteen vuoteen yhteinen vapauden ja yhteistyön organisaatio. Tällöin on oltava tarkkana. 1950-luvun poliitikkosukupolven rohkeus ja kaukokatseisuus muodostui siitä, ettei se ryhtynyt yhteiseen hankkeeseen kaikkien Euroopan maiden, eikä edes kaikkien Länsi-Euroopan maiden kanssa, vaan niiden, jotka olivat valmiita ja kykenivät siihen. Rohkeuden ja kaukokatseisuuden päämääränä on koko ajan pysynyt Euroopan Yhdysvallat. Vaiheittain saavutettavissa olevien välitavoitteiden asettaminen oli tämän sukupolven rohkeuden ja kaukokatseisuuden merkki. Odotan jännittyneenä, pystymmekö tässä parlamentissa ja pystyvätkö myös valtioidemme ja hallitustemme päämiehet synnyttämään saman rohkeuden ja saman kaukokatseisuuden. Mahdollisuus on olemassa, älkäämme jättäkö sitä käyttämättä!

Spencer
Arvoisa rouva puhemies, ulko- ja turvallisuusasioita käsittelevän valiokunnan puheenjohtajana haluaisin aloittaa kiittämällä komissiota ja neuvoston puheenjohtajamaata niiden tiiviistä yhteistyöstä heinäkuun jälkeisten, jokseenkin kuumeisten kuukausien aikana. Haluaisin myös kiittää esittelijöitä, en ainoastaan kolmea pääesittelijää vaan kaikkia valiokuntani 13: a esittelijää, lausunnon valmistelijaa ja parlamentaaristen sekavaliokuntien puheenjohtajia. Tämä on ollut satojen ihmisten yhteisyritys tässä parlamentissa, jotta voisimme tehdä tänään velvollisuutemme, joka on parlamentin ensimmäisen poliittisen vastauksen antaminen Agenda 2000 -asiakirjasta.
En tahdo toistaa erinomaisia puheita, joita olemme kuulleet tänään iltapäivällä, mutta tahdon tehdä kaksi asiaa. Ensimmäinen on vastata Pastyn puheeseen, jossa hän sanoi sen, että neuvotteluja ei aloiteta Slovakian kanssa, olevan demokraattisen, suvereenisen valtion yksityisasioihin sekaantumista. Tuo osoittaa, että hän ei ole ymmärtänyt koko asian ydintä. Juuri siksi, että Slovakia ei ole demokraattinen valtio meidän mittapuumme mukaan, olisi aivan väärin aloittaa neuvottelut Slovakian kanssa.
Tahdon myös viitata siihen, mitä Swoboda muutama tunti sitten kuvaili hienosti laajentumiskuumeeksi, kiihtymykseksi keskusteluissa regatta- ja 5+1-malleista, linja-autoista, stadioneista ja muusta sellaisesta. Olemme tuottaneet hyvin paljon energiaa, mutta epäilen, että historia saattaa näyttää, että keskustelun yksityiskohdat ovat vähemmän tärkeitä kuin sen kasvattava vaikutus. Epäilen, että viimeiset kuusi kuukautta ovat olleet tehokurssi ItäEuroopan geopolitiikasta meille kaikille, etenkin nykyisille unionin jäsenvaltioille.
Haluan osoittaa tänään ihailuani Bulgarian, Romanian, Liettuan ja muiden hallituksille. Ponnistuksillaan ne ovat liittäneet itsensä Euroopan unionin poliittiseen todellisuuteen. Viime viikkoina, ja todellakin, viime päivinä, olemme nähneet ensimmäisen kerran, miltä 26 maan poliittinen järjestelmä todella näyttäisi, ja olemme oppineet ja hyötyneet kokemuksesta.
Pidän tärkeimpänä parlamentaarisena tehtävänämme sitä, että toimimme todellisuuden heijastajana tämän unionimme joskus vaikeaselkoisissa keskusteluissa. Olen tyytyväinen siihen, että olemme täyttäneet tuon tehtävän tässä keskustelussa laajentumiskuumeen keskellä. Komissaari muistanee, että 17. marraskuuta valiokuntani esitti kolmiosaisen vastauksen, jonka olemme oppineet tuntemaan "venäläiset nuket" -lähestymistapana laajentumisstrategiaan. Sanoimme, että tahdomme kaikki mukaan laajentumisprosessiin, tahdomme aloittaa neuvottelut kaikkien hakijamaiden paitsi Slovakian kanssa ja tahdomme aloittaa intensiiviset neuvottelut komission nimeämien 5+1-maiden kanssa.
Ymmärtääkseni eilinen Coreperin kokous sai aikaan kaavion; minulla ei ole ollut etuoikeutta nähdä sitä kaaviota virallisesti, mutta mikäli ymmärrän asian oikein, se saattaa hyvinkin olla Luxemburgin huippukokouksessa sovitun edeltäjä. Se näyttää minusta heijastelevan erittäin selvästi "venäläiset nuket" -lähestymistapaa. Ymmärtääkseni he ehdottavat Eurooppa-konferenssia, joka on laajentumisprosessi, johon kuuluu lisäapuna Turkille annettava poliittinen lisätuki. Sitten toisessa "nukessa" vapaat liittymisneuvottelut 10+1-maiden kanssa, täydennettynä alustavilla lisäneuvotteluilla niiden maiden kanssa, joita ei ole valittu mukaan heti O artiklan neuvottelujen alkuun. Se kolmas, keskeinen, "nukke" , tarve edetä neuvotteluissa 5+1-maiden kanssa, on juuri se, josta olen erityisen iloinen täällä tänä iltana. Mielestäni olisi virhe, jos pitäisimme tämäniltaisia keskusteluitamme täällä laajentumiskeskustelujemme päätöksenä - nehän tuskin ovat edes alun loppu.
Puheeni lopussa tahtoisin varoittaa kaikkia kuulijoita niistä vaaroista, joita yritykset panttivankien ottamiseksi aiheuttaisivat tässä vielä vuosia kestävässä prosessissa. Nämä neuvottelut Eurooppamme laajentumisesta ja sen käytännön laajentuminen, joka, kuten Haensch huomautti, alkoi Reiniltä ja joka nyt viedään Tonavaa pitkin Itämerelle asti, ovat aivan liian tärkeitä, jotta yksikään maa, toimielin tai etujärjestö ottaisi niitä panttivangiksi. Uskon, että joulukuussa 1997 olemme saavuttaneet hyvän alun, vaikkakin epäilen, että keskustelu jatkuu vielä vuosien ajan.

Puhemies
Kiitos, herra Spencer. Ennen kuin annan puheenvuoron komissaari van den Broekille, annan FabreAubrespylle puheenvuoron työjärjestyksestä.

Fabre-Aubrespy
Arvoisa rouva puhemies, huomaan tosiaankin, että komissaari van den Broek pyysi puheenvuoroa, joka koskee 107 artiklan 5 kohtaa. Minä en aseta kyseenalaiseksi tätä hänen oikeuttaan, päinvastoin. Olemme kaikki tyytyväisiä siitä, että kuulemme ne vastaukset, jotka hän haluaa antaa eri puheenvuoroihin, mutta panen merkille, että hän esittää pyyntönsä kolmannella puhekierroksella, vaikka samanaikaisesti tämän kolmannen kierroksen kaikki puhujat eivät ole puhuneet, ja että hän haluaa puhua PSEryhmän ja PPE-ryhmän puhujien jälkeen. Jokaisen puolueryhmän puolesta käytetään vielä puheenvuoro, minun ryhmässäni puheenvuoron käyttää herra Blokland, ja pohdin, miksi hän tekee tällaisen eron edustajien välillä, ja sitä, että eikö olisi viisaampaa edustajien välisen tasa-arvon noudattamiseksi odottaa sitä, että kaikki ovat puhuneet.

Puhemies
Herra Fabre-Aubrespy, komissaari van den Broek saa nyt puheenvuoron työjärjestyksen 5 artiklan mukaisesti, ja hän puhuu vielä kerran keskustelun päätyttyä. Sitä vastaan ei työjärjestyksen perusteella ole mitään huomautettavaa.

Van den Broek
Arvoisa rouva puhemies, aion varmasti olla täällä tänä iltana keskustelun loppuun asti ja aion myös kuunnella erittäin huolellisesti muita puhujia. On vain harvoja aiheita, joista keskusteluun näin monet puhujat osallistuvat. Me arvostamme sitä erittäin paljon, joten ehkäpä voin antaa väliaikaisen vastauksen.
Kuunnellessani tarkkaavaisesti lukuisia puheenvuoroja minusta tuntuu, että meidän välillämme vallitsee enemmän yhdistäviä kuin erottavia tekijöitä. Tärkein suhtautumistapa, joka meitä yhdistää, on se, että me molemmat, sekä parlamentti että komissio, olemme erittäin motivoituneita tekemään täysin selväksi hakijamaille sen, että ne kaikki kuuluvat erottamattomasti samaan prosessiin ja että ketään ei jätetä ulkopuolelle.
Ero välillämme saattaa olla se, kuinka me tahdomme tehdä asian selväksi. Ollakseni täysin rehellinen, katsoessani lukuisia tarkistuksia kuten numeroita 12 ja 101 pelkään, että on epäselvyyden riski niitä maita kohtaan, joita kehotamme jatkamaan valmistelujaan ikään kuin ne olisivat täysin oikeutettuja aloittamaan neuvottelut, vaikka samaan aikaan tunnustetaan, että ne eivät itse asiassa ole valmistautuneet riittävästi. Olen samaa mieltä Hänschin kanssa siitä, että aloittamalla neuvottelut niiden kanssa, jotka eivät ole valmistautuneet riittävästi, voisimme joutua tilanteeseen, jossa kesken kaiken, kun asiat eivät etene kyllin nopeasti, paine kasvaa puhtaasti poliittisista syistä kiihdyttää neuvotteluprosessia ja ehkä lopulta tyytyä yhteisön säännöstön tai muiden Kööpenhaminan ehtojen epätäydellisempään noudattamiseen, kuin mitä normaalisti olisimme vaatineet Euroopan unionin uusilta jäseniltä. Mielestäni se on myös tekijä, joka meidän on otettava huomioon.
Lopuksi tästä asiasta, kun luen noita tarkistuksia, huomiotani kiinnittää erityisesti se, että mainitaan toisaalta liittymisprosessi ja toisaalta neuvottelut. Meidän lähestymistapamme ja käsityksemme mukaan neuvottelut kuuluvat erottamattomasti liittymisprosessiin. Liittymisprosessi sisältää molemmat, neuvottelut ja valmistelut. Kun tehdään suositus neuvostolle laajentumisprosessin virallisesta aloittamisesta, joka merkitsee siihen valmiille maille neuvotteluja ja muille valmisteluja ja johon sisältyy koko liittymistä edeltävä strategia mukaan lukien kumppanuudet ja jossa myös neuvosto tulee olemaan mukana, koska se tahtoo olla mukana päättämässä kanssamme prioriteeteista, silloin signaali kaikkien ehdokasmaiden suuntaan merkitsisi kaikkien, ilman poikkeuksia, kuulumista erottamattomasti mukaan kaikki käsittävään prosessiin. Nyt sen sijaan pelkään, että jäsenvaltiot tulevat väittelemään keskenään Luxemburgissa ja että siitä seuraa epäselvyyksiä.
Kunnioitan ilman muuta parlamentin sanoja, että meidän on tarkasteltava tätä prosessia ja ehdottamiamme ratkaisuja poliittisesti. Tietenkin vaikka olemme analysoineet paljon teknistä tietoa ja tilastoja puolentoista vuoden ajan, toivon, että parlamentti ymmärtää, että komissio ei ole mukana ainoastaan katselemassa lukuja vaan sillä on oma poliittinen käsityksensä. Se on ollut säännöllisessä yhteydessä kaikkien näiden maiden kanssa ja se tietää täysin, mitä väärien poliittisten signaalien antaminen merkitsee. Juuri sen vuoksi prosessin kaikenkattavuus, kaikkine tekijöineen ja välineineen, jotka olemme järjestäneet: rahoituksen, menettelyt, vuosittaiset raportit, kumppanuudet ja kaiken muun, on suunniteltu niin äärimmäisen tarkasti heti alussa tuon poliittisen syyn vuoksi.
Mielestäni komissio saa pyytää parlamentilta vähintäänkin tunnustusta tuosta työstään. Meitä ei saisi syyttää siitä, ettemme tunne näiden maiden menneisyyttä, että ne olivat rautaesiripun takana ja että meidän on todella varottava sitä, ettei herätetä mitään pelkoa syrjinnästä. Jos me kuitenkin olemme eri mieltä tästä, toivon, että kyse on enneminkin erosta sanamuodoissa kuin asiasisällössä, eikä ainakaan erosta poliittisessa näkemyksessä.

Puhemies
Kiitos, herra komissaari! Tämän ratkaisu- ja jäseneksituloprosessin erilaisen tulkinnan vuoksi olisi ehkä otettava uusi luku sanakirjaan. Minultakin on jo monesti kysytty sitä. Siitä näyttää todellakin vallitsevan jonkinlaista epäselvyyttä. Mutta nythän meillä on jo komission virallinen tulkintakin, ja siitä pidetään kiinni pöytäkirjassa!
(Istunto keskeytettiin klo 20.00 ja se jatkui klo 21.00.)

Gallagher
Arvoisa puhemies, aluksi haluaisin onnitella esittelijöitä ja valmistelijoita heidän mietinnöistään, jotka antavat parlamentille erinomaisen tilaisuuden keskustella unionin tulevaisuudesta, sen laajentumisesta ja sen aiheuttamista kustannuksista. Minun panokseni saattaa vaikuttaa kapea-alaiselta eurooppalaisittain katsottuna. Tahdon ainoastaan tarkastella laajennusta ja sen mahdollisia vaikutuksia maahani ja vaalipiiriini Connaught Ulsteriin, joka sijaitsee unionin reunalla. Otan tyytyväisenä vastaan alueellisia asioita hoitavan komissaarin Wulf-Mathiesin äskeisen lausunnon, jossa hän totesi, että tarvittavat rahastot on säilytettävä, jotta tuen myöntämistä jatketaan nykyiselle neljälle koheesiomaalle eli Espanjalle, Portugalille, Kreikalle ja omalle maalleni Irlannille seuraavan rakennerahastokierroksen aikana. Toivon, että tämä auttaa tyynnyttämään joitakin maani ja vaalipiirini huolia määrärahojen jakamisesta Irlannille tulevaisuudessa.
Unionin laajentuminen ei ole taloudellisesti tai poliittisesti mahdollista ilman tiukkoja takuita unionin nykyisten köyhimpien alueiden tukemisesta. Mikäli sellaisia takuita ei anneta, koko laajentumisprosessi on uhattuna. Olen kuitenkin vakuuttunut siitä, että köyhemmät alueet, jotka kärsivät puutteista infrastruktuurissa, otetaan mukaan ja että komissio varmistaa näiden alueiden saavan jatkossakin tarvittavaa rahoitusta, jotta niiden infrastruktuurit saadaan nostettua kohtuullisten ja järkevien standardien mukaiseksi. Mikäli sellaisia alueellisia politiikkoja toteutetaan, joita alueellisista asioista vastaava komissaari kaavailee, se on hyvä uutinen maalleni ja erityisesti hyvä uutinen länsirannikolle ja reuna-alueilla sijaitseville kreivikunnille, joita edustan. Tämä oikeuttaa nämä alueet saamaan enimmäistukea Euroopan alue-, maatalous-, kalatalous-, sosiaali- ja koheesiorahastoilta vuoden 1999 jälkeen.
Tietyt alueet Irlannissa kuten länsirannikko ja reuna-alueet ansaitsevat siten jatkossakin tulla määritettyä tavoitteen 1 statuksella, joka vastaa näiden alueiden keskimääräistä elintasoa. Toisin sanoen saattaa hyvinkin syntyä tilanne, jossa alueet Pohjois- ja Länsi-Irlannissa onnistuvat saamaan enemmän Euroopan unionin varoja vuoden 1999 jälkeen, koska niille on myönnetty tavoitteen 1 status, kun taas muut alueet Irlannissa menettävät tavoitteen 1statuksen lisääntyneen vaurauden takia. Tahdon korostaa tätä. Ei ole epäilystäkään siitä, että tarvitaan järjestelyitä helpottamaan siirtymisvaiheessa maata, joka menettää tavoitteen 1statuksen, ja tarjoamaan pehmeämpi taloudellinen laskeutuminen. On tärkeätä, että mihin tahansa sopimukseen keskittymisestä - erityisesti maantieteellisestä keskittymisestä - pitäisi saada selkeästi liitettyä luja sitoumus sopiviin komission tarkastelemiin siirtymätoimiin. On kuitenkin alueita, jotka tarvitsevat enemmän kuin pelkkiä siirtymätoimia. Näiden alueiden on säilytettävä tavoitteen 1 statuksensa. Edustan Euroopan kaikkein reunimmaista aluetta - Länsi-Irlantia ja laitimmaisia kreivikuntia - aluetta, jota Pohjois-Irlannin konflikti on varjostanut vuosisatojen ajan ja joka on kärsinyt työttömyydestä ja maastamuutosta eniten yhtenä Euroopan maista.
Kun keskustellaan vähemmän varakkaiden alueiden statuksesta, korostetaan usein liikaa taloudellisia tilastoja. Se, mikä loppujen lopuksi on tärkeintä, ovat ihmiset ja yhteisöt ja rakenteet, jotka on saatava kohdalleen, jotta nämä yhteisöt säilytetään. Lopuksi, näillä alueilla on yhä aivan perustavia infrastruktuurin tarpeita katujen, kuljetusalan ja vedenjakelun osalta, ja näihin asioihin on tartuttava.

