Godkendelse af protokollen fra foregående møde
Formanden.
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Mombaur (PPE-DE).
Hr. formand, der står urigtigt i protokollen, at jeg i tilslutning til mit indlæg og beskrivelsen af overfaldet på fru Klaß kun opfordrede formanden til at iværksætte disciplinære sanktioner. Det er rigtigt, men det er kun den halve sandhed! Jeg opfordrede ham også offentligt til at rejse tiltale ved de kompetente strafforfølgelsesmyndigheder over for de af Parlamentets ansatte, der gjorde sig skyldige ved at undlade at yde hjælp ved overfaldet af fru Klaß. Jeg anmoder om, at protokollen rettes.

Formanden.
Hr. Mombaur, jeg lyttede selv til de to indlæg af fru Klaß og af Dem. Jeg kan faktisk også godt huske, at De påpegede aspektet om manglende hjælp. Jeg vil gerne meddele Dem og Parlamentet, at Præsidiet behandlede spørgsmålet i går og vil afgive en skriftlig rapport herom, der kaster lys over alt det, der har med sagen at gøre. Jeg vil gerne bede min lille stab her om at indføje aspektet om manglende hjælp i protokollen - i den tyske udgave er det på side 17 - hvad angår hr. Mombaurs indlæg.
(Protokollen fra foregående møde godkendtes)

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0162/2002) af Novelli for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets forordning om statsstøtte til kulindustrien (udvidet Hughes-procedure) (KOM(2001) 423 - C5-0438/2001 - 2001/0172(CNS)).