Novo
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, me teimme selväksi jo heinäkuussa, että komission ehdotus rahoituskehyksestä vuosille 2000-2006, jonka se tuolloin esitti puhekielessä Agenda 2000: ksi kutsutussa asiakirjassaan, on voluntaristinen, eikä se vastaa niitä poliittisia, taloudellisia ja sosiaalisia haasteita, joita unionilla on edessään sen laajetessa kyseisenä ajanjaksona uusiin jäsenvaltioihin, joiden lukumäärä ei ole vielä selvillä.
Uusia rahoitusnäkymiä koskeva komission ehdotus on asiakirja, josta puuttuu joitakin näkökohtia, ja se sisältää virheellisiä tietoja ja lukuja, joiden vakavamielinen vertailu osoittautuu vaikeaksi tai mahdottomaksi. Komission ehdotuksessa ei myöskään eritellä riittävän tarkasti niitä kustannuksia, joita aiheutuu väistämättä laajentumisen synnyttämistä uusista tarpeista. Lisäksi ja edelliseen liittyen komissio ehdottaa kokonaismäärärahojen mahdollista korotusta ainoastaan talouden kasvuarvioiden perusteella, jotka ovat avoimen optimistisia ja siten enemmän kuin epäilyksiä herättäviä.
Komission ehdotuksessa säilytetään ennallaan omien varojen enimmäismäärä ottamatta huomioon talous- ja rahaliiton ehtoja ja sosioekonomisia seurauksia. Koska todellisen sisäisen yhteenkuuluvuuden saavuttamiseksi tarvittavien ponnistelujen jatkamista ja kehittämistä hyväksyttävissä olevalla vähimmäistasolla ei oteta huomioon, ne jäävät nykyisten jäsenvaltioiden harteille unionin laajentuessa maihin, joiden bruttokansantuote vastaa suurin piirtein yhtä kolmasosaa 15 jäsenvaltion Euroopan unionin asukaskohtaisesta BKT: sta.
Talous- ja rahaliiton ehdot ja entiset ja uudet tarpeet edellyttäisivät kuitenkin - päinvastoin kuin Agenda 2000: ssa ehdotetaan - selkeitä ja ilmeisiä toimia taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lisäämiseen tähtäävien keinojen ja välineiden lujittamiseksi, mitä ei oteta lainkaan huomioon komission ehdotuksessa. Komission asiakirjassaan ehdottamien uudistusten keskeisenä tavoitteena ei siis ole minkäänlaisen yhteenkuuluvuuden toteuttamista laajentuneessa unionissa. Sen vakaumuksellisena tavoitteena on selvitä laajentumisesta pelkästään leikkauksilla ja säästöillä saaduilla varoilla kiinnittämättä huomiota todellisiin tarpeisiin tai välineiden tehokkuuden parantamiseen.
Komissio tähtää siis Maailman kauppajärjestön etujen ja päätösten mukaiseen yhteisen maatalouspolitiikan uudistukseen, mikä merkitsee siirtymistä takaisin kansalliselle tasolle ja epätasapainon jatkumista erityisesti Välimeren alueen tuotannon ja pienviljelijöiden osalta. Komissio tähtää rakennerahastojen uudistukseen, mikä merkitsee tukien huomattavaa leikkaamista nykyisiltä tuensaajilta, jolloin unionin nykyisistä vähemmän kehittyneistä maista tulee tämän suunnitelman mukaisesti laajentumisesta johtuvien uusien tarpeiden pääasiallisia rahoittajia. Sisäpolitiikassa on ennakoitavissa menojen supistusta, joka saattaa tehdä tyhjäksi äskettäin Luxemburgissa sovittujen, jo sinälläänkin rajallisten ja riittämättömien keinojen käytön pyrittäessä selvittämään vakavaa työttömyysongelmaa.
Colom I Navalin mietintö on mielestämme myönteinen, sillä se sisältää yleisesti ottaen nämä ajatukset, vaikka se olisikin voinut olla joiltakin osin selvempi. Koheesiorahaston tulevaisuutta koskevan tarkistuksen lisääminen tekstiin selventää varmasti mietintöä; toivomme kuitenkin, että parlamentti hylkää tietyt tarkistukset, jotka vääristäisivät täysin mietinnön sisällön tai tekisivät siitä ainakin täysin yhdentekevän ja merkityksettömän.
Hyvä puhemies, hyvät kollegat, me olemme sitä mieltä, että eurooppalaista solidaarisuutta ei saavuteta sen kustannuksella, jolla on jo muutenkin vähän tai joka tarvitsee vielä paljon. Eurooppalainen solidaarisuus toteutuu päin vastoin siten, että se, jolla on edelleenkin paljon enemmän - ja joka kaiken huipuksi hyötyy eniten laajentumisesta seuraavista taloudellisista eduista - pysyy tietoisena siitä, että sen on autettava enemmän.

Gahrton
Arvoisa puhemies! Haluaako EU todellakin laajentua yleiseksi yleiseurooppalaiseksi yhteistyöjärjestöksi? Vai onko laajentumishanke vain esimerkki klassisesta hajota ja hallitse -strategiasta, taktinen temppu brysselinbyrokratian laajentamiseksi? Jopa Carl Bildtkin syyttää nyt uudessa kirjassaan EU: ta hajottamistaktiikan käyttämisestä entisessä Jugoslaviassa. Onko enemmän tällaista tulossa? Se ratkaistaan nyt.
Peruskysymys kuuluu: aloitetaanko neuvottelut yhtä aikaa vai ei? Komission ehdotus hajottaa etenkin Baltiaa; valiokunnan ehdotus on epäselvä. Jaetaanko hakijamaat ensimmäiseen ja toiseen luokkaan? Tässä kohdassa on tehtävä selväksi, että varsinaiset neuvottelut on aloitettava kaikkien yhdeksän hakijamaan kanssa.
Toinen pääkysymys on, saavatko uudet jäsenvaltiot olla mukana vaikuttamassa EU: n tulevaisuuteen vai eivät. Valiokunta vastaa ei vaatimalla uutta sopimusmuutosta ennen kuin ainuttakaan uutta jäsentä on päästetty sisään. Nykyiset EU-maat saisivat siis yksinoikeuden tulevaisuuteen. Se olisi sellainen isku vasten hakijamaiden kasvoja, jota ympäristöpuolue ei voi hyväksyä.
Tsekin ja Slovakian välille rakennetaan uusia muureja, jota EU voi pahentaa, jos Slovakia eristetään kokonaan. Kyproksesta ei luonnollisestikaan voi tulla EU: n jäsentä, jos vain kreikkalainen väestö on mukana. Siksi liittymisprosessin täytyy olla rauhanprosessin osa. Turkin täytyy saada täysi periaatteellinen oikeus EU-jäsenyyteen, muuten EU: sta tulee kristillisen kirkon jatke. Lopuksi on vältettävä Eurooppa-linnoituksen muodostamista eli lähellä sijaitsevien maiden naapuruussuhteet Venäjään ja Ukrainaan eivät saa vaikeutua.
Määrääkö kansa vai eliitti? Vihreät haluavat, että kansa määräisi kansanäänestyksen kautta. Pitäisi olla itsestään selvää, että EU: lla, joka laajenee käsittämään koko Euroopan, ei voi olla samaa keskusjohtoista luonnetta kuin alkuperäisellä kuuden valtion liitolla. Monet haluavat lisää jäseniä mutta säilyttää kuitenkin saman EU: n. Niitä, jotka eivät matele vallitsevan EU-ideologian edessä, pidetään antieurooppalaisina. Ruotsin EMU-kritiikkiä pidetään yhtä pahana kuin kirkossa kiroilemista. Laajentumisesta tulee menestys, jos se lopettaa tällaiset totalitaariset taipumukset ja näyttää, että eurooppalainen yhteistyö on jotain muuta kuin ranskalais-saksalaista valtapolitiikkaa.

Blokland
Arvoisa puhemies, sekä komissio että esittelijät korostivat, että unionin laajentumisen on liityttävä Euroopan yhdentymisprosessin syvenemiseen. Tällöin sivuutamme sen tosiasian, että jäsenvaltioiden määrän kasvattamista rajoittaa yhteisöllinen lähentyminen ja eurooppalaisen hallinnon tehtäväpaketti. Miksei ole kiinnitetty lainkaan huomiota kysymykseen, voidaanko kehittelyä jatkaa näin yksinkertaisesti olemassa olevan mallin pohjalta? Ongelmat, jotka tämä malli tuo mukanaan hallittavuutta, eurooppalaisen hallinnon oikeutusta ja demokraattista valvontaa ajatellen, kielletään.
Tämä ei estä ajattelemasta, että unionin laajentuminen Keski- ja Itä-Euroopan maihin on erittäin tärkeää. Me tuemme esittelijöiden ajatusta aloittaa neuvottelut samanaikaisesti kaikkien hakijamaiden kanssa. Koska määräajat menevät ristiin siitä, milloin hakijamaiden on täytettävä jäsenyyden ehdot, on luonnollisesti tehtävä valintoja. Slovakian poissulkeminen unionin liittymisneuvotteluista on ollut meistä oikeutettua tähän asti. Äskeiset kontaktit Slovakian parlamentaariseen valtuuskuntaan ovat tehneet selväksi, että oikeusvaltio ja parlamentaarinen demokratia ovat vielä puutteellisesti muotoutuneet Slovakiassa.
Eikö sitä paitsi pitäisi tehdä selväksi, mihin Euroopan unionin maantieteelliset rajat on vedettävä? Muutoin on olemassa suuri vaara, että joissakin maissa on syntynyt odotuksia, joita ei voida toteuttaa. Voivatko Venäjän ja Ukrainan kaltaiset maat vaatia jäsenyyttä? Eikö Turkki ole tehnyt yhtä selväksi, ettei jäsenyys unionin kanssa oikeastaan käy päinsä?
Me valitamme, että rakenteellisiin toimiin otetaan rahastosta vain 45 miljardia ecua hakijamaille. Se on vain pikkusumma verrattuna niihin 230 miljardiin ecuun, jotka ovat nykyisten jäsenvaltioiden käytettävissä. Vetoamme neuvostoon ja komissioon varojen jakamisesta tasaisemmin.
Tuemme komission ehdotusta kauden 2000-2006 menojen päättämisestä, kuten esitystä omien varojen rajoittamisesta 1, 27 %: iin. Emme tunne tarvetta sekalaisiin porsaanreikälausekkeisiin tähän rahoituskehykseen.

Lukas
Arvoisa puhemies! Pitkäaikaisen taloussuunnittelun on kiinnitettävä erityistä huomiota myös EU: n nykyisellä ulkorajalla oleviin raja-alueisiin. Ei pelkästään jäsenehdokkaita, vaan myös niiden naapurialueita olisi valmisteltava itälaajentumiseen. Odotettavissa olevista kilpailun vääristymistä mahdollisesti seuraavia haitallisia vaikutuksia on ehkäistävä valikoivalla tukijärjestelmällä. Raja-aluetuki, joka täydentää jäseneksi tulevien maiden saamaa tukea, on otettava käyttöön. Itävallan erittäin pitkän EU: n ulkorajan tuntumassa vallitsee oikeutettu pelko taloudellisista haitoista, joita itälaajentuminen voi synnyttää. Kysymyksessä on erittäin herkkä asia, jota ei saa jättää huomiotta laajentumisen suunnittelussa eikä maatalous- ja rakennealueen uudistuksissa. Itälaajentuminen ei saa luoda voittajia ja häviäjiä. Koheesioajatuksen on saatava tässä yhteydessä uusi ulottuvuus.
Toinen olennainen kohta, jota ei saa suunniteltujen uudistusten yhteydessä lakaista maton alle, on Alppien alueen säilyttäminen. Tätä maisemaa, jota talonpojat ovat vuosisatoja muovanneet ja johon he ovat lyöneet leimansa, uhkaa taloudellinen tuho ja poismuutto. Tämänhetkistä maatalouspolitiikkaa ei voida soveltaa Alppien korkealla oleviin alueisiin, ja 5 b-tukea ei jatketa. Alppien laaksoissa elävät talonpojat ovat joidenkin jäsenvaltioiden, ennen kaikkea Itävallan laajojen alueiden talous- ja kulttuurielämän selkäranka. Tämä kansanosa ei saa joutua täysin sopimattomia mittapuita käyttävän maatalous- ja rakennepolitiikan uhriksi. Alppien kulttuurisen ja maisemallisen monimuotoisuuden säilyttämiseksi ja maalaistalojen työpaikkojen lujittamiseksi on sen vuoksi ehdottoman välttämätöntä perustaa tätä aluetta varten oma kohdealue.

Wynn
Arvoisa puhemies, tahdon puhua Colomin mietinnöstä, en muista. Minun on sanottava, että aiemmissa laajentumiskeskusteluissa budjettivaliokunnan jäseniä on kutsuttu kaikenlaisilla nimillä. Kerran Spencer kutsui meitä pelkiksi penninpyörittäjiksi. Titley kutsui meitä kerran niiksi tyranneiksi budjettivaliokunnassa. He käyttävät noita nimityksiä, koska me etsimme käytännöllistä näkemystä. Yksi vastauksista, joita etsimme edellisessä keskustelussa, oli se, minkä hinnan olimme valmiita maksamaan laajentumisesta. Se näyttää antavan vaikutelman, että me vastustamme laajentumista, vaikkemme vastusta sitä. Budjettivaliokunnan jäsenet kannattavat laajennusta täysin, mutta kuten sanoin, olemme samaan aikaan käytännöllisiä sen suhteen, mitä tarvitaan.
Agenda 2000 -asiakirjat esittävät komission arvion tulevista kustannuksista. Mikäli lukee Colomin mietinnön ja katsoo loppusummaa verrattuna jäsenvaltioiden BKT: hen samalta ajalta, voisi todeta, että kyse on pikkukolikoista. Me emme käytä tuota sanaa näinä karuina taloudellisina aikoina, mutta nyt emme puhu suurista summista. Veronmaksajat ja jäsenvaltiot joutuvat kuitenkin maksamaan ne kustannukset. Komissio on sopinut jäsenvaltioiden kanssa, että raha-asioissa on oltava tiukkana, mutta tehkäämme selväksi, että parlamentin on myös sovittava siitä, mitkä nuo raha-asiat tulevat olemaan.
Puheessaan Colom määritteli budjettivaliokunnan kannan aivan täydellisesti. Hänen mietintöään on suositeltava parlamentille järkevänä näkemyksenä siitä, mitä on edessä. Sosialistiryhmän koordinaattorina uskon, että mietintö olisi säilytettävä muuttamattomana. Meidän olisi äänestettävä siitä sellaisenaan ilman mitään lisäyksiä. Meidän ei pitäisi yrittää toteuttaa rakenne- tai maatalouspolitiikkaa tai mitään muutakaan politiikkaa tämän mietinnön kautta. Se olisi nähtävä sellaisena kuin se on. Se osuu suoraan asiaan terävästi kuin pistomiekka. Se ei ole tylsä miekka, johon olisi saatava lisää painoa tarpeettomilla tarkistuksilla. Vaikkakin mielestäni se olisi säilytettävä ilman muutoksia, kaikkea ei voi saavuttaa. Sen vuoksi meidän ryhmämme kannattaa neljää tarkistusta eli numeroita 2, 26, 27 ja 28. Mielestämme ne eivät vie mietinnöltä pois mitään. Se säilyttää yhä sen voiman, eivätkä ne anna sille ylimääräistä painolastia.
Tämä on mietintö, joka ei jää hyllylle pölyä keräämään. Neuvosto ja komissio lukevat sen perusteellisesti ja ne tietävät tarkalleen parlamentin lähtökohdan, kun tulee aika saada aikaan sopimus tulevasta rahoitusnäkymästä. Näkemyksessämme on eroja verrattuna komission näkemykseen, ja meidän on tehtävä pari asiaa täysin selväksi. Meidän on sanottava selväsanaisesti, kuten perustelussa sanotaan, että mitään rahoitusnäkymää ei ole ilman toimielinten välistä sopimusta. Rahoitusnäkymä, jonka neuvosto hyväksyisi yksipuolisesti, ei sitoisi millään tavoin Euroopan parlamenttia eikä se hyödyttäisi ketään.
Colomin mietintö osoittaa tarpeelliseksi sen, että neuvosto ja parlamentti saavuttavat toimielinten välisen sopimuksen ja sopimuksen rahoitusnäkymistä. Jos onnistumme siinä, laajentuminen tulee sujumaan paljon helpommin. Prosessi tulee sujumaan paljon pehmeämmin. Tämä mietintö on yksi niistä, jotka todella ovat lukemisen ja tukemisen arvoisia. Ne, jotka näkevät sen vaivan ja tekevät niin, näkevät parlamentin parhaimmillaan.

Garriga Polledo
Arvoisa puhemies, kaikki ovat tietoisia siitä, että Eurooppa elää nyt ratkaisevaa hetkeä, joka antaa meille, jos olemme taitavia, mahdollisuuden luoda ennennäkemätön rauhan, demokratian, vapauden ja taloudellisen kehityksen alue. Tämä on todellakin sellainen historiallinen tilaisuus, jota emme voi sivuuttaa emmekä jättää käyttämättä, kuten esittelijät Barón ja Colom jo sanoivat.
On ilmeistä, että me espanjalaiset tiedostamme tämän haasteen ehkä paremmin kuin muut Euroopan kansalaiset, koska olemme unionin viimeiset kansalaiset, jotka ovat siirtyneet yksinvaltiudesta demokratiaan, jo 20 vuotta sitten. Meillä on siis tuoreimmat muistot siitä, mitä merkitsee saavuttaa kaksi pyrkimystä: liittyminen Euroopan unioniin ja vapaan demokraattisen järjestelmän lujittaminen. Sen vuoksi meillä on suurin vastuu päästää kotiimme ne, jotka koputtavat oveen. Tämän kaikkien yhteisen vastuun ehtona on hakijamaiden velvollisuus täyttää Kööpenhaminassa määritellyt kriteerit, toisin sanoen vakaa poliittinen järjestelmä, ihmisoikeuksien kunnioittaminen sekä vähemmistöjen suojelu.
Olisi epäoikeudenmukaista tehdä eroa ehdokkaiden välillä, koska yksikään niistä ei täytä taloudellisia ehtoja ja koska aiheuttaisimme korjaamattomia vahinkoja ja olisimme sitä paitsi vastuussa myös niistä taloudellisista vahingoista ja siitä poliittisesta epävakaisuudesta, jota ulkopuolelle jättäminen aiheuttaisi. Antakaamme siis jokaisen maan määrätä omilla ponnisteluillaan oma liittymistahtinsa. Komissaari van den Broek sanoi, että monenkeskisten neuvottelujen salliminen saattaisi synnyttää hakijoissa turhautumista. Niin, jos turhautumista syntyy, täytyy sen meidän mielestämme johtua siitä, ettei vaatimuksia pystytä täyttämään, eikä sen pitäisi koskaan johtua poliittisesta päätöksestä.
Herra puhemies, unioni, jota tarjoamme ehdokasmaille, ei saa olla huonompi kuin se, josta me saamme tänä päivänä nauttia. Huomenna, menemättä sen pitemmälle, tämä parlamentti antaa lausunnon niistä ongelmista, joita riittämätön rahoituskehys voi aiheuttaa unionin laajentumiselle, sisämarkkinoiden syventämiselle, talous- ja rahaliitolle ja ennen kaikkea yhteenkuuluvuudelle, joka on Euroopan rakentamisprosessin todellinen peruskivi.
Colomin mietintöä edeltänyt yhteisymmärrys niin budjettivaliokunnassa kuin tärkeimpien puolueryhmien keskuudessa on paras osoitus siitä, että parlamentti tuntee velvollisuudekseen luoda unionille' vakaan ja riittävän rahoituskehyksen, joka kattaa seuraavien rahoitusnäkymien seitsemän vuoden jakson. Tämä yhteisymmärrys ei kuitenkaan saa peittää Agenda 2000: n alta paljastuvia ongelmia. Esimerkiksi unionin rahoitusjärjestelmä, joka kaataa laajentumisen aiheuttamat budjettirasitukset koheesiopolitiikan niskaan, ei ole yhteisvastuullinen rahoitusjärjestelmä ja sen vuoksi poliittiset voimat ovat täysin sitä vastaan. Sellainen rahoitusjärjestelmä, joka ei poista mahdollisen budjettikriisin uhkaa silloin kun laajentuneen Euroopan yhteisöpolitiikkojen rahoitukseen on suunnattu vähän varoja, olisi tuomittu epäonnistumaan. Lopuksi, rahoitusehdotus, jonka tärkein tavoite on varmistaa että menoluokat rajoittuvat budjettikehyksessään läpäisemättömään 1, 27 %: n kattoon, on ehdotus, joka voi heikentää hyvin lyhyessä ajassa koko yhteisön politiikkojen laadun.
Kaikesta huolimatta otamme Agenda 2000: n toiveikkaina vastaan, koska se on vakava yritys tehdä laajentumisesta vakaata ja toivomme, että nyt alkavassa neuvotteluprosessissa pääsemme ratkaisuun kaikissa äsken mainitsemissani ongelmissa.

Hyland
Arvoisa puhemies, Agenda 2000: n seuraukset ovat erittäin tärkeitä maalleni Irlannille. On sanomattakin selvää, että millä tahansa äkillisellä muutoksella tai poistolla rahastoissa olisi haitallinen vaikutus Irlannin taloudelle ja että se vähentäisi viime aikoina saavuttamaamme menestystä. Tänä iltana, vaikka otan tyytyväisenä vastaan komission esityksen Agenda 2000: sta, minut on yhä saatava vakuuttuneeksi tietyistä kohdista budjetin vaikutuksista.
Viime vuosien taloudellisen menestyksemme ansiosta Irlanti on valmis saavuttamaan 75 %: n keskiarvokynnyksen BKT: ssä asukasta kohti. Siispä tavoitteen 1 statuksen menettämisestä johtuvista seurauksista Irlannin taloudelle ja erityisesti työllisyystilanteelle huolehditaan paljon. Sen vuoksi on elintärkeää, että jokainen rahoitustarkistus tehdään vähitellen ja suunnitellaan huolellisesti. Toisin sanoen olisi tehtävä hyvin laadittuja siirtymäjärjestelyitä, jotta Irlannin taloudelle tarjottaisiin pehmeä taloudellinen lasku.
Lisäksi Irlannissa on alueita, mukaan lukien sisämaan alue, jotka yhä jäävät selvästi EU: n keskiarvon alapuolelle mitä tulee työllisyyteen ja talouskasvuun. On elintärkeää, että nämä alueet säilyttävät tavoitteen 1 statuksen, mikäli ne aikovat saavuttaa saman kasvun tason kuin muut alueet Euroopan unionissa.
Euroopan unionin kokonaisuutta ajatellen Irlanti on ainutlaatuisen riippuvainen maataloudesta; se on yksi Irlannin talouden kulmakivistä. Yhteinen maatalouspolitiikka on palvellut Irlantia hyvin menneinä vuosina ja, vaikka hyväksymme sen, että on oman etumme mukaista, että Euroopan maatalous tulee kilpailukykyisemmäksi maailmanmarkkinoilla, tulevan YMP: n uudistuksen vaikutuksista kannetaan huolta aivan oikeutetusti.
Uudistus on tehtävä siten, että se varmistaa sen, että kaikkien jäsenvaltioiden edut otetaan huomioon tasapainoisesti, ja ennen kaikkea sen, että maanviljelijöiden ja maaseutuyhdyskuntien edut otetaan täysin huomioon. Lopuksi, mikä kaikkein tärkeintä, meidän on saatava varmuus korvauksesta, mikäli markkinatukea vähennetään.

Teverson
Arvoisa puhemies, laajennuksen myötä eurooppalainen visio on jälleen kerran omalla maaperällään monellakin tapaa. Jälleen kerran pyrimme kohti rauhaa, demokratiaa ja turvallisuutta, tällä kertaa maanosamme keski- ja itäosien kautta. Siinä on suuri ero 40 vuoteen verrattuna. Kansalaisemme ovat kyllästyneitä, he eivät ole innostuneita, ja uuden Euroopan rakentamisen tehtävä ei saa heiltä nyt juuri vastakaikua.
Sillä on suuri käytännön merkitys sillä, että voitte sanoa, että lisäverotusta ei haluta. Tämä on monella tapaa talousja rahaliiton ironia. Tarpeella saavuttaa Maastrichtin kriteerit EMU-projektissa tarjoamme ennenkuulumatonta yhtenäisyyttä nykyisille jäsenille, se on totta, mutta itse asiassa me uhkaamme uusien jäsenten integraatiota rahoituksellisella tiukkuudella, jota käytetään koko maanosassa.
Joten uskon, että 1, 27 %: n yläraja on erittäin järkevä, mutta jotta se todella saavutettaisiin, ja meidän on se saavutettava, todellisia sisäisiä uudistuksia on tehtävä. Niiltä ei vältytä millään. Joten kyllä vain, 1, 27 %: n sisällä pysyminen on pidettävä vakaana tavoitteena, mutta ratkaisevalla hetkellä se ei saa olla laajentumisen estävä peräänantamaton este.
Viimeinen asia, jonka tahdon sanoa, koskee Turkkia. Henkilökohtaisesti minulla on vahvoja tunteita tästä aiheesta. Mielestäni Kööpenhaminan huippukokouksessa laadittiin perustavat periaatteet liittymiselle. Ne olivat aivan selkeät, ne olivat demokratia, oikeusvaltio, ihmisoikeudet ja vähemmistöjen kunnioittaminen. Mielestäni ei saa esiintyä minkäänlaista syrjintää Turkin ja muiden valtioiden, jotka yrittävät liittyä unioniin, välillä. Ei tarvita syrjintää, se ei ole tarpeellista. Kuten kaikkien muidenkin hakijoiden, myös Turkin ehdokkuuden on onnistuttava tai epäonnistuttava noiden samojen periaatteiden mukaisesti.

Svensson
Arvoisa puhemies! Oikeastaan on uskomatonta, että unioni ryhtyy tähän poliittiseen jättihankkeeseen niin huonosti valmistautuneena ja niin huonosti valitulla perusasenteella. Ei ole tehty yhtään kustannusanalyysiä. Ei ole minkäänlaista kokonaiskäsitystä budjettipolitiikasta. Ei ole tehty mitään analyysiä vaikutuksista nykyisiin jäsenvaltioihin. Ei ole tehty mitään analyysiä sosiaalisista vaikutuksista tai selvästi nousevien elintarvikekustannusten merkityksestä Keski- ja Itä-Euroopan maiden kansoille. Asetetaan diktatorisia vaatimuksia, että maat alistuisivat koko yhteisön säännöstölle, vaatimuksia, jotka muun muassa tarkoittaisivat kielteistä vaikutusta tiettyihin ympäristömääräyksiin joissain hakijamaissa.
On kysyttävä itseltään: uskotaanko johtavissa EU-elimissä todellakin, että 25 maata voisi toimia ylikansallisessa jättijärjestössä, jonka toimialaan kuuluvat melkein kaikki politiikan alat, joita ylipäänsä on olemassa? Ainoa järkevä ratkaisu on, kuten kaikkien pitäisi nähdä, kansainvälinen järjestö, joka keskittyisi joihinkin suuriin yleiseurooppalaisiin ongelmiin ja toteuttaisi monien muiden asioiden siirtämisen ja hajauttamisen kansallisen vastuun alaisuuteen.

Nicholson
Arvoisa puhemies, tänä iltana ja useiden viimeisten kuukausien aikana käsittelemämme ehdotukset tulevat lopulta dramaattisesti muuttamaan Euroopan unionia, jonka olemme tunteneet, ja se avaa valtavia mahdollisuuksia tulevina vuosina ja vuosikymmeninäkin.
Uskon erittäin vahvasti, että meidän on edettävä varoen. Olisi kestämätöntä, jos laajentamalla Euroopan unionia ja rohkaisemalla muita maita liittymään joukkoon rohkaisisimme kasvavaa tyytymättömyyttä nykyisissä jäsenvaltioissa. Meidän on varmistettava, että unioniin liittyvillä mailla on pitkä sopeutumiskausi, jotta ne voivat kehittyä niitä standardeja kohti, joita me niiltä vaadimme. Me emme saa kiirehtiä niitä. Sellainen politiikka ei onnistuisi ja se olisi varmasti myös haitallista.
Olen äärimmäisen huolissani laajennuksen taloudellisista vaikutuksista ja siitä, mikä sen vaikutus on Euroopan unionin nykyisille alueille, yhteisen maatalouspolitiikan tulevaisuudelle ja meidän perhemaatilojemme rakenteen koko olemassaololle.
Ei voida odottaa, että mikään näistä ehdotuksista maksaisi yhtään vähempää joskus tulevaisuudessa. Budjetin on oltava paljon perusteellisempi ja tiukempi ennen kuin siirrymme yhtään eteenpäin. Ymmärtääkseni nämä ehdotukset muuttuvat ja kehittyvät seuraavien parin, kolmen vuoden aikana, mutta uskon aivan varmasti, että vaadimme komissiolta tarkempia ehdotuksia yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksesta. Asiasta on neuvoteltava laajemmin, ennen kuin jatkamme matkaamme tätä tuntematonta tietä eteenpäin.
Herra puhemies, voisinko tehdä aivan selväksi, että vaikkakin kannatan täysin laajentumista periaatteena, minusta tuntuu, että jotkut tahtovat saavuttaa tämän tavoitteen tunnustamatta täysin niitä valtavia ongelmia, joita laajentuminen aiheuttaa nykyisille jäsenvaltioille. Tämä on haaste, joka koskettaa meitä kaikkia.

Moretti
Arvoisa puhemies, edustan parlamentissa Padanian itsenäisyyttä puoltavaa Pohjoisen liittoa. Padanian kansoilla on rikas, autenttinen historia, ja tänä päivänä maa käy vapautustaistelua Italian valtion harjoittamaa roomalaista keskittämispolitiikkaa vastaan. Jo tämä esiintymiseni osoittaa Padanian halua vastaanottaa myönteisesti unioniin uusia kansoja, uusia valtioita. Olemme vakuuttuneita siitä, että unionilla on samanaikaisesti kaksi tärkeätä taistelua käytävänään: ensimmäinen tehtävä on luoda Eurooppa demokraattisin välinein, eli parlamentin avulla, jolla on mahdollisuus vapaasti säätää lakeja, parlamentin, joka perustuu kansoihin - jotka ovat demokratian elinehto, ennenkuin kansallisvaltioiden isännät onnistuvat aikomuksessaan lakkauttaa kansakunnat ja luovuttaa Eurooppa amerikkalaiselle mondialismille.
Toinen tehtävä on laajentaa läntinen Eurooppa itäisen Euroopan maihin, jotta voitaisiin luoda valtiollinen, ei ainoastaan demokraattinen eli kansakuntiin perustuva tilanne, vaan myös olosuhteet, jotka kykenevät ehkäisemään kaksinapaisen maailmanlaajuisen tilanteen, joka olisi ristiriidassa rauhan ja edistyksen, koko maailman kehityksen kanssa.
Padania ja sen perustuslaillinen parlamentti toivottavat siis tänään tervetulleiksi uudet jäsenmaat ja esittävät toiveensa, että yhdessä rakentaisimme todellisen, kansojen Euroopan, ei kauppiaitten Eurooppaa.

Bérès
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisat kollegat, ottaa kantaa nyt Agenda 2000: een on ottamista kantaa unionin tulevaan maantieteeseen, sillä meillä on nyt mahdollisuus yhdistää maanosamme. Berliinin muurin sortumisen jälkeen meidän on määriteltävä poliittinen suunnitelmamme ja tiedettävä nyt, mikä on rajamme. Tosiaankin, tämä laajentuminen ei muistuta laajentumista, se muistuttaa paljon enemmän, muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta, kehityksen loppuun saattamista, mikä vaatii meiltä sitä, että pohdimme kokonaissuunnitelmaa.
Kenelläkään ei pidä olla sellaista vaikutelmaa, että me kuljemme kohti heikennyksiä tai että ensimmäisinä palvelua saavat saisivat parasta palvelua. Tätä varten kaksi ehtoa on tarpeen. Ensimmäiseksi, meidän on annettava Eurooppa-konferenssille sen koko merkitys, sen on oltava avoin 15 jäsenvaltiolle ja 12 ehdokasvaltiolle, siis mukaan lukien Turkki, ja sen yhteydessä meidän on voitava keskustella kaikista aiheista, nimittäin myös talousyhteistyöstä, yhteistä mielenkiintoa herättävistä hankkeista, varsinkin kaikesta siitä, mikä koskee maanosamme laajuisia suuria infrastruktuuriverkostoja, tai, ainoastaan muutaman esimerkin ottaakseni, ydinturvallisuuskysymyksestä. Sitten toinen ehto, neuvottelun on alettava mahdollisimman pian, sanoisin jopa samana päivänä, kun se on mahdollista, jokaisen muun ehdokasvaltion osalta, yli komission ehdotuksen, odottamatta ensimmäisen neuvottelukierroksen loppumista.
Mutta unionin laajentaminen nyt on myös tämän laajentamisen vaikutusten pohtimista. Laajentumisesta tulee kuitenkin menestys unioniin liittyville ainoastaan, jos se on menestys myös niille, jotka ovat tällä hetkellä unionin jäseniä. Ja juuri tästä näkökulmasta meidän on mielestäni kysyttävä itseltämme kolme ennakkokysymystä: aivan ensiksi kustannusta koskeva kysymys: sitä ei ole mitä ilmeisimmin esitetty selvästi. Meille puhutaan 1, 27 %: sta, hyvä on, mutta onko se järkevää? Pitäkäämme mielessä esimerkiksi ehdot, jotka koskivat laajentumista Espanjaan ja Portugaliin. Olimme asettaneet sille hinnan. Laajentuminen maksaa, meidän on sanottava, kuinka me sen maksamme.
Toinen ennakkoehto on tietysti toimielimiä koskeva kysymys. Työmaa on aloitettava heti joulukuusta alkaen, heti Luxemburgin toisesta Eurooppa-neuvostosta alkaen, sillä me tiedämme, että toimielinuudistus on periaatteessa pitkä ja vaikea, olemme sen juuri ikävästi kokeneet. Jos laajentumista halutaan, niin toimielinten uudistusta koskeva työ on aloitettava uudelleen välittömästi, heti joulukuun Eurooppa-neuvostosta alkaen, odottamatta Amsterdamin sopimuksen ratifiointiprosessin loppumista. Muutoin meille sanotaan: no mutta ei, tehän näette hyvin, on liian myöhäistä, nämä maat odottavat, emme voi sanoa ei. Ja tarkoitan nimenomaan toimielinuudistusta enkä pelkkää Amsterdamin sopimuksen mukaista uudelleen järjestelyä. Kyllä, me olemme sitä mieltä, että laajentumisen ehdoksi on asetettava todellinen toimielinuudistus. Siihen sisältyy minun mielestäni vähintään kolme seikkaa. Tietysti äänten painotukset, komission kokoonpano, määräenemmistöpäätösten ja yhteispäätösmenettelyn lisääminen. Mutta myös laatimistapaa ja N artiklaa koskeva kysymys, mutta myös talous- ja rahaliiton demokraattista valvontaa koskeva kysymys.
Lopuksi, ja lopetan siihen, herra puhemies, kolmas ennakkoehto, meidän on määriteltävä poliittinen suunnitelmanne: yhteisön säännöstöön kuuluu myös hanke turvallisuuden alalla. Vakuutan unionin poliittisen suunnitelman osalta, että markkinat eivät riitä. Me haluamme poliittisen liiton, me haluamme laajentumisen, joka onnistuu.