Novelli (ELDR)
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, Kommissionens forslag til Rådet den 25. juli 2001 om statsstøtte til kulindustrien har en række kvaliteter og en lettere skavank.
Den første af disse kvaliteter er, at det er uundværligt. Den anden er, at det faktisk er et vigtigt skridt i den rigtige retning for denne industri. Den lettere skavank er, at det rummer en række unøjagtigheder, som ikke er blevet taget op i Kommissionen.
Nærværende forslag er uundværligt, for den foregående ordning udløber i juli 2002, hvorfor det er nødvendigt med en ny tekst. Det er især uundværligt, fordi EKSF-traktaten, som er retsgrundlaget for den foregående støtteordning til kulindustrien, udløber. Men kulindustriens omstrukturering er langtfra tilendebragt i Europa, og der kunne derfor ikke være tale om at undvære en ny tekst, en ny forordning om statsstøtteordningen. Forslaget er også et skridt i den rigtige retning i den udstrækning, at det fastlægger et stop for produktionsstøtte i 2007. Faktisk tror jeg, at det på grund af kul- og stålprodukternes genkomst er uundgåeligt og ønskeligt at indskrive støttestoppet i EU-traktatens fællesret som en følge af EKSF-traktatens udløb.
Min opmærksomhed og Kommissionens drøftelse har drejet sig om det nyskabende, set fra mit synspunkt, i forordningen, en vigtig nyskabelse, eftersom den går ud på at støtte opbygningen af det, man kalder et "fundament af indenlandske primærenergikilder" for at bevare EU's uafhængighed med hensyn til produktet.
Denne nyskabelse er en smule overraskende i en forordning, hvis formål a priori kun er af teknisk karakter. I alle tilfælde kalder den og har kaldt på følgende bemærkninger fra mig og en række kolleger: Er Europa i farezonen, hvis omtalte fundament af indenlandske primærenergikilder ikke bliver en realitet? Ligger der en strategisk interesse i opbygningen af et sådant fundament, med andre ord, er kul en strategisk interesse, og er den indenlandske kulproduktion inden for visse grænser strategisk for EU?
Mit svar på de to spørgsmål er negativt. Jeg mener, og det gør eksperterne også, at kulmarkedet på verdensplan er kendetegnet ved såvel stor spredning i udbuddet som stor prisstabilitet på mellemlang og lang sigt. Risikoen for knaphedstilstande er forholdsvis lille. Endvidere er der mange produkter, der kunne aspirere til strategiske overvejelser, og derfor har Kommissionens svar - desværre - foranlediget mig til at foreslå at behandle denne nyskabelse i teksten særskilt for at løse problemet. Forordningen skal være gældende til 2010. Jeg havde foreslået, at den skulle udløbe i 2007 af kohærenshensyn, fordi det var det år, Kommissionens forslag nævnte for et stop for produktionsstøtte. Jeg er ikke blevet bakket op af Industriudvalget - det er jeg ked af - og min betænkning er blevet afvist.
Når det er sagt, foreslår jeg at stemme for denne betænkning i sin oprindelige udgave af Kommissionens forslag, for på trods af tekstens uafklarede spørgsmål, unøjagtigheder og uklarheder, så bevæger den sig i den rigtige retning, nemlig imod omstruktureringstøtte til kulindustrien, en støtte, som dog skal være tidsbegrænset. Jeg tror, at det er løsningen på vores støttespørgsmål, for støtten kan ikke blive ved i det uendelige.
Rapkay (PSE)
Hr. formand, kære kolleger, efter min mening er det forslag til forordning, som Kommissionen fremlagde for nu snart et år siden, et godt og fornuftigt kompromis mellem de modstridende interesser, der har været i Kommissionen og i medlemsstaterne. At det slet ikke er noget dårligt kompromis, kan ses på det faktum, at der selvfølgelig også har været disse modstridende interesser og holdninger i Europa-Parlamentet, i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, og når vi så i anden ombæring bliver enige om, at vi vil støtte netop dette forslag fra Kommissionen, der er næsten et år gammelt, taler det lidt for forslaget.
Vi, min gruppe, vil i hvert fald efterfølgende under afstemningen støtte forslaget uden ændringer, og vi vil holde os til den aftale, der blev truffet i udvalget. Og alligevel, når hr. Novelli er fremkommet med et par kritiske bemærkninger set fra hans synspunkt, gør jeg naturligvis det samme, for når der er tale om støtte i alle detaljer, kan man meget vel have forskellige opfattelser. Hr. Novelli, hvis oversættelsen var korrekt, talte De to gange om, at produktionsstøtten skal indstilles i 2007 ifølge Kommissionens forslag. Det er ikke korrekt, produktionsstøtten skal løbe indtil 2010. Det er også i orden. Støtten til lukning skal ophøre i 2007. Her har jeg imidlertid et lille problem: Hvis vi ønsker et sådant strategisk fundament og naturligvis bagefter får brug for kapacitetstilpasninger, kan jeg udmærket forestille mig, at man så naturligvis også får brug for støtte til lukning og omstrukturering, især hvis man siger, at også dette grundbeløb selvfølgelig skal være støttegodkendelsesretligt underbygget. Så kan et medlemsland, uanset hvilket, ikke bare gøre, hvad det vil, men skal både før og efter 2010 være underlagt støtteretlig kontrol fra Kommissionens side.
Jeg har også problemer med et andet punkt, nemlig spørgsmålet om støttens degressivitet. Det er rigtigt, at den skal udformes degressivt. Det, Kommissionen foreslår, forekommer mig at være lidt for skematisk. Her vil jeg anbefale Rådet at overveje, om det ikke kan henholde sig til det, EF-Domstolen besluttede i en dom herom fra 1998.
Det sidste punkt er revisionsklausulen efter 2007, som indgår i forslaget. Også her bør vi overveje tingene endnu en gang, men i øvrigt give vores fulde støtte til Kommissionens forslag.
Valdivielso de Cué (PPE-DE).
Hr. formand, som alle ved, blev Novelli-betænkningen om kulindustrien i EU forkastet af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi den 23. april. Betænkningens indhold kunne ikke bidrage til enighed om Kommissionens forslag, et forslag, som flertallet i udvalget anser for at være velafbalanceret og fuldstændigt, tværtimod ville det medføre den sikre død for den europæiske kulindustri.
På den ene side ville det indebære en beskæring af støtten til virksomhederne i sektoren samt en reduktion af støtteperioden for vores industrier. Da det drejer sig om et meget vigtigt område, især for de familier og landsdele i EU, der udelukkende ernærer sig ved denne virksomhed, blev flertallet i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi enigt om en velafbalanceret og retfærdig tekst, nemlig Kommissionens forslag til forordning. Pågældende forordning har til formål at bibeholde støtten til industrien mindst frem til december 2007. I den periode vil Kommissionen vurdere udviklingen i sektoren, både i Fællesskabet og på verdensplan, og om nødvendigt stille nye forslag.
På den anden side skal man huske på, at den nævnte dato er underordnet EU's behov for energiforsyningssikkerhed, og det vil Kommissionen selvfølgelig tage højde for i formuleringen af nye forslag. Det drejer sig om et yderst vigtigt område, der skal prioriteres højt.