Viola
Arvoisa puhemies, herra komissaari, arvoisat kollegat, tahtoisin ennen kaikkea sanoa, että arvostan suuresti mietintöjä, joista nyt keskustelemme, erityisesti kollegani Colom I Navalin budjettivaliokunnan puolesta esittelemää mietintöä, sillä näissä mietinnöissä tartutaan rohkeasti ongelmiin, jotka mielestäni ovat oleellisimpia: ennen kaikkea tunnustaa kaikkien jäsenyyttä hakeneiden maiden oikeus aloittaa neuvottelut samanaikaisesti pitäen kiinni siitä, että neuvottelujen edistymisen vauhti ja lopputulos riippuvat ehdokasmaiden kyvystä sopeutua liittymisen ehtoihin ja kriteereihin. Yhtä lailla arvostettavaa tässä yhteydessä on se, että viimeinkin on vakavasti ja harkiten ilmaistu mahdollisuus ottaa esiin kysymys Turkin ehdokkuudesta.
Toinen kohta, josta olen täysin samaa mieltä, on tarkoituksenmukaisten toimielinuudistusten tarpeellisuus. Uudistukset ovat välttämättömiä jo nyt, ja vielä tärkeämmiksi ne tulevat huomattavasti laajentuneessa Euroopassa. Amsterdamin sopimuksesta johtuvat institutionaaliset puitteet antavat meille siinä suhteessa Euroopan, jonka kyky tehdä päätöksiä on halvaantunut, ja joka yhä enemmän muistuttaa suurta markkinapaikkaa ja yhä vähemmän Eurooppaa, jota isämme toivoivat ja jonka puolesta parlamentti on työskennellyt.
Puhuessani laajentumisen taloudellisista näkökohdista, en voi olla korostamatta sitä, että taseen tervehdyttämiseen tähtäävä rajoittava politiikka, jota jäsenvaltiot harjoittavat rahaliiton toteutumista silmällä pitäen, ovat johtaneet absurdiin kuvitelmaan niin suuren poliittisen operaation toteuttamisesta talousnäkymien kannalta lähes tuskattomasti. Tästä johtuu vaatimus omien varojen enimmäistason koskemattomuudesta vuoteen 2006 saakka. Olen vakuuttunut siitä, että rahaliiton muodostaminen tekee mahdolliseksi polkaista uudelleen käyntiin kehitys ja kasvu, joka nyt on voimakkaasti hidastunut ja joka saattaa johtaa rahoitusnäkymien tarkistamiseen kesken kauden - ja tätä, erittäin viisaasti, on pyydetty nyt käsiteltävänä olevassa mietinnössä.
Ennakoidusta 1, 27 %: n koskemattomuudesta seuraa tarve rahoittaa laajentuminen leikkaamalla joko maatalouspolitiikkaa tai yhdentymispolitiikkaa. Komissio on päättänyt rahoittaa laajentumisen pääasiallisesti yhdentymispolitiikan kustannuksella, mitä pidän erehdyksenä: näin menetellen on olemassa vaara, että heikennetään entisestään niitä alueita, jotka jo nyt ovat Euroopan heikoimpia. Tätä osoittaa se, että 0, 46 %: a unionin BKT: sta, joka Edinburghissa päätettiin suunnata viidentoista jäsenvaltion yhdentymiseen, laskee vuonna 2006 0, 39 %: iin, laskettuna senhetkisten jäsenvaltioiden tason mukaan.
Jotta silloin voitaisiin taata Euroopan alueiden keskinäinen solidaarisuus ja niiden kehityksen todellinen tasapaino, on ajateltava jo uusien rakennerahastojen suunnittelun nykyvaiheesta alkaen politiikkaa ja välineitä, jotka kykenevät poistamaan sen vaaran, että uuden vuosituhannen ensimmäisistä vuosista alkaen unionin alueiden suuri enemmistö, ne jotka nyt ovat huonoimmassa asemassa, joutuvat poissuljetuiksi yhdentymispolitiikasta.
Johtopäätös: Agenda 2000: n otsikkoa lainaten selkeä "kyllä" laajemmalle unionille, kunhan luodaan edellytykset, jotka tällä hetkellä tosin eivät ole kestävällä pohjalla, ja "kyllä" niin institutionaaliselta kuin taloudelliseltakin kannalta vahvemmalle unionille.

Giansily
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, jotka pelastuivat "ravintotuholta" , yhdessä yhtenäisvaluutan toteuttamisen kanssa Euroopan unionin laajentuminen kymmeneen uuteen maahan on Euroopalle 1900-luvun lopun hyvin tärkeä tapaus, Suur-Eurooppa syntyy.
Laajentuminen, jonka prosessi alkaa vaikeassa tiukan talouspolitiikan, työttömyyden ja myös epävarmuuden tilanteessa, on historiallinen mahdollisuus, mutta myös todellinen haaste. Sen välttämättömyyttä ei voida tosissaan asettaa kyseenalaiseksi. Euroopan kutsumuksena on näet kehittyä ja yhdistyä. Jos tämänsuuntaista edistystä ei tapahtuisi, Eurooppa ei voisi saavuttaa sellaista merkittävyyttä, jota se tavoittelee kansainvälisissä suhteissa, eikä se saisi sitä asemaakaan, johon se aikoo niissä päästä, ja tuomitsisi itse itsensä lamaannukseen.
Ongelma on toisenlainen, se on ehtoja ja keinoja koskeva ongelma, jossa ei saa salata sitä, kuinka vaikea tämä laajentuminen on. Laajentumista on ajateltava sen talousarviolle aiheuttamien kustannusten kannalta, ja tahto on yksi asia, mutta tahto maksaa siitä hinta on toinen asia. Myönnän, että laajentumista ainakin tällä hetkellä alehintaan toivovan neuvoston asenne ei anna aihetta huoleen. Jo nyt voimme kuulla julistettavan, että olipa laajentumisen kustannus mikä tahansa, niin määräystä 1, 27 %: n ylärajasta BKTL: sta ei saa rikkoa ja sen on pysyttävä ennallaan. Toisin sanoen, meidän kuuluisi määritellä uusi rahoituskehys tässä yhteydessä ja yhteisön menojen vakauttamistavoite, minkä minä tulkitsen seuraavasti: meidän on toimittava aivan kansallisen talousarvion tasapainopolitiikan mukaisesti. Jotkin valtuuskunnat neuvostossa jopa pitävät teoreettisena kaikkea keskustelua, joka koskee mahdollista BKTL: n ylärajan nostamista. Siispä, ilman uusia rahoitusnäkymiä ja kieltäytyen kaikesta BKTL: n ylärajan tarkistuksesta, mistä otamme rahat?
Älkäämme erehtykö. Jos me seuraamme neuvoston kantaa, niin otamme rahat yhteisistä politiikoista uudistaen niitä ja sovittaen niitä, solidaarisuuden nimessä, uusiin tarpeisiin. Ajattelen tässä rakennerahastoja, koheesiorahastoja, ja varsinkin yhteistä maatalouspolitiikkaa, joka on rahoitussolidaarisuuden ilmetty sovitusuhri, kuten saatoimme todeta viime viikolla vuoden 1998 talousarviota koskevan trilogian aikana, sillä maanviljelijöille solidaarisuus merkitsee usein samaa kuin uhrautuminen. Mihin asti, tosiaankin, voimme mennä niiden toimien täytäntöönpanossa, joista on määrätty yhteisen maatalouspolitiikan osalta - hintojen yleisen laskun suunnittelu ja korvaavien tukien mahdollisimman suuri leikkaaminen - jotta maanviljelijöiden usein elinkelpoisuuden rajalla olevaa tilannetta ei vaarannettaisi? Laajentuminen, joka tapahtuu maatalouden kannalta kestämättömissä olosuhteissa, ei olisi hyväksyttävää.
Se, joka puhuu laajentumisesta, puhuu rahoituskehyksestä, joka soveltuu laajentumiseen, ja tämä rahoituskehys, kuten esittelijä Joan Colom I Naval erittäin hyvin korosti, on vielä laadittava. Kaikkia epävarmuustekijöitä ei ole vielä poistettu, kaukana siitä, tekijöitä, jotka koskevat Euroopan unionin tulevan rahoituksen ehtoja, mikä on todella olennaisinta harkittavana olevien uudistusten kannalta. Juuri 1, 27 % ylärajan säilyttäminen tai ylittäminen BKTL: sta määrää suurelta osin yhteisten politiikkojen uudistusten sisällön. Kyllä, laajentumisen on kehitettävä Euroopan unionia. Kyllä, laajentumisen on edistettävä toimielinjärjestelmää, mutta laajentumisen tavoitteena on myös oltava se, että vältetään nykyisten politiikkojen purkamista ja että niitä jopa vahvistetaan.
Euroopan unionin laajentumisen on oltava Euroopan unionin politiikkojen syventämistä. Tarvitaan uusi toimielinten välinen sopimus. Rahoitusnäkymien tarkistus on tarpeen. Ja omien varojen ylärajaa BKTL: sta on pohdittava unionin rahoitustarpeiden perusteella ja sen tavoitteiden mukaisesti. Mutta missään tapauksessa ei ryhmämme voisi hyväksyä sitä, että laajentumista käytetään tekosyynä sellaiselle virhepäätelmälle, että rahoitusnäkymiä tarkistetaan automaattisesti tai että yhteisön omat varat lisääntyvät hallitsemattomasti. Ja minun mielestäni laajentumisen pitäisi olla erinomainen tilaisuus meille miettiä tapaa, jolla meidän on osallistuttava tämän talousarvion laatimiseen, mutta myös sen tasapainottamiseen. Tie kohti onnistunutta laajentumista on vaikea, ja rahoituspuolen toteutus on olennainen seikka.
Näistä vaikeuksista huolimatta meillä on velvollisuus vastata siihen valtavaan toivoon, jota Eurooppa edustaa ehdokasvaltioille, joista suurin osa löytää, kommunistisen totalitarismin pitkien synkkien vuosien jälkeen, demokratian lupaavan tien.

Caligaris
Arvoisa puhemies, en aio puhua Padanian suurista periaatteista, en itsenäisyysvaatimuksista, enkä muistakaan moisista valtavista ongelmista. Tyydyn sen sijaan esittämään joitakin erityisiä näkökohtia, jotka vaikuttavat vaatimattomilta, mutta liittyvät laajentumiskehitykseen. Monien yksityiskohtien joukossa niiden Euroopan alueiden olosuhteet, joilla on yhteinen raja KIE-maiden kanssa, ansaitsevat erityisesti huomiota, ja vaikka läheisyys tarjoaa niille paremmat yhteistyömahdollisuudet, on niin ikään totta, että tämä seikka altistaa ne kilpailulle, joka toistaiseksi on nykyisten sosioekonomisten seikkojen vuoksi epätasaista kilpailua. Euroopan unionin, joka pyrkii vähentämään yhdentymiskehityksen aiheuttamia ristiriitoja, on sen tähden kaikin tavoin vältettävä sitä, että tällaiset alueet saattavat epäillä joutuvansa maksamaan korkeamman hinnan kuin heidän eurooppalaiset sisarensa. Epäily on sitä vahingollisempi, koska ne itse, raja-alueina, ovat kärsineet kylmän sodan puolen vuosisadan aikana aiheuttamista hankaluuksista. Ei siis ole ainoastaan vältettävä sitä, että varojen hankkimiseksi yhdentymisprosessille riistetään osuus niiltä, jotka tällä hetkellä hyötyvät, vaan myös tuettava sellaisia ohjelmia, jotka hillitsevät kilpailuasetelmia ja suosivat rajat ylittävää yhteistyötä laajentumiskehityksen edistämiseksi.

Raschhofer
Arvoisa puhemies, itälaajentumisprojekti on ilman muuta historiallisesti tärkeä. Rautaesiripun putoamisen looginen seuraus on se, että unioni jatkaa yhteisen Eurooppa-nimisen talon rakentamista. Historiallisesta tehtävästä suoriutumiseksi on ihmisille, jotka jo asuvat tässä talossa, annettava varmuus siitä, että sekä perusta että laajennusosa ovat vakaalla pohjalla. Laajat väestöpiirit suhtautuvat epäilemättä epäilevästi laajentumisprosessiin. Tämän parlamentin tehtävänä pitää olla unionin kansalaisten pelkojen ja levottomuuden ottaminen vakavasti ja niiden ottaminen mukaan laajentumisprojektin arviointiin.
Komissio esitti Agenda 2000: ssa paperin, jonka on tarkoitus näyttää tie laajennettuun unioniin. Kielikuvassani pysyäkseni: Agenda 2000 esittää ainoastaan laajentumisprosessin luonnoksen, ei missään tapauksessa yksityiskohtaista rakennussuunnitelmaa. Sitä varten tarvitaan siis vielä monia institutionaalisia, taloudellisia ja poliittisia korjauksia. Olen itävaltalainen parlamentin jäsen. Itävalta on muista unionin maista poiketen mahdollisten uusien jäsenten ympäröimä maa. Se kokee EU: n itälaajentumisen vaikutukset sen vuoksi ehkä välittömämmin ja herkemmin kuin monet muut jäsenvaltiot. Ylä-Itävallan osavaltion parlamentin yksimielinen päätös kuvastaa sitä, kuinka herkkätunteisesti laajentumiskysymystä on arvioitava. Kaikkien ryhmien edustajat vaativat, että Tsekin tasavallan kanssa ei saisi aloittaa jäseneksituloneuvotteluja, ennen kuin Temelinin ydinvoimalan rakentamisen jatkamisesta luovuttaisiin. Tämä on demokraattisesti valitun itävaltalaisen parlamentin julki tuoma tahto ja tavoite, jota itävaltalaisia eurokansanedustajia vaadittiin noudattamaan.
Eurooppa-talo tarvitsee lujia perustuksia. Sen laajentamiseksi on pantava kivi kiven päälle tai paremminkin kivi kiven perään. Willy Brandt sanoi Berliinin muurin kaatuessa, että mikä kuuluu yhteen, kasvaa yhteen. Antakaamme Euroopalle aikaa kasvaa yhteen!

Samland
Arvoisa puhemies, kun seuraan tämänpäiväistä keskustelua, se muistuttaa minua leivän lisääntymisen ihmeestä. Pysyn vielä tässä vertauskuvassa. Koska keskustelemme tänään vielä täysin abstrakteista rakenteista, saamme sovittua asioista nopeasti. Mutta kuten viimeisistä puheenvuoroista havaitsitte: kun on kyse kulloistenkin virkaveljien hilloista, suurpiirteisyys vähenee! Meillä on kakku, jonka jaamme nyt viiteentoista osaan, sekä maatalous- että rakennepolitiikassa. Tiedämme, että kakku kasvaa mahdollisesti - näin komissio arvelee - vuosittain 2, 5 %. Sitten sanomme, että palat jäävät suunnilleen entisen kokoisiksi, leikkaamme vain vuosittain maatalous- ja rakennerahastoista 1, 5 mrd ecua, ja se mitä siitä saadaan, käytetään laajenemiseen.
Sitten on vielä joitakin - sellaisesta maasta tulen minäkin - jotka sanovat, että haluavat maksaa kakusta vähemmän. Tämä kaikki on aivan omituista! He ovat nimittäin niitä, jotka huutavat lujimmin, että ensimmäisten ehdokkaiden olisi päästävä Euroopan unionin jäseniksi vuoden 2000 paikkeilla. Tämä on järjetön keskustelu! Siinä valehdellaan ja petetään! Sanon tässä aivan selvästi: tarvitsette osavaltioidenne, viidentoista jäsenmaan kaikki kansalaiset Keskija Itä-Euroopan maiden jäseneksi tulon puolelle, ja meidän on vakuutettava näiden viidentoista jäsenvaltion kansalaiset siitä, että ehdokkaat voivat päästä jäseniksi vain, jos niissä tapahtuu aivan ratkaisevia uudistuksia!
Missä me oikein elämme, kun Tsekin kaltaisessa maassa on koko Euroopan mantereen alhaisin työttömyysprosentti? Emme ainakaan todellisuudessa! Nythän näemme, miten kruunun käy! Ongelmana on se, että tällöinkin valehdellaan, sillä jos julkinen valta lopettaisi avustuspolitiikkansa, jos yhteisön avustusoikeudesta Tsekissä tulisi totta, työttömyysluvut kohoaisivat kaksinumeroisin askelein! Tämä valheellinen keskustelu, jossa ne, jotka huutavat lujimmin, ovat muka Keski- ja Itä-Euroopan maiden todelliset vastaanottajat, ei sen vuoksi onnistu minun kanssani!
Haluan laajentumista! Haluan sitä todella, mutta kun kerran haluan sitä todella, minun on myös tehtävä se mahdolliseksi. Sen vuoksi minun on saatava unionin jäsenmaiden ja Itä-Euroopan maiden enemmistöt liikkeelle sen puolesta. Sen vuoksi on välttämätöntä, että toteutamme maatalousuudistuksen yhteisön sisällä. Eihän voi olla tervettä, että Euroopan unioni vie nykyään enemmän perunaa Puolaan kuin tuo sieltä. Ei siksi, että Puolan perunat olisivat huonompia, vaan siksi, että tuemme vientiä 50 pennillä markkaa kohti tai puolella eculla ecua kohti, kun taas puolalaiset pystyvät juuri ja juuri 15 %: n tukeen. Sen vuoksi syrjäytämme tuetuilla perunoillamme myös puolalaisten omat perunat heidän omilta markkinoiltaan! Joka ei tästä vielä tajua, että uudistuksen on alettava omasta parlamentistamme, jos aiomme olla laajentumiskykyisiä, sillä ei ole tämän maailman todellisuuden kanssa mitään, ei yhtään mitään tekemistä!
Sama pätee rakennepolitiikkaan. Kun kuulen, että irlantilaiset tarvitsevat rahaa tai kohteen 1 alueet tarvitsevat rahaa, kun katselen omia Saksan osavaltioitani, jotka perjantaina tekivät liittoneuvostossa päätöksen, että rakennepolitiikassa on kaiken jäätävä ennalleen, niin sanon teille, että sekin on mahdotonta! Me tarvitsemme väestön tuontikaton pienentämisen, tarvitsemme uudistuksen jo meidänkin takiamme. Mutta sitäkin enemmän me tarvitsemme sitä laajentumisen takia, sillä on täysin epärealistista vastaanottaa jäsenmaita, joiden bruttokansantuote henkeä kohti on tällä hetkellä keskimäärin 31 % yhteisön bruttokansantuotteesta!
Sanoin kerran Iso-Britannian ylähuoneen keskustelussa, että kun yritämme saada yhteisön 2, 5 % kasvun ja Keskija Itä-Euroopan maiden 4 % kasvun käyrät samaan pisteeseen - niistä näkee muuten myös, miten kaukana nämä maat ovat toisistaan - niin Slovenia tarvitsee 14 vuotta yhteisön keskimääräisen bruttokansantuotteen saavuttamiseen, Puola reilusti yli 30 vuotta ja Romania jopa yli 50 vuotta. Kun sitten vihreitä edustava virkaveli tulee ja haluaa selittää minulle, että ottaisimme ensimmäisen ja toisen ryhmän, voin vain sanoa, että meillä on kymmenen ryhmää! Maat ovat niin erilaisia kuin ovat, ja sen vuoksi sellaisen vaikutelman herättäminen, että voitaisiin koota suuria paketteja ja ottaa mukaan kaikki nopeasti yhdellä kertaa, on kyllä enemmän tekemisissä harhauskon kuin politiikan kanssa!
Sen vuoksi olen kovasti sen puolesta, että muuttuisimme paljon selvemmiksi ja paljon rehellisemmiksi. Komission ratkaisu - ja sanon tämän myös omalle ryhmälleni - olisi ollut minulle mieluisampi. Meidän olisi pitänyt sanoa 5+1, ei enempää eikä vähempää, koska kaikki muu on epätodellista! Nyt teeskennellään ja luulotellaan, ja se ei ole reaalipolitiikkaa. Olen täysin samaa mieltä siitä, mitä Klaus Hänsch sanoi tänään. Haluaisin olla paljon rehellisempi, koska sen ovat ihmiset Itä-Euroopassa todella ansainneet - paljon rehellisempi, jotta heillä olisi todella mahdollisuus päästä jäseniksi!

Stenzel
Arvoisa puhemies, herra komissaari! Minäkin kannatan rehellisyyttä, mutta uskon, ettemme ajattele kaikki vain omaa pussia, kuten Samland sanoi - olkoon vaikka perunapussi - vaan uskon hyvinkin, että parlamentin paperi samoin kuin komission paperi, Agenda 2000, jättävät meille pelivaraa. Monet nimittävät niitä venäläisiksi puunukeiksi, mutta on mahdollista valita ja jatkaa neuvotteluja kumppaneiden edistymisen mukaan. Euroopan unionin laajentuminen kuuluu yhdentymisen perusajatukseen, se on yhteisön rakenneperiaate ja historiallinen välttämättömyys.
Itävalta, joka vastaanottaa EU: n puheenjohtajuuden vuoden -98 jälkipuoliskolla, on geopoliittisen asemansa ja historiallisten Keski-Eurooppa-sidostensa vuoksi kiinnostunut siitä, että sen naapurimaat eivät joudu poliittiselle eikenenkään maalle ja saavat yhteyden lännen taloudelliseen tasoon. Eurooppa voi muuttua turvallisemmaksi, hyvinvoivammaksi ja rauhallisemmaksi vain poistamalla vanhalta mantereeltamme taloudellinen epätasapaino.
Sallikaa minun tässä yhteydessä siteerata Tsekin presidentin Vaclav Havelin kerran kirjoittamaa ajatusta, joka kuuluu: " Ei ole pelkästään kysymys jäsenyydestä hyvinvoivien klubissa, vaan myös tunnustautumisesta läntiseen kulttuuriin ja idän ja lännen välisestä tyhjiöstä ulos murtautumisesta." Keski- ja Itä-Euroopan maiden kansantulo henkeä kohti on luonnollisesti olennaisesti pienempi kuin meidän. Lisäksi näiden maiden, esimerkiksi Puolan työllisten suuri työllistymisosuus maataloudessa sekä hiilikaivos-, teräs- ja raskaan teollisuuden rakenneongelmat lisäävät vielä kuormitusta. Erityisesti ympäristöpolitiikassa on korjattava suuria puutteita. Vanhentuneet atomivoimalat muodostavat turvallisuusriskin. Itä-Euroopan maiden olisi sen vuoksi sitouduttava pitkän ajan kuluessa luopumaan atomienergiasta. Siihen asti olisi tehtävä kaikki mahdollinen olemassa olevien atomivoimaloiden tekemiseksi niin turvalliseksi kuin mahdollista.
Juuri Itävallalle, jolla on pisimmät yhteiset rajat ehdokasmaiden kanssa, raja-alueiden tukeminen on tärkeää, jotta vähennettäisiin rakenteellisen mukautumisen vaikeuksia, ihmisten vapaan liikkumisen siirtymäajat sekä maatalouden siirtymäajat, kuten Portugalissa ja Espanjassa oli. Ennen kaikkea ei kuitenkaan pidä käydä liikaa nettomaksajien lompakolla. Olen kyllä 1, 27 %: n kokonaistuotanto-osuuskaton kannalla, koska itälaajentuminen on käsitettävä yhteiseurooppalaiseksi projektiksi. Solidaarisuuden on koskettava kaikkia, nettomaksajia ja nettosaajia. Loppujen lopuksi on kyse myös siitä, että ehdokasmaiden on vastattava EU: n demokraattista ja ihmisoikeuksia koskevaa tasoa. Tämän ei pidä johtaa siihen, että rajaamme ongelmatapaukset, kuten Slovakian ulkopuolelle, vaan tarjoamme niille kiihokkeen, niin että nämä maat kehittyvät demokratian, ihmisoikeuksien ja vähemmistöjen puolustamisen suuntaan.
Minkään maan ei pidä tuntea itseään ulkopuoliseksi laajentumisprosessissa. Emme saa luoda eurooppalaista kahden luokan yhteiskuntaa. Laajentumisprosessin on johdettava siihen, että viemme turvallisuutta eikä siihen, että tuomme turvattomuutta!

Virrankoski
Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijöitä erinomaisesta työstä.
Itälaajentumisen on arvioitu maksavan nettona noin viisitoista miljardia ecua vuodessa. Tämä ei kuitenkaan nostaisi jäsenmaksujen prosenttiosuutta. Miksi? Ensiksikin, kaikki jäsenmaksujen kasvu käytettäisiin hyväksi, samoin rakennerahastojen neljän miljardin ecun leikkaus. Toiseksi, maataloudesta arvioidaan kertyvän säästöjä päälinjauksen suuntaviivoihin verrattuna yksitoista miljardia ecua. Maatalous ei saisi korvausta kustannusten noususta eikä inflaatiosta. Mielestäni tämä ei ole hyväksyttävää, eikä Euroopan maatalous sitä kestä.
Aluepolitiikassa Agenda 2000 yhdistää nykyiset seitsemän tavoitetta kolmeksi tavoitteeksi. On valitettavaa, että kylmien ja harvaan asuttujen alueiden tavoite kuusi yhdistettäisiin tavoitteeseen yksi, sillä tämän kriteerit eivät ota huomioon tavoitteen kuusi alueiden erityisongelmia. Tukitaso ei saisi laskea. Myös tavoitteen 5 b -alueiden yhdistäminen tavoitteeseen kaksi supistaisi näitä alueita voimakkaasti ja näin ollen kärjistäisi maatalouspolitiikan uudistuksen maatalousalueille tuomia vaikeuksia.
Kannatan kuitenkin Agendan 2000 lähestymistapaa, eli että jäsenmaksuja ei nosteta ja että neuvottelut aloitetaan komission esittämällä tavalla.

Féret
Arvoisa puhemies, kollegamme Oostlanderin mietintö on ehdoton yhdessä kohdassa: jokaisen valtion, joka haluaa liittyä Euroopan unioniin, on oltava demokraattinen valtio. Lehdistön vapaus on taattava. Belgiassa, unionin perustajajäsenvaltiossa, lehdistö on vapaa, mutta se saa tukea valtaa pitäviltä sillä ehdolla, että se on poliittisesti moitteeton, siis liittynyt voimakkain sitein järjestelmään. Vapaat vaalit on järjestettävä. Belgiassa vaalit ovat vapaat, mutta vallitsevaan järjestelmään kuuluville vanhoille puolueille varattu julkinen rahoitus väärentää niitä, valvonnan alaiset joukkotiedotusvälineet väärentävät niitä, niitä väärentää lainkäyttövalta, joka hylkää mielivaltaisesti niin halutessaan Kansallisen rintaman vaalilistan, puolueen, joka edustaa 175 000 äänestäjää Brysselissä ja Valloniassa. Lopuksi, meillä on julkeutta vaatia, että Slovakiassa on suojeltava unkarilaisperäistä vähemmistöä, kun heitä kuitenkin aivan ilmiselvästi suojellaan, tai että Latviassa on suojeltava venäjänkielistä vähemmistöä.
Hyvät kollegani, muutaman kilometrin päässä parlamentistamme asuu 150 000 ranskankielistä belgialaista, joilla on vähemmän oikeuksia kuin Slovakian unkarilaisilla eikä enempää kuin venäläisillä Latviassa. Lopetan tähän kysymykseen: millaiseksi on luokiteltava tämä jääräpäinen halu sulauttaa unioniin ei-eurooppalainen maa, Turkki? Uuskolonialismiksi vai älylliseksi ja kulttuuriseksi köyhyydeksi?

Dankert
Arvoisa puhemies, haluan ensin yhtyä siihen, mitä Detlef Samland sanoi yleisesti laajentumisesta. Minun mielestäni hän osui täsmälleen naulan kantaan. Teen vielä yhden lisähuomautuksen yleisestä problematiikasta. Mielestäni Turkki on otettava mukaan konferenssiin ja konferenssin sisällön on oltava konkreettinen, tai edesmenneen puoluetoverin Schäferin sanoin: pötypuheella turkkilaisetkaan eivät löydä yösijaa.
Pitäydyn vielä Colomin mietinnössä. Annan ilman muuta tukeni mietinnölle, mutta haluan kuitenkin todeta, että mietintöön liittyy luonnollisesti paljon epävarmuustekijöitä. Komission antamat tiedot ovat teoreettista tietoa. Komission ajatukset varojen vakiinnuttamisesta 1, 27 %: iin ovat mitä suurimmassa määrin teoreettisia. Tietäessäni esimerkiksi neuvoston tämänhetkisen poliittisen tilanteen epäilen vahvasti komission mahdollisuuksia pitää kiinni aikataulusta. Ei vaikuta siltä, että neuvosto pystyisi antamaan taloudellisiin ongelmiin riittävän ratkaisun, joka mahdollistaisi hyvinkin aloitteen tekemisen laajentumisneuvotteluissa. Mielestäni nyt vallitseva erimielisyys, jossa osapuolten käsityksen eroavat todellakin valtavasti toisistaan sekä maatalous- että rakennerahastojen suhteen, jatkunee vielä jonkin aikaa. Mutta kun laajentumisprosessiin ryhdytään tosissaan, on kuitenkin hyvä äänestää noudatettavasta talouspolitiikasta. Tällä hetkellä käsitykseni on - kuten myös Samland sanoi - että keskitymme enemmän jakamaan rahaa viidentoista jäsenvaltion kesken kuin itse laajentumisprosessiin. Tämä on käynyt kaikilta osin ilmi tämän täysistunnon aikana. En voi salata suruani tällaisten näkemysten häpeällisyydestä. Jopa omaksi suureksi surukseni minulla on enemmän ymmärrystä alankomaalaisten keskustelulle nettotilanteesta kuin aiemmin. Luonnollisestikaan ei voi olla niin, että laajentuminen vieritetään niiden maiden niskoille, joiden kanssa olemme juuri nyt mitä vaikeimmissa poliittisissa nettokeskusteluissa. Pidän nettokeskustelua, sanon sen suoraan, vääränä keskusteluna, mutta tämä on nyt kuitenkin poliittinen tosiasia, jonka kanssa Saksan ja Alankomaiden kaltaiset maat joutuvat painimaan. Kun keskustelun taso on tämän väittelyn kaltainen, siitä miten irlantilaiset haluavat rahaa, miten portugalilaiset haluavat rahaa, miten espanjalaiset haluavat rahaa, on luonnollista, että vähitellen yhteisömme ajautuu jossain vaiheessa syvään poliittiseen kriisiin, jonka vaarana on, että uudet hakijamaat eivät hyödykään suhteestaan Euroopan unioniin, vaan niistä tulee uhri. Tämän halusin tässä yhteydessä mainita.
Toinen kohta, joka koskee liittymistä. Komission lähtökohtana on 2, 5 %: n kasvu. Colom kysyy nimenomaan, onko tämä realistinen vaihtoehto. Mielessäni herää toinen kysymys: mikä on 2, 5 %: n ja komission asettaman liittymisaikataulun välinen suhde? Lisäksi maatalouspolitiikan ja rakennerahastojen uudistukset ovat riittäviä ratkaisemaan tämän ongelmavyyhden 1, 27 %: n sisällä. Silti tässä kysymyksessä komissio on poikkeuksellisen rasittava. Kun tarkastelen esimerkiksi tavoitteen 1 alueita, huomaan kuitenkin merkittäviä säästömahdollisuuksia. Mainitsen Alankomaiden oman Flevolandin, mutta luulen, että on myös suuri joukko muita tavoitteen 1 alueita, jotka eivät enää kuulu tavoite 1: een, eivätkä tarvitse kuutta vuotta tavoitteen 1 statuksesta poistuakseen. Se voidaan toteuttaa huomattavasti lyhyemmässä ajanjaksossa. Ne ovat sitä tai ne eivät ole. Jos ne eivät ole, niillä ei ole automaattista oikeutta hyötyä vielä pitkään edullisesta asemastaan.
Mielestäni komission suunnittelemien siirtymäsäännösten on aikataulua rajoittamalla tarjottava enemmän mahdollisuuksia sopeutumiseen kuin mitä tällä hetkellä pystytään tarjoamaan, ja siten voidaan löytää myös muita ratkaisuja kuin nyt. Sillä toistan vielä, että nykyisissä rakennerahastoja koskevissa ehdotuksissa todetaan, että maat, joissa on vähemmän tavoitteen 1 alueita ja jotka eivät edes hyödy maatalouspolitiikan muutoksista, vastaavat laajentumisen kustannuksista. Kun tarkastelen Alankomaiden, Saksan ja muiden maiden mielipidelukuja, jotka koskevat kansalaisten mielipidettä laajentumisesta, olen sitä mieltä, että joudumme vakavaan poliittiseen vaaraan pitäytyessämme tässä käsikirjoituksessa. Siitä minun varoitukseni.
Olen aina sanonut, että minusta keskustelu nettomaksuosuuksista on väärä keskustelu, mutta minun on myönnettävä tämän olevan poliittinen ongelma monissa jäsenvaltioissamme. Siksi on välttämätöntä saada aikaan talousarvion tasaisempi jako, jossa on käytettävä muitakin mittapuita kuin tämä tyypillinen keskustelu nettomaksuosuuksista ja jossa todellakin on välttämätöntä käyttää muitakin mittapuita. Tämä on tarpeellista myös siksi, että voimme Agenda 2000: n puitteissa luoda tämänhetkistä enemmän taloudellista liikkumatilaa liittyville maille.

Brok
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat! Sallinette minun jatkaa siitä, mitä kollega Dankert sanoi täällä. On erittäin mielenkiintoista, että Euroopan unionissa käydään jo nyt enemmän tai vähemmän peiteltyä jakaantumiskamppailua, joka muistuttaa minua kovasti siitä, mistä puhuimme jo kerran 80-luvun alussa. Minua ihmetyttää usein se, että perustelut, joita silloin käytettiin Euroopan unionin etelään laajentumista vastaan, tulevat nyt maista, jotka silloin otettiin unionin jäseniksi. Tutkikoon jokainen nyt vielä omaatuntoaan, että olivatko perusteet väärät jo silloin, minkä vuoksi nämä maat sitten otettiinkin jäseniksi. Meidän ei tulisi seurata linja-autoteoriaa: me olemme itse linja-autossa, ja se on täynnä. Tilanne on uskoakseni usein vaikea.
Euroopan unionin laajentumisen merkitystä, historiallista mahdollisuutta vannottiin tänään usein, ja voin vain allekirjoittaa tämän. Tarkoitan sitä, että meidän on määritettävä kaksi asiaa, kun on kyse siitä, ettemme saa syrjiä ketään. Emme saa syrjiä siinä mielessä, ettemme antaisi ehdokkaille toivoa. Meidän on aloitettava prosessi, joka tarjoaa niille objektiivisia mahdollisuuksia päästä Euroopan unionin jäseneksi. Samanaikaisesti meidän on annettava neuvottelijoillemme objektiiviset kriteerit, jotta he voivat erottaa pidemmälle edistyneet maat, niin ettei niiden tarvitse neuvottelujen lopussa odottaa maita, jotka eivät ole vielä edenneet niin pitkälle.
Tästä syystä olen sitä mieltä, että kompromissiratkaisumme voidaan nyt tulkita siten, että komissiolla ja neuvostolla on mahdollisuudet tällaiseen erottamiseen. Tämä on erittäin tärkeää, sillä jos ensimmäinen maa otetaan jäseneksi paljon myöhemmin kuin olisi mahdollista, se merkitsee toiveiden pienentymistä niiden maiden kohdalla, jotka joka tapauksessa otettaisiin myöhemmin. Sen vuoksi on väärin mitata kaikkia samalla mitalla.
Meidän kaikkien on tehtävä kotitehtävämme. Ehdokasmaiden on tehtävä kotitehtävänsä Euroopan unionin vaatimaan kuntoon pääsemiseksi, mutta meidänkin on tehtävä kotitehtävämme rakennepolitiikassa, maatalouspolitiikassa ja institutionaalisissa uudistuksissa, ei liioitellen, vaan niin kuin laajentumisen kannalta on tarpeen. Meidän on tehtävä nämä kotitehtävät, ja meidän on järjestäydyttävä siten, ettei Euroopan unionin laajentumismahdollisuus johda välien uusiin rikkoutumisiin. Laajentumisen on nähtävä siirtymismahdollisuudet, jotta ehdokasmaiden ja nykyisten jäsenmaiden välit eivät rikkoudu. Euroopan unionin uusi raja merkitsee myös sitä, että meidän on rakennettava yhteyksiä maihin, jotka eivät jatkossa tai näkyvissä olevana aikana tule unionin jäseniksi, ja joka näitä yhteyksiä rakennettaessa unohtaa Ukrainan ja Venäjän, tekee virheen.

Frischenschlager
Arvoisa puhemies! Haluaisin yhtyä kollegani Samlandin rehellisyysvetoomukseen ja lisätä siihen kolme näkökohtaa. Ensinnäkin: kuten Elmar Brok juuri sanoi, olisi tosiaan skandaali, jos jokin maa täyttäisi jo kriteerit ja Euroopan unionin jokin jäsenmaa käyttäisi veto-oikeutta, kunnes sen ehdokas olisi valmis jäseneksi. Brok tietää, mistä puhun, kyse on Puolasta. Näin ei saa tapahtua!
Toinen kohta: toimielinten uudistus. En pääse epäilyksestäni, että monet puhuvat toimielinten uudistuksesta takaajatuksenaan laajentumisen lykkääminen hieman tuonnemmaksi. Sen vuoksi meidän on pidettävä hyvää huolta siitä, että toimielinten uudistus aloitetaan erittäin nopeasti ja johdonmukaisesti, jottei tuhlata aikaa ja jarruteta laajentumisprosessia.
Kolmas kohta, joka ei myöskään ole aivan tyhjänpäiväinen: minulla on sellainen käsitys, että monet maat, joita tukijärjestelmä nyt erityisesti hyödyttää, eivät ole ollenkaan kiinnostuneita laajentumisesta, koska ne menettävät tällöin taloudelliset etunsa. Näinkään ei saa tapahtua. Näissä kohdissa tarvitaan rehellisyyttä ja poliittista johdonmukaisuutta, ja toivon, että osoitamme sitä todella ainakin täällä Euroopan parlamentissa!

Ghilardotti
Arvoisa puhemies, onnittelen esittelijä Colomia hänen ratkaisuehdotuksensa laadun ja täsmällisyyden johdosta. Kannatan olennaisilta osin mietinnön kannanottoja ja niitä kriittisiä huomioita, joita hän esittää komission "Agenda 2000" - asiakirjasta. Merkittävä historiallinen kehitys, kuten unionin laajentuminen Keskija Itä-Euroopan maihin ja talous- ja rahaliiton toteuttaminen, joita nyt ollaan aloittamassa, saavuttavat päämääränsä tulosten ja seurausten osalta rahoitusnäkymien kattaman ajanjakson kuluessa, ja ristiriitaisesti, ensimmäistä kertaa, näiden muutosten merkittävyydestä huolimatta, joudumme kohtaamaan poliittisen rakenteen joka ei ole avoin unionin taloussitoumusten kasvuennusteille. Tähän asetelmaan on kaksi syytä: toisaalta, uskoakseni, Euroopan integraatiota koskevan harkinnan keskeytyminen ja toisaalta valinta, jota kannatan, asettaa tavoitteista etusijalle Maastrichtissa päätetyt lähentymisperusteet.
Tämä asettaa meidät tilanteeseen, jossa realismi ja tehokkuus ovat välttämättömiä suhteessa Agenda 2000: ssa määritettyihin tavoitteisiin, jotka eivät liity ainoastaan laajentumiseen, vaan kaikkiin unionin tuleviin politiikkoihin. Ei pidä unohtaa, että komission omat ennusteet perustuvat jäsenvaltioiden 2, 5 %: n talouskasvuun, joka useimpien mielipiteiden mukaan on liian optimistinen arvio, ja siihen, että kulujen rahoituskehyksen yläraja pidetään kiinteänä. Tämä merkitsee sitä, että laajentumisen rahoittamiseksi pitkällä aikavälillä on välttämättä kohdattava unionin avainpolitiikkojen, toisin sanoen YMP: n ja rakennerahastojen uudistus.
Mitä aikatauluihin ja kustannuksiin tulee, laajentumiskehitys on yhä määrittelemätön, ja hakijamaiden talousennusteet ovat yhä sattumanvaraisia. Sen tähden on ilmeistä, että laajentumisen toteuttaminen vakaissa taloudellisissa olosuhteissa on tavoite, joka vaatii kustannusten uutta tasapainottamista unionin eri politiikkojen kesken.
Kuten jo Agenda 2000 korostaa, komissio sitoutuu aiempaan verrattuna päinvastaiseen periaatteeseen ja menettelytapaan. Olemme sellaisen talousratkaisukokonaisuuden edessä, jossa eivät ainoastaan poliittiset ja taloudelliset tavoitteet, vaan myös omien varojen menotason enimmäismäärä muodostavat ennalta päätetyn lähtökohdan, joka on määritelty a priori . Se on matalan profiilin lähestymistapa, eikä meidän niin ollen tule aliarvioida sitä suurta vaaraa, että integraation laajentumiseen ja syventämiseen liittyviä tavoitteita joudutaan supistamaan.
Jättäen syrjään enimmäismäärän, itse omien varojen järjestelmää pitäisi vakavasti uudelleen harkita ja uudistaa sitä tasapainoisemmaksi suhteessa kansalaisten vaurauteen ja hyvinvointiin, ja heille läpinäkyvämmäksi. Tätä tavoitetta ei komissio valitettavasti ole nimennyt, ei edes tämänkaltaisessa otollisessa tilanteessa.
Agenda 2000 perustuu rahoitusnäkymien automaattiseen uudistamiseen. Parlamentin poliittinen asema talousarvion laatijana ei vahvistu. Täten yhdyn esittelijän mielipiteeseen hänen korostaessaan itse sopimuksen toimivuuden ja joustavuuden parantamisen välttämättömyyttä. Tästä syystä, ja jotta toimielimet voisivat toimia paremmin, sopimusta on syytä tarkistaa. Olen lisäksi samaa mieltä siitä, että ottaen huomioon lukemattomat ja huomionarvoiset epävarmuustekijät, jotka luonnehtivat rahoitusnäkymien seitsenvuotista kautta, on oikeutettua ennakoida uudelleentarkastelun mahdollisuus myös tarkistuslausekkeen pohjalta. Kausittaiset tarkistukset tulevat välttämättömiksi; prosessin kehittyminen ja laajentumisen taloudelliset seuraukset, jotka ovat keskeinen kysymys ja talousennusteiden suurin huolenaihe, eivät ole tarkoin ennustettavissa. Komission mainitsemista luvuista näemme, kuinka laajentumisen kustannusarvio näiden näkymien kattaman ajanjakson kuluessa on todella summa, joka absoluuttisin ja prosentuaalisin luvuin ilmaistuna ei ole mahdoton haaste, mutta siitä huolimatta sillä on merkittävä vaikutus eräiden jäsenvaltioiden sisäisten politiikkojen jatkumiselle.
Pitäen mielessä tämän, ja ne ajatukset jotka laajentumiskysymyksen keskeisyydestä ja unionin politiikkojen keskinäisen tasapainon välttämättömyydestä jo on esitetty, on korostettava sitä, että nykytilassa rahoitusnäkymissä on otettava etukäteen huomioon olemassa olevien politiikkojen hoidon järkevän ja tehokkaan määrittämisen näkökulmasta välttämätön kehitysmarginaali nykyisille, niin sisäisille kuin ulkoisillekin politiikoille, ja keskityttävä erityisesti tämän päivän vaikeisiin haasteisiin, kuten työttömyyteen ja tasapainoiseen sosioekonomiseen kehitykseen integraation puitteissa.
Tämä merkitsee sitä, että on kohdattava päättäväisesti eräät uudistukset esimerkiksi maanviljelyksessä - laajentumisen onnistuminen riippuu suuresti viidentoista jäsenmaan kyvystä nykyaikaistaa maanviljelyssektorinsa - aluepolitiikassa sekä työttömyyden hoidossa. Amsterdamin sopimuksen sisältämien uudistusten myötä näihin ongelmiin on kiinnitettävä enemmän huomiota.

Cushnahan
Arvoisa puhemies, ensiksi haluaisin osoittaa kiitokseni kollegoilleni Oostlanderille ja Barón Crespolle heidän erinomaisesta mietinnöstään, jota kannatan. Henkilökohtaisesti olen laajentumisen innokas kannattaja, mutta minulla on yhtä lailla voimakkaat mielipiteet siitä, kuinka tämä laajentunut Eurooppa olisi rakennettava. Jälkeenpäin ajatellen, viimeisin laajentuminen ilman syventymistä oli hätiköity. Sen seurauksena olemme perineet paljon poliittisia käsityksiä ja yleisen mielipiteen, joka ei ole sitoutunut Euroopan yhdentymiseen, ja se on jarruttanut eurooppalaisia pyrkimyksiämme. Me emme saa toistaa tätä virhettä. Euroopan parlamentin on tehtävä selväksi se, ettemme anna suostumustamme yhteenkään liittymiseen ennen kuin perustava institutionaalinen uudistus toteutetaan. Meidän on käytettävä kaikki voimamme pakottaaksemme jäsenvaltioiden hallitukset kutsumaan kokoon toinen HVK ja korjaamaan Amsterdamin virheet. Jos emme onnistu tämän asian ratkaisemisessa ennen laajentumista, olemme hylänneet tavoitteen Euroopan Yhdysvalloista ja korvanneet sen alueella, joka ei oikeastaan ole enempää kuin vapaakauppa-alue, jossa on lisää sääntöjä ja asetuksia.
Vaikka painostamme jatkuvasti hallituksia, meidän olisi samanaikaisesti aloitettava neuvottelut yhtä aikaa kaikkien hakijavaltioiden paitsi Slovakian kanssa. Tämä lähettäisi symbolisen viestin näiden maiden kansalaisille. Osoittaisimme, että tahdomme niiden liittyvän mahdollisimman pian ja heti, kun ne ovat täyttäneet vaadittavat ehdot. Jättämällä luomatta ensimmäisen ja toisen luokan jäsenyyskategoriat lähettäisimme myös myönteisen viestin mahdollisille sijoittajille, mikä on välttämätöntä, jos nämä maat aikovat menestyksellisesti saavuttaa jäsenyyden taloudelliset ehdot.
Päätän puheenvuoroni sanoen, että minulla ei ole aikaa sellaisten vastaväitteille, jotka tarkastelevat laajentumista yksinomaan itsekkään, kansallisen budjetin valossa. Missä on heidän näkemyksensä? Aluksi EU: n budjetissa saattaa hyvinkin olla menoja, mutta sellaiset kustannukset ovat todella vähäisiä, kun niitä verrataan valtavaan rauhan palkkioon, joka tulee laajentuneesta ja täysin yhdentyneestä Euroopasta.

Dybkjær
Arvoisa puhemies, minun tunnussanani laajentumiseen liittyen ovat rauha ja vakaus Euroopassa. Siksi emme saa luoda epävakautta käyttämällä valintamenettelyä, joka jakaa hakijamaat eri ryhmiin. Ja riippumatta siitä, miten hyvin komissaari Hans van den Broek asiansa esittää - minkä hän teki erinomaisesti aikaisemmin tänä iltana - ei hän voi sivuuttaa sitä tosiasiaa, että komissio on tehnyt jaon, joka ei ole tiukan objektiivinen vaan poliittinen, minkä komissaari itsekin totesi. Komissio on valitsemallaan strategialla tehnyt laajentumisesta hevoskilpailun, jossa osallistujat välttämättä tuntevat itsensä joko voittajiksi tai häviäjiksi; A- ja Bryhmät on luotu. Onhan selvää, että maiden välillä on eroja myös siinä, miten hyvin ne täyttävät EU: n asettamat vaatimukset, mutta kun asiaa katsotaan sen muutosprosessin valossa, jossa Eurooppa tällä hetkellä on, on ajankohta vaikea kyseisten pysyvien jakojen tekemiselle. Komission strategian tunnussanat ovat muut kuin rauha ja vakaus. Agenda 2000 puhuu unionin vahvistamisesta ja laajentumisesta, mutta kyseessä ei ole unionin vaan Euroopan kansalaisten mahdollisuus päättää omaan elämäänsä liittyvistä asioista. Siksi laajentumisprosessia ei myöskään saa ottaa unionin uudistustarpeen panttivangiksi. Vain hakijamaiden kanssa tehtävän tasa-arvoisen yhteistyön avulla voimme varmistaa kansalaisten EU: lle antaman tuen, jota ilman koko projekti kaatuu.

Papakyriazis
Arvoisa puhemies, Agenda 2000, kohti vahvempaa ja laajempaa unionia, Euroopan yhteisön laajentuminen Itä-Euroopan maiden liittymisen seurauksena tekee Euroopan historialliseksi kokonaisuudeksi, hävittää hajaantuneen Euroopan historiallisen paradoksin ja saa aikaan ja vakauttaa kehityksen Euroopassa ja maailmassa. Se on Euroopan yhteisön suuri poliittinen vaihtoehto tämän kehityksen hyväksi, vaihtoehto, jonka haluan uskoa liittyvän jo tehtyyn päätökseen Euroopan yhteisön kaikilla tasoilla.
Historiallisen operaation kaikki aspektit on analysoitu kaikilta puolilta yhdessä samansuuntaisen ja yhteen nivoutuvan nykyisen ja muotoutuvan Euroopan yhteisön syvenemisen, vahvistamisen ja vakauttamisen kanssa. Sen on tietysti oltava selkeä kehitys, ilman ristiriitaisuuksia, paradokseja ja peruutuksia.
Kööpenhaminan arvioiden ja päätösten jälkeen, yhdessä Amsterdamin sopimuksen konkreettisten vaatimusten, Euroopan liittymissopimusten puitteissa tapahtuneen yksityiskohtaisen rakennevuoropuhelun ja liittymistä edeltävien prosessien kanssa, olemme lopullisen päätöksen edessä tämän liittymispolitiikan toteuttamiseksi.
Olen iloinen siitä, että näen Euroopan parlamentin päätyvän kokonaisuudessa siihen kantaan, että liittymisprosessin toteuttamisen on alettava yhtä aikaa kaikkien liittymistä hakevien Itä-Euroopan maiden kanssa. Kaikki kymmenen ehdokasta ovat päättäväisesti uppoutuneet vaikeaan liittymistaisteluun. Oikeastaan 10+1 vielä, tai korjaan ja korostan, 1+10. Kypros on varmasti aivan erillinen ja oma tapauksensa. Viittaan ja palaan Euroopan yhteisön vuonna 1995 tekemään ja voimassa olevaan myönteiseen päätökseen Kyproksen liittymisestä. Tämän päätöksen mukaisesti liittymisneuvottelut alkavat huhtikuussa 1998. Tämä on Euroopan yhteisön historiallinen velvoite Kyprokselle.
Tässä kokonaisnäkymässä ei valitettavasti ole paikkaa Turkille. Olen ehdottomasti samaa mieltä komission jäsen van den Broekin kanssa: ei saa tapahtua minkäänlaista muutosta suuren laajentumiskysymyksen ja Euroopan yhteisön ja Turkin välisten suhteiden kanssa. Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että voimme hyväksyä, että Turkki luiskahtaa salaa Euroopan unioniin. Jotkut hallitukset tarvitsevat ehkä erilaisia vaihtoehtoisia toimintatapoja sisäpolitiikan harjoittamisessaan. Euroopan yhteisö saattaa ajaa takaa kokonaisjärjestelyjä. Meidän, Euroopan parlamentin, on kuitenkin pidettävä kiinni muuttumattomista periaatteista. Turkin kysymys on avoin, olen siitä samaa mieltä. Se on kuitenkin näiden keskustelujen asioiden ulkopuolella. Turkki ei täytä tänään perustavanlaatuisia edellytyksiä. Se on vahinko Turkille, se on vahinko Euroopan yhteisölle.

Lenz
Arvoisa puhemies! Haluaisin tehdä kolme huomautusta tähän keskusteluun, joka koskee pääasiallisesti laajentumista. Yhdeksän vuotta sitten Unkarissa kaatui raja-aita, Berliinissä muuri; toisten kaipaama, toisten pelkäämä käänne oli tapahtunut. Olimme jo silloin yksimielisiä siitä, että Euroopan yhteisön suurin haaste ei ollut pelkästään Länsi-Euroopan yhdentymisen hoitaminen, vaan myös koko Euroopan yhdentymiseen vaikuttaminen. Ei ollut kyse pelkästään Saksan jälleenyhdistämisestä, kyse oli tietyssä mielessä koko Euroopan mantereen jälleenyhdistämisestä, ja olimme yksimielisiä siitä, että se voi tapahtua vain demokratian, oikeusvaltion, ihmisoikeuksien ja markkinatalouden vallitessa. Nyt keskustelemme päämääräksemme ottamamme ratkaisun seurauksista, ja muut odottavat vastauksiamme ja ennen kaikkea suostumustamme tähän ratkaisuun.
Toinen huomautus: mukaan tulee maita, joiden historiallinen osa muuttuu täysin. Otan esimerkiksi Puolan. Puola on aina raastettu rikki suurten naapuriensa välissä. Se muuttuu nyt alistetusta maasta yhteistyökumppaniksi. Se on rajojen maa. Raja siirtyy lännestä idän rajamaaksi, jossa siitä tulee Euroopan unionin raja. Ensimmäisen kerran sen historian aikana - ainakin nykyhistorian - sen on otettava aktiivinen tehtävä myös naapuriensa puolesta, ja tehtävä ei varmasti ole helppo.
Haluaisin sanoa saksalaisen sananlaskun sanoin: jäsenyyden anominen ei ole vaikeaa, jäsenyys ja jäseneksi tulo sen sijaan erittäin. Myös muiden jäsenyyttä hakeneiden tulisi tietää tämä. Meidän on kuitenkin myös nähtävä, ja tämä on kolmas huomautus, että olemme laatineet koepaperin, jonka jälkeen jäseneksi tulo on niin sanotusti demokratiakyvyn todistus, ja kaikkien maiden demokratiakyky mitataan.Tätä kysymystä on sen vuoksi lähestyttävä erittäin herkkätunteisesti.
Ihmisoikeudet, oikeusvaltio, demokraattiset menettelytavat, vähemmistöjen suojelu ovat koekysymykset. Se on vaikeaa - tulen juuri Romaniasta -, kun takana on pitkä kokemus diktatuurista. Demokratia, ja tämä meidän kaikkien on opittava, tarvitsee jatkuvaa valvontaa, myös ystävien kesken! Se on opittava sietämään, sillä se on kitti, joka viime kädessä yhdistää meitä, ja se, että poliittisista päämääristä voi kiistellä ystävyydessä, sekin on osa vapautta!

Nordmann
Arvoisa puhemies, haluaisin tukea niitä kriittisiä huomautuksia, jotka sisältyvät Colom I Navalin mietintöön. Komissio on eristäytynyt Molièren luoman henkilöhahmon osaan, henkilön, jonka pyydetään tekemään hyvää ruokaa vähällä rahalla. Komissio yrittää osoittaa, että unionia voidaan laajentaa ilman, että se lisää kustannuksia, tai tarkemmin ilman, että jäsenvaltioiden on maksettava enemmän. Siitä johtuu tämä 1, 27 %: n jonkinlainen vaatimus tai enimmäisraja, joka hallitsee koko pohdiskelua.
Näemme sen syyt. Komissio halusi täyttää toiveita, joita ei ole vielä edes esitetty, tai tarkemmin täyttää neuvoston tahdon puutteen, sen sijaan, että se olisi tehnyt ehdotuksia, jotka perustuvat tosiasioiden tutkimiseen. Ja on mehevää todeta, että silloin kun, Amsterdamin jälkeen, vaadimme, että toimielinten vahvistaminen on laajentumisen ennakkoehto, niin laajentumista koskeva pohdiskelu osoittaa meille nyt yhden unionin toimielimen nykyiset puutteet, komission, joka luopuu sillä muinoin olleesta kehitystä eteenpäin vievästä osasta tullakseen neuvoston suunnitteluosastoksi.

Barros Moura
Arvoisa puhemies, kommunismin ja Euroopan jakautuneisuuden päättyminen avasi tien Euroopan unionin luonteen muuttumiselle siten, että nyt se kykenee ottamaan piiriinsä kaikki Euroopan kansat ja valtiot. Laajentuminen vastaa tätä historiallisesti merkittävää muutosta. Unionin ja sen jäsenvaltioiden on näin ollen pystyttävä omaksumaan laajentumisprosessi keskeiseksi poliittiseksi tavoitteekseen Euroopan demokraattisen ja rauhanomaisen tulevaisuuden takaamiseksi. On lujitettava demokratiaa ja ihmisoikeuksia ja tuettava kestävää siirtymistä markkinatalouteen unohtamatta jaloa aikomusta ratkaista mahdollisimman pian se vakava sosiaalinen kriisi, johon villi liberalismi on upottanut lähes kaikki kommunismista vapautuneet maat.
Portugalin tapainen maa, jonka demokraattinen vakaus ja taloudellinen kehitys edesauttoivat sen liittymistä yhteisöön, ei voi olla tukematta vakaasti poliittista tavoitetta liittää Keski- ja Itä-Euroopan maat muiden hakijamaiden ohella osaksi unionia. Suhtaudun näin ollen kielteisesti kaikkiin nykyisten jäsenvaltioiden institutionaalisiin, rahoituksellisiin tai muihin strategioihin, jotka koskevat hakijamaiden kansoja.
Tässä suuressa historiallisessa laajentumishankkeessa ei voida pitää poliittisesti tai moraalisesti oikeutettuna mitään yrityksiä asettaa hakijamaita tärkeysjärjestykseen, mihin komissio pyrkii kuuluisalla 5+ 1 -ehdotuksellaan. Onnittelen parlamenttia siitä, että se on valinnut päinvastaisen näkökannan. Onnittelen parlamenttia siitä, että se edellyttää kaikille tasavertaista lähtöasetelmaa, johon eivät saa vaikuttaa oletetut tulokset, ja neuvottelujen päätösajankohdan määrittelemistä yhteisön kannalta objektiivisin perustein. Suhtaudun kielteisesti myös kaikkiin yrityksiin jättää Turkki ulkopuolelle kulttuurisista tai uskonnollisista syistä, jolloin unohdettaisiin Turkin eurooppalainen historia ja se ratkaiseva merkitys, joka sen liittymisellä - demokratian kunnioittamiseen liittyvien vaatimusten täytyttyä - olisi Euroopan yhtenäisyyden ja rauhan kannalta. Turkkia on autettava liittymään unioniin sen sijaan, että se jätetään jo alkuvaiheessa ulkopuolelle.
On selvää, hyvä puhemies ja hyvät kollegat, että tällainen suuri historiallinen hanke edellyttää hallituksilta muutakin kuin varovaisia kirjanpitäjiä! Se edellyttää poliittista ja moraalista johtajuutta, joka kykenee tuntemaan yhteisvastuuta ja ymmärtämään historiaa; johtajuutta, josta on todellinen pula Euroopan unionissa. Ainoastaan sillä tavalla, poliittisella rohkeudella ja puhumalla totuudenmukaisesti populistisen, kansalliskiihkoisen ja Euroopan-vastaisen demagogian huumaamille äänestäjille, on mahdollista saattaa päätökseen prosessi, joka edellyttää syvällisiä uudistuksia tietyissä nykyisissä politiikoissa - kuten YMP: ssa - ja yhteisön talousarvion vahvistamista hakijamaiden tarvitsemien rakennetukipolitiikkojen turvaamiseksi, jotta niitä ei rahoiteta ainoastaan vähemmän kehittyneiden maiden ja taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden kustannuksella. Siihen nimittäin johtaisi omien varojen enimmäismäärän säilyttäminen 1, 27 %: ssa BKTL: sta.
Laajentuminen tarjoaa siis Euroopalle uuden mahdollisuuden rauhaan, demokratiaan ja yhteisvastuuseen sen kansojen välillä. Se on tavoite, joka ei salli hakijamaiden jaottelua eikä taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden lujittamiseen tarkoitettujen määrärahojen vähentämistä, joka voisi jo sinällään murentaa Euroopan unionia.

Schwaiger
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat! Slovakia on taloudellisesti yksi vahvimmista jäsenehdokkaista. Se on nopeasti voittanut aiemman Tsekkoslovakian hajoamisen aiheuttamat vaikeudet. Korkea taloudellinen kasvu henkeä kohti, työttömien määrän väheneminen, inflaatiovauhti ja muihin maihin verrattuna matala ulkomaanvelka ovat vaikuttavia todisteita tästä. Poliittisesti on muutama vuosi sitten luotu perustuslailliset puitteet demokraattisesti muodostetuille ja tehokkaille toimielimille. Mutta yksi elin, hallitus, ja sen puolesta ovat vastuussa ennen kaikkea pääministeri Meciar ja hänen muutamat ministerinsä, ei toimi siten kuin oikeusvaltiossa voisi odottaa. Hänen suhtautumisensa valtion päämiehen rooliin, valtiosääntöoikeuden päätöksen huomiotta jättäminen, parlamentaarisen opposition osittainen sulkeminen tärkeistä päätöselimistä sekä hänen suhtautumisensa unkarilaiseen vähemmistöön ovat tärkeitä todisteita hänen tähänastisesta demokratian vastaisesta käyttäytymisestään.
Slovakian hallinto ja parlamentti ovat toisaalta nopeasti mukauttamassa tärkeitä lainsäädäntöalueita yhteisön vastaaviin. EU: n ja Slovakian parlamentaarisen sekavaliokunnan suositukset, joista kollega Rübig puhuu vielä myöhemmin, ovat saaneet liikettä aikaan joissakin asioissa. Kaiken kaikkiaan toteamme kuitenkin, ettei Slovakian hallitus täytä Kööpenhaminan kaikkia poliittisia kriteerejä, ja että hallitukselta ja ennen kaikkea pääministeriltä vaaditaan vielä suuria ponnistuksia demokraattisemman käytännön ja oikeusvaltion toteuttamiseksi ja vakavasti otettavien ehdokkaiden joukkoon pääsemiseksi.

Malone
Arvoisa puhemies, olen tyytyväinen parlamentin suuresta roolista Agenda 2000 -prosessissa. Mitä tulee Agenda 2000: een, on sanottu aina uudelleen tämän iltapäivän aikana, että komissio ehdottaa aivan uutta rahoitusnäkymää tarkastelujakson ajalle. Se kattaa koko EU-politiikkojen laajan kirjon ja siinä oletetaan, että laajentuminen itään päin tapahtuu seuraavien kymmenen vuoden aikana. Me tiedämme kaikki, että Euroopan unioni kohtaa suurimmat haasteensa tänä aikana. Meidän on siirryttävä EMUun. Meidän on otettava mukaan uusia jäsenvaltioita jopa kymmenen. Henkilökohtaisesti olen pahoillani siitä, että Malta, omalla päätöksellään, ei ole yksi noista maista. Kuten todennäköisesti tiedätte, olin parlamentin esittelijänä Maltan liittymistä koskevissa asioissa ja toivon, että jossakin vaiheessa se liittyy mukaan. Toinen haaste, joka meidän on otettava huomioon, on kansainvälisten kauppaneuvotteluiden toinen kierros.
Mitä tulee rahoitusnäkymään, nykyiseen, vuodesta 1993 vuoteen 1999 kestävään, liittyi EU: n talousarvion katon nousu 1, 27 %: iin EU: n BKTL: stä. Komissio on ajattelematon siinä, että se olettaa keskimääräiseksi EU: n kasvuvauhdiksi 2, 5 % nykyisten jäsenvaltioiden osalta. Komissaari ei näytä ottavan huomioon mahdollisuutta yllättävistä taloudellisista sokeista EMUssa. Tämän vuoksi minulla on vakavia epäilyksiä ehdotuksesta säilyttää nykyinen budjetin katto uusissa näkymissä.
Rakennerahastot ovat olleet erittäin tehokkaita köyhemmillä alueilla ja reuna-alueilla auttaessaan Irlantia saavuttamaan unionin rikkaampien alueiden keskimääräisen elintason. Irlanti on hyötynyt valtavasti viimeisten kymmenen vuoden aikana, ja olemme käyttäneet rakennerahastojamme todella hyvin. Meidän elintasomme on nyt saavuttanut EU: n keskitason aivan ensimmäisen kerran. Irlannin nykyinen talousarvio heijastelee "kelttiläisen tiikerimme" hyvää terveyttä. Meillä on kuitenkin valtavia kehityksellisiä ja rakenteellisia tarpeita. Jokainen, joka on käynyt äskettäin Dublinissa, tietää liikenneruuhkaongelmiemme vakavuuden. Se ilmenee valtavana esteenä sijoituksille, eikä hallitus tee juuri mitään parantaakseen tilannetta, paitsi työllistää loputtoman määrän konsultteja.
Hyväksyn komissaarin perustelut, että resursseja on keskitettävä enemmän seuraavassa näkymässä. Ei ole kovin järkevää, että lähes puolet EU: n väestöstä asuu alueilla, jotka ovat oikeutettuja rakennetukeen. Rakennerahastoja ei kuitenkaan saisi äkillisesti lakkauttaa. Vaikkakin rakennerahoitus on yhä vähenevä tekijä Irlannin talouden vauraudessa, yksikään maa ei selviytyisi voimakkaasti vaikuttavasta investoinnin leikkauksesta ilman, että joutuisi käymään läpi valtavaa sisäistä hajaannusta. Komissio on vahvistanut, että niin ei käy. Jokaisen sopimuksen keskittämisestä täytyy sisältää vakaa sitoumus kunnollisista siirtymäjärjestelyistä.

McCartin
Arvoisa puhemies, aivan ensimmäiseksi tahtoisin sanoa, että yhdyn täysin kollegani John Cushnahanin esittämiin tunteisiin ja huoliin. Myös minä olen huolissani Euroopan unionin löyhentymisestä ja heikentymisestä liian nopean laajentumisen seurauksena, vaikka kehitys kohti talous- ja rahaliittoa rohkaisee minua.
Tahdon puhua Colom I Navalin mietinnöstä ja sanoa, että aina Berliinin muurin sortumisesta asti Itä-Euroopan maiden ottamisesta mukaan on vallinnut huomattava yksimielisyys. Tämä yksimielisyys ei koskenut ainoastaan toimielimiä ja kansallisia hallituksia vaan myös EU: n kansaa. Myös se hyväksyttiin, että laajentumista ei saavutettaisi ilmaiseksi ja että kaikilta jäsenvaltioilta vaadittaisiin panostusta sen mukaan, mihin ne kykenevät.
Niinpä voisimme kysyä, miksi komissio ehdottaa 75 tai 100 miljoonan erittäin köyhän ihmisen ottamista mukaan ilman, että unionin resursseja lainkaan laajennettaisiin. Tässä vaiheessa tiedämme, että uudet maat tulevat mukaan - kaikkein optimistisimman arvion mukaan - noin 30 %: n BKT: llä nykyisten jäsenvaltioiden BKT: stä. Vanhassa 12 jäsenvaltion Euroopan unionissa oli 80 miljoonaa ihmistä, joiden BKT oli 65 % keskiarvosta, ja voidaksemme saavuttaa hyväksyttävän talouksien lähentymisen, nostimme resursseja 24 miljardilla eculla vuodessa rohkaistaksemme niiden kehitystä. Kuinka komissio voi ehdottaa, että hyväksyttävä aluepolitiikka voidaan ulottaa uusille valtioille ainoastaan 11 miljardilla eculla?
Tilanne maataloudessa on samankaltainen. On äärimmäisen vaikeaa ennustaa, kuinka 15 jäsenvaltion taloudet selviävät, kuinka YMP: n kustannukset kehittyvät, kuinka hakijamaat selviytyvät seuraavien viidestä kahdeksaan vuoden ajan. Kuitenkin 1, 27 %: n rajan sisällä on hyvin vaikea nähdä tarvittavia varoja tarjottavan sen varmistamiseksi, että tämä laajentuminen tyydyttää hakijamaita ja niiden kansalaisia.

Bösch
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat! Ensin lyhyesti kollega Schwaigerille, joka käsitteli aiemmin juuri Slovakiaa. En haluaisi viedä kollega Rübigiltä sanoja suusta. Kun kuitenkin katsomme niiden maiden mietintöjä, joita tekivät omat esittelijämme, ja katsomme esimerkiksi Viron mietintöä ja ajattelemme, että Slovakia toimisi samalla tavalla unkarilaisen vähemmistönsä kanssa kuin Viro venäjänkielisen vähemmistönsä kanssa, niin en tiedä, millaisen käsityksen Slovakiasta saisi. Epäilen sitä, että 5+1-malli olisi paras, ja uskon, että se pitäisi sanoa selvästi parlamentissa. Toivon myös, että jäsenvaltiot päätyvät loppujen lopuksi samanlaisiin johtopäätöksiin Luxemburgissa.
Budjettivaliokunnan esittelijä Colom I Naval on mietintönsä perustelujen 37 kohdassa tehnyt - kuten itse sanoo - viimeisen huomautuksen hallintokuluista. Hän toteaa, ettei komissio ole unionin laajentumisen kielellisten ongelmien yhteydessä huomioinut suorien kustannusten eli hallintohenkilökunnan, kielenkääntäjien jne. rekrytoinnin lisäksi infrastruktuurin, työtilojen, istuntosalien koppien jne. kustannuksia. Esitän tämän näennäisesti näin pienen esimerkin vain sen vuoksi - liian monet virkaveljet eivät ehkä ole huomanneet sitä - koska se on hyvä esimerkki komission meille esittämän Agenda 2000: n keskeneräisyydestä.
Vielä kerran väistellään, tässä tapauksessa vähemmän budjettiin liittyvässä kuin poliittisesti erittäin herkässä kysymyksessä. Pysykäämme Slovakia-esimerkissä. Mikä ero on viiden miljoonan tanskalaisen oikeudessa omaan kieleen ja viiden miljoonan slovakialaisen oikeudessa omaan kieleen eräänä päivänä? Emme ole asettaneet tätä kysymystä Agenda 2000: n yhteydessä. Olemme päästäneet käsistämme tilaisuuden puhua Agenda 2000: ssa keskenämme selvää kieltä, ja tarkoitan, että yksi Colom I Navalin ansioista budjettivaliokunnan esittelijänä on se, että hän on puhunut oikeista kysymyksistä juuri oikeaan aikaan. Yhteenvetona: joka ei halua uudistaa maatalousja rakennepolitiikkaa, eikä halua edes maksaa lisää, se ei voi laajentaa tai ei halua sitä.
Sanon sen tässä keskustelussa myös kaikille niille, joiden hallitusten edustajat ovat ottaneet osittain eri neuvostoissa Luxemburgissa varsin merkillisiä kantoja. Toisaalta haluttiin maksaa vähemmän, samanaikaisesti ei oltu näkevinään maatalouspolitiikkaa ja sen 50 %: n osuutta budjetin menoista, ja sitten ulkoministeri sanoi: haluamme itälaajentumista. Nämä ovat asioita, joita emme voi kertoa kansalaisillemme, ja sen vuoksi oli tärkeää, että esitimme ennen kaikkea budjettialueella selkeitä ja myös kriittisiä kysymyksiä. Sen me olimme velkaa kansalaisillemme, ja sen me olemme velkaa myös tuleville keski- ja itäeurooppalaisille virkaveljillemme.

Lambrias
Arvoisa puhemies, herra komission jäsen, arvoisat kollegat. Laajentuminen on todella suuri historiallinen haaste. Se on ensinnäkin monimutkainen poliittinen teko ja ennen kaikkea Euroopan yhteisön ulkopolitiikan huippuilmaus.
Sen tähden on sen olemuksen aliarvioimista pitäytyä tai jauhaa vain sen taloudellisia aspekteja. Merkittävä olisi itse viesti, joka on annettava koko maailmalle ja joka on aivan välttämätöntä sen vuoden 1989 järistyksen jälkeen, joka repi mantereemme kokonaisuuden. Valitettavasti tämän huippupolitiikan ilmenemisessä on toisaikaisuutta, ellei jopa ristiriitaisuutta. Euroopan yhteisö etenee laajentumiseen ilman, että se on aikaisemmin vahvistanut institutionaalisesti yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaansa, ilman että se on ratkaissut toimintansa ja olemuksensa keskeisiä kysymyksiä. Amsterdamin uudelleenjärjestelyt keskittyivät talous- ja rahaliiton toimintaan ja siellä pidettiin parempana jättää syrjään näiden olennaisten kysymysten ratkaisut. Se on suuri puute. Puutetta ei ainakaan pitäisi korjata virheillä.
Olisi virhe erottaa Euroopan yhteisöön haluavat maat ensimmäiseen ja toiseen luokkaan. Olisi virhe aloittaa järjestelyt kohtaamatta ratkaisua odottavia institutionaalisia kysymyksiä. Olisi virhe aliarvioida taloudellisen hyödyn tai vaikka sotilaallisten tilanteiden vuoksi ihmisoikeuksia tai aliarvioida tiettyjen valtioiden hyökkäävää politiikkaa Euroopan yhteisön jäsenvaltioita kohtaan.
Olisi traaginen virhe Euroopan yhteisölle korostaa luottamuksen puutetta Kyproksen liittymistä kohtaan, johon yhteisö on aiemmin sitoutunut, ja panna asia syrjään ystävyydestä maata kohtaan, joka muun muassa toissapäivänä ilmoitti, että sitä ei kiinnosta, että se halveksii konferenssia, jonka suhteen sen ystävät tekevät niin paljon kovaa työtä, ja että Kypros, vaikka Euroopan yhteisö on sitoutunut siihen, pysyy Turkin panttivankina, kuten komission jäsen herra van den Broek on osuvasti sanonut.

Truscott
Arvoisa puhemies, Euroopan unioni on ryhtymässä yhteen sen historiallisesti tärkeimmistä hankkeista sen alusta lähtien; laajentumiseen Itä- ja Keski-Eurooppaan, Kyproksen saari mukaan lukien. EUjäsenyys auttaa vahvistamaan demokratiaa, rauhaa ja vaurautta Keski- ja Itä-Euroopassa. Vihdoinkin se rautaesirippu, joka Churchillin ikimuistoisessa lausahduksessa ulottui Stettinistä Itämerellä aina Triesteen Adrianmerellä, on nostettu.
Laajentuminen varmistaa sen, että vanhaa rautaesirippua ei korvata uudella samettiesiripulla, joka sulkisi osan mantereesta eurooppalaiseen perheeseen kuulumisen etujen ulkopuolelle. On tietenkin oikein, että laajentumisprosessin pitäisi olla kaikenkattava. Yhdenkään yhdestätoista hakijamaasta ei pitäisi tuntea joutuvansa suljetuksi laajentumisen ulkopuolelle. Kaikilla yhdellätoista on yhtäläinen mahdollisuus jäsenyyteen, vahvistettuihin liittymiskumppanuuksiin ja vuosittaisiin tarkistuksiin kehityksestä kohti liittymispäämäärää.
Kuten tänä iltana on todettu, tekemistä on paljon sekä hakijamailla niiden valmistautuessa jäsenyyteen että EU: lla itsellään, jotta sen politiikkoja ja toimielimiä uudistettaisiin vastaamaan laajentumisen tuomiin haasteisiin.
Väistämättä tähän sisältyy yhteisen maatalouspolitiikan uudistaminen. Komissio on myös oikeassa osoittaessaan mietinnössään Agenda 2000: ssa, että jotkin maat ovat pidemmällä liittymiseen johtavalla tiellä kuin toiset. 5+1vaihtoehto, johon sisältyvät aikaiset neuvottelut Unkarin, Puolan, Tsekin tasavallan, Slovenian, Viron ja Kyproksen kanssa, on ainoa realistinen strategia. Muiden vaihtoehtojen tavoitteleminen, kuten regatta-mallin, jossa neuvottelut aloitettaisiin kaikkien hakijavaltioiden paitsi Slovakian kanssa yhtäaikaisesti, vain hidastaisi koko prosessia ja vahvistaisi epärealistisia odotuksia.
Lopuksi suhtaudun myönteisesti ehdotukseen kutsua Lontoossa ensi helmikuussa kokoon Eurooppa-konferenssi, jonne kaikki hakijamaat voisivat tulla keskustelemaan asioista, jotka koskevat kaikkia eurooppalaisia, mukaan lukien yhteisestä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta, oikeus- ja sisäasioista.
Herra puhemies ja herra komissaari, laajentumisen on onnistuttava meidän kaikkien vuoksi.

Piha
Arvoisa puhemies, tämän mietinnön laatiminen on ollut hyvin vaativa urakka. Useiden mietintöjen yhdistelytyön jälkeenkin se on kohtuullisen looginen, josta kiitokset erityisesti herra Oostlanderille ja myös ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajalle Tom Spencerille. Mietintö on parlamentin viesti Luxemburgin huippukokoukselle siitä, miten historiallisessa laajentumisprosessissa tulisi edetä. Kyseessä on siis loistava mahdollisuus tulla kuulluksi.
Olen tyytyväinen, että mietinnön tasapainoilua komission 5 +1-mallin ja niin sanotun regattamallin välillä ei voida tulkita komission esittämän mallin tyrmäämiseksi. Mietintö hyväksyy, vaikkakin epäselvin muotoiluin, komission esittämän marssijärjestyksen, kuitenkin kytkien myös muut hakijamaat mukaan prosessiin.
Mietinnön pahin puute on käytettyjen termien osin tahaton ja osin tahallinen epämääräisyys. Argumentointi eriasteisten neuvottelujen tai tehokkaiden neuvottelu- ja jäseneksiliittymisprosessien puolesta komission esittämän mallin vastapainona jätetään ilman konkreettista merkitystä. Semanttinen terminologiakikkailu ei ole eduksi parlamentille. Parlamentti halusi vastuuta ja selkeän roolin laajentumisprosessissa, mutta nyt näyttää siltä, että se ei pysty suoraselkäisesti ottamaan kantaa neuvottelujen muotoon eikä liioin rahoituskysymyksiin.
Varsinaisia neuvotteluja ei voida käydä samanaikaisesti kaikkien hakijamaiden kanssa. Komissio pyrkiikin omalla mallillaan dynaamiseen laajentumisprosessiin, johon niin sanotun puhtaan regattamallin avulla ei päästäisi. Voidaankin kysyä, millaisin motiivein eri toimijat vaativat yhteislähtöä. Yhteislähtöhän tekisi koko prosessista eräänlaisen voimaprosessin, jossa maat, joilla on vahvat tukijat nykyisessä EU: ssa, kiilaisivat kenties helpostikin kärkeen objektiivisuudesta piittaamatta. Se myös pitkittäisi prosessia helpottaen täten myös unionin politiikkojen muutosten lykkäämistä. Tätäkö todella halutaan?
On ilo todeta, että parlamentti ei ota kantaa yksittäisten valtioiden neuvottelu- tai jäseneksituloaikatauluihin. Valiokuntakeskusteluissa tuntui pöyristyttävältä, että useat jäsenet halusivat niputtaa Baltian maat yhdeksi blokiksi sivuuttaen täysin maiden erilaiset historialliset, yhteiskunnalliset ja sosioekonomiset taustat. Viron valtuuskunnan puheenjohtajana voin sanoa, että valtuuskuntamme tiedostaa laajana rintamana Viron tekemät uhraukset ja puolustaa näin maan paikkaa eturivin hakijoiden joukossa. Viron mukanaololla komission 5+1-listalla ei ole suurta positiivista vaikutusta vain Latvialle ja Liettualle, vaan unionin koko pohjoiselle ulottuvuudelle.
Kiteytetysti voisi sanoa, että mietinnön asiasisällön valossa tarkasteltuna äänestäessään tämän mietinnön puolesta ei tule ottaneeksi kantaa minkään laajentumisstrategian puolesta, tai mahdollisesti kaikkien niiden. Niin linjakkaasti tämä paperi linjaa.
Sopii toivoa, että jatkossa kansalaisten sitouttaminen laajentumisprosessiin hoidetaan paremmin kuin meneillään olevassa EMU-projektissa. Muutoin käy niin, että loppusuoralla poliitikot puhuvat ja kansa ei halua.

Paasilinna
Arvoisa puhemies, kun unioni laajentuu niin mikä silloin laajentuu? Vakaus, turvallisuus, ihmisoikeudet? Tätä toivomme. Meidän on ratkaistava kuitenkin muutama ongelma.
Unionissa sosiaaliset erot eivät saa laajentua samalla kun laajennumme itään. Myöskään tiedolliset erot meidän kesken eivät saa syventyä, kun laajennumme ja muutumme tietoyhteiskunnaksi. Näin on kuitenkin tapahtumassa. Siis rajat omien yhteiskuntiemme sisällä eivät saa laajentua, kun laajennumme itään.
Kandidaattimaissa on odotettavissa jäsenyysvaatimusten tiukan täyttämisen vuoksi sosiaalisia ongelmia, ellei jopa räjähdyksiä. Talous- ja rahaliiton kriteerit ovat niitä aiheuttaneet jo meidän keskuudessamme. Laajentuminen ei lisää turvallisuutta, ellei sen pohja kestä.
Emme saa korottaa rajaa myöskään Venäjään. Tarvitsemme siksi pohjoista ulottuvuutta ja Itämeri-politiikkaa. Tarvitsemme Venäjän sitoutumista Eurooppaan eikä aasialaisuuteen tai isovenäläisyyteen, jotka ovat ne muut vaihtoehdot. Ei ole Euroopan turvallisuutta, ilman että Venäjä siihen osallistuu. Voidaan sanoa, että Naton itälaajentuminen nähdään Venäjällä lahjana kommunisteille. Euroopan unionin laajentuminen sen sijaan nähdään positiivisena myös Venäjän kannalta. Siksi meidän on huolehdittava siitä, että Eurooppaan ei tulisi lisää rajoja, vaan että ne vähenisivät niin sisällämme kuin keskuudessamme.

Gomolka
Arvoisa puhemies, haluaisin yrittää määrällisesti varmasti runsaan, mutta laadullisestikin kohteeseensa sopivan keskustelun lopuksi ainakin viitata sekä Euroopan unionin Latvian että sen naapurimaiden Viron ja Liettuan suhteiden, siis Euroopan unionin Baltian suhteiden pitempään ajalliseen ja paikalliseen jatkuvuuteen. Yksi Euroopan politiikan ajankohtaisista ja vielä voimakkaammin tulevaisuuden peruskysymyksistä tulee olemaan Euroopan unionin ja Venäjän liittovaltion välisten suhteiden muotoutuminen. Voin vain olla samaa mieltä Paasilinnan kanssa.
Euroopan unionin etujen mukaista on selvästi se, että tämä suhde on rakentava ja vakauteen pyrkivä. Erityisen arvokasta on tällöin suora rajat ylittävä paikallinen yhteistyö. Tämän osoittavat kokemukset viime vuosina voimakkaasti lisääntyneestä yhteistoiminnasta, lukuisista muodostuneista euroalueista Euroopan unionin itärajalla. Meidän tulisi heijastaa nämä viime vuosien ja vuosikymmenten todella positiiviset kokemukset tulevaisuuteen. Juuri kolme Baltian maata olisivat Euroopan unionin jäseninä mahdollisia kumppaneita Euroopan unionin ja Venäjän rajat ylittävässä yhteistyössä.
Baltian maat voisivat näin antaa erityisen, tuskin korvattavissa olevan, olennaisen avun eurooppalaisen politiikan yhden avainongelman ratkaisemiseksi. Tämän avun lähin ja tärkein edellytys on mahdollisuus päästä Euroopan unionin jäseneksi. Viron, Latvian ja Liettuan on vain kyettävä ja haluttava käyttää hyväkseen tätä toivottavaa poliittista tehtävää eli Euroopan unionin ja Venäjän välisen yhteistyön välittäjänä toimimista, kun ne on lujasti ankkuroitu Euroopan unioniin ja kun ne tuntevat itsensä samanarvoisiksi, yhdenvertaisiksi kumppaneiksi.
Jäseneksiottostrategian ei pitäisi perustua pelkästään ajankohtaisiin olosuhteisiin, vaan myös tuleviin, vaikutettavissa ja muovattavissa oleviin olosuhteisiin. Mahdollisimman nopea Euroopan unionin jäsenyys auttaisi ratkaisemaan myös muita, vähemmän tärkeitä ongelmia, joita en valitettavasti voi tässä käsitellä lähemmin.

Theorin
Arvoisa puhemies! EU: n laajentuminen on historiallinen päätös. Ne välineet, joita EU: lla on käytössään, eli poliittiset, taloudelliset ja diplomaattiset keinot, ovat tavattoman tärkeitä ja paljon tehokkaampia kuin sotilaalliset kestävän kansainvälisen yhteistyön rakentamisessa.
Parlamentin tehtävä on ollut sekä laaja että työläs. Ei ole ollut helppoa löytää kompromissia välittömästi kaikkien kanssa aloitettavien neuvottelujen ja vain joidenkin kanssa aloitettavien neuvottelujen välillä. Kaikkein tärkein asia täytyy olla se, että kaikki hakijamaat ovat mukana laajentumisprosessissa riippumatta niiden valmiusasteesta. Tietenkin kaikkia maita on mitattava samoilla ehdoilla ja käsiteltävä tasa-arvoisella tavalla. Kaikille hakijamaille ja niiden kansalaisille on oltava selvää, että ne ovat mukana laajentumisprosessissa ja että niistä tulee jäseniä, kun ne täyttävät jäsenyysedellytykset.
Mikään maa ei tänään täytä näitä ehtoja. Siksi tuskin on sopivaa valita vain muutama maa mukaan. Kukaan ei varmasti tiedä, millainen tilanne hakijamaissa on muutaman vuoden kuluttua. On olemassa poliittista tahtoa laajentaa EU: ta. On tärkeätä kannustaa tätä tahtoa etenkin hakijamaissa. Ne ovat uusia, hauraita demokratioita. Ei ole oikein lyödä ovea nenän edestä kiinni. Lähettäisimme vääriä viestejä valitsemalla vain muutamat maat mukaan. Kaikkien hakijamaiden on saatava mahdollisuus käynnistää jäsenyysneuvottelut samanaikaisesti. On esitetty epäilyksiä, että tällöin olisi vaarana hankkeen myöhästyminen niiden maiden osalta, joita on pidetty kypsinä neuvotteluihin.
On tärkeää, että hakijamaita ei aseteta toisiaan vastaan. Siksi neuvottelut on aloitettava kaikkien kanssa samanaikaisesti. Näiden monenkeskisten yhteisön säädöksiä koskevien neuvottelujen jälkeen, jotka voivat kestää vuoden, on käynnistettävä kahdenväliset neuvottelut niiden maiden kanssa, jotka ovat valmiita, todennäköisesti niiden 5+1-maan kanssa, jotka komissio on valinnut, mutta myös muiden maiden kanssa, jos ne ovat valmiita. Tämän ratkaisun etuna on se, ettei etukäteen tuomita tiettyjä maita ulkopuolelle vaan kannustetaan niitä jatkamaan kunnianhimoista pyrkimystään olla kypsiä jäsenyyttä varten.

Rübig
Arvoisa puhemies, joulukuussa 1997 annetaan suunta Euroopan tulevaisuudelle. Loppujen lopuksi tämä on vain mahdollisuus saada elää myös tulevaisuudessa rauhassa, hyvinvoinnissa ja turvallisuudessa. Näemme, että itään avautuminen on antanut talouteen vauhtia, että keskinäiset suhteet ovat tiivistyneet, kauppa hyötyy, että molemmat osapuolet hyötyvät avautumisesta. Ensimmäinen huolenaiheeni itään avautumisessa oli - ja minä tulen Itävallasta pajayrityksestä - mitä siellä tulee vastaan? Matkustin näihin maihin ja huomasin, minkälaisia mahdollisuuksia siellä on. Kun näkee, minkälainen kysyntä siellä vallitsee tuotteille ja palveluille, ja mitä kaikkea he voivat tuoda meille, niin tämä on mahdollisuus kerrottuna kahdella. Uskon, että meidän on asetettava itälaajentumisen meille tuomat mahdollisuudet etusijalle, vaikka emme saa myöskään unohtaa sen vaaroja.
Mutta ennen kaikkea se on mahdollisuus, koska markkinoiden esteet kaatuvat luonnollisesti ja globalisoituminen vaikuttaa positiivisesti. Emme voi puhua sunnuntaina työpaikoista ja olla maanantaina itälaajentumista vastaan. Uskon, että itälaajentuminen luo työpaikkoja molemmilla puolilla. Se on mahdollisuus, joka on käytettävä hyväksi! Meille aivan keskeisiä teemoja ovat erityisesti myös turvallisuusasiat, kuten Schengen ja atomivoimaloiden turvallisuus, ja uskon, että meillä on tulevaisuudessa vielä paljon tekemistä tälläkin alueella.
Slovakian valtuuskunnan varapuhemiehenä asiani on sanoa, että siellä saavutettiin kyllä valtavia edistysaskeleita, ja meidän olisi nähtävä erityisesti, että oppositio pääsi osallistumaan tehokkaammin mutta että toisaalta tapaus Gaulideria ei ole vielä ratkaistu, mutta ratkaistaan viimeistään ensi vuonna vaalien yhteydessä. Sen vuoksi nyt ei ole valittava muotoa -1 vaan +1. Tämä on erittäin tärkeä näkökohta. Haluaisin sanoa: ovi on avoinna, mutta me emme tunge siitä!

Van den Broek
Arvoisa puhemies, keskustelu oli pitkä ja mielenkiintoinen. Sallitte minun jo kaksi kertaa käyttää välipuheenvuoron, joten sallikaa minun lyhyesti lausua suuret kiitokset tärkeistä puheenvuoroista, joita tänään olemme kuulleet, ja jotka kuitenkin tärkeimmiltä osiltaan ovat käsitelleet ehdotusta, jota komissio pitää yhtenä virkakautensa tärkeimmistä ehdotuksista, luonnollisesti yhdessä EMUa koskevien ehdotusten kanssa. Tämänpäiväinen keskustelu on mielestäni antanut kattavan kuvan siitä, millaiset keskustelut meidän on käytävä jäsenvaltioiden kesken. Tällä en tarkoita niinkään ensisijaisesti laajentumishankkeeseen liittyviä keskusteluja tai sitä, miten estetään se, ettei jokin hakijamaa tunne itseään syrjäytetyksi, vaan pikemminkin ajattelen keskusteluja laajentumisen rahoittamisesta.
Tällä tarkoitan, ettei meidän missään tapauksessa tarvitse tehdä, emmekä edes voi tehdä, tänään asiasta johtopäätöksiä, kun otamme huomioon sen, että myös Euroopan komission täytyy vielä tehdä asiasta tarkempia ehdotuksia. Mutta tänään on joka tapauksessa hyvä todeta, että epävarmuus, joka on vielä vallalla joidenkin sisäpoliittisten uudistusten osien suhteen, asiasta aiheutuvat taloudelliset seuraukset sekä laajentumisen rahoittaminen kokonaisuudessaan eivät ilmeisesti anna minkäänlaista aihetta siihen, että ylivoimainen enemmistö parlamentissa suhtautuisi pidättyvästi laajentumisprosessin jatkon aloittamiseen. Tunnen tämän pikemminkin kannustavan ohjelman nopeuttamiseen. Mikäli taloudelliset syyt häiritsevät laajentumisen edistymistä sellaisenaan tai jos kustannukset lankeavat vähävaraisimpien hakijamaiden osalle, tulisi todellakin puhua syrjinnästä. Tänään on selvästi käynyt ilmi, että myös parlamentissa vallitsisi suuri vastustus sellaista kohtaan.
Odotamme kiinnostuneina huomista äänestystä ja käymme mielellämme ajatustenvaihtoa myös tulevina kuukausina siitä, miten vielä vastaamattomiin kysymyksiin voitaisiin antaa tyydyttävä vastaus.

Puhemies
Paljon kiitoksia, herra komissaari.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.
(Istunto päättyi klo 23.15.)