Westendorp y Cabeza (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, det er rigtigt, at hr. Novellis oprindelige betænkning blev forkastet, fordi vi efter afstemningen om ændringsforslagene blev klar over, at den endelige tekst var fuldstændig usammenhængende. Man havde dels indarbejdet forslag, som havde til formål at fjerne støtten til kulindustrien, en meget vigtig industri for vores energiforsyning, dels forslag, som gik længere og ønskede vished om, hvad der vil ske efter 2010.
Af den grund blev betænkningen forkastet i udvalget, og man overlod til formanden - mig - at foretage sig det nødvendige for at løse problemet, da vi ellers ikke ville have mulighed for at udtale os om Rådets afgørelse. Jeg kontaktede derfor hr. Novelli, da han jo allerede havde arbejdet med betænkningen, og da jeg mente, at det udgjorde almindelig parlamentarisk høflighed at spørge ham, om han ville fremlægge en tekst, der kunne skabe konsensus, det vil sige Kommissionens tekst. Det accepterede hr. Novelli, og det vil jeg gerne takke ham for. Både han og jeg mener, at det er et skridt i den rigtige retning, han mener, man går for langt, jeg mener, at man ikke går langt nok. Men det er under alle omstændigheder den eneste mulige tekst, som jeg derfor mener, vi skal støtte, samtidig med at vi respekterer aftalen mellem de politiske grupper om ikke at vedtage ændringer til Kommissionens tekst.
På den måde sparker vi bolden over i Rådets banehalvdel. Så må vi håbe, at Rådet vedtager en løsning i stil med Kommissionens forslag.

Turmes (Verts/ALE).
Hr. formand, eftersom jeg kun har et minut, vil jeg gøre det meget kort. De Grønne er for omstruktureringsstøtte, for vi har en forpligtelse til at bakke op om omstrukturering af kulregionerne for at give arbejderne og deres familier i disse områder et perspektiv. Vi er derimod kategorisk imod støtte ud fra et argument om forsyningssikkerhed, for vi har et gennemsigtigt internationalt energimarked, hvis priser ikke har ændret sig de sidste 20 år, og hvor forsyningslandene er de samme, nemlig USA, Australien, Brasilien og Sydafrika. Det er tåbeligt at give millioner af euro ud på at støtte europæisk kul, som er tre, fem, ja 10 gange dyrere, når verdensmarkedet er gennemsigtigt. Hvis man førte en sådan økonomisk politik på andre områder, tror jeg, at det ville føre til fornyet nationalisme og enden på verdenshandlen, hvis hvert kontinent benyttede sig af sådanne politikker.

Markov (GUE/NGL).
Hr. formand, mine damer og herrer, kul kommer også til at spille en vigtig rolle i energiforsyningen inden for en overskuelig fremtid. På det punkt er jeg enig med Kommissionen, selv om andelen af kul i energiproduktionen er ret lille for øjeblikket i sammenligning med de andre primærenergikilder. Jeg mener endda, at Kommissionen i endnu højere grad end tidligere burde have henvist til uudnyttede kapaciteter ved energiudvindingen af kul, da forbedrede tekniske procedurer og især kraftvarmekobling kan give en højere virkningsgrad.
Når man helt korrekt inddrager indenlandske primærenergikilder i den europæiske strategi for energiforsyningssikkerhed og dermed også kul, betyder det automatisk i forbindelse med kul, at medlemsstaterne skal have ret til støtte i denne sektor, da Fællesskabets kulproduktion ikke er konkurrencedygtig over for import på grund af geologiske betingelser, miljøstandarder og sociale standarder i EU. Derfor er de former for støtte, Kommissionen har foreslået - driftsstøtte, støtte til lukning og støtte som følge af gamle forpligtelser - fornuftige og nødvendige, selv om man udmærket kan have en anden mening om forordningens løbetid.
Det, jeg mangler i Kommissionens forslag, er følgende: I forbindelse med den forestående udvidelse af EU er det absolut nødvendigt at inddrage de kulproducerende ansøgerlande i forordningens gyldighedsområde fra deres medlemskab at regne. Her er den påtænkte løbetid alt for kort for landene til at foretage de nødvendige og smertelige omstruktureringer inden for kulindustrien - f.eks. i Polen og Tjekkiet. Polen producerer trods alt mere kul end hele EU tilsammen. Der var i 2000 tale om 102 millioner t i forhold til 85 millioner t i EU. Her er der noget at indhente. Min gruppe støtter Kommissionens forslag.

Mombaur (PPE-DE).
Hr. formand, Kommissionen har stillet et forslag, og Parlamentet foreslår ingen ændringer. De medlemsstater, der vil indføre kulstøtte, må selv træffe beslutning herom og tage ansvaret for det, også på den baggrund at der ydes nogle meget store subsidier på området, hvis midler måske mangler til støtte til andre fremtidsindustrier. EU's opgave er for så vidt kun at konstatere, om støtten er forenelig med det europæiske marked. Det kræver, fru næstformand - Dem vil jeg gerne tiltale personligt, hvis De udviser den nåde at lytte til mig - kvalificeret flertal i Rådet. Det må ikke se ud, som om der bevirkes en overflødig enstemmighed i Rådet, sådan som det nu tilstræbes med luskeri uden lige i stil med luskepeterkonferencen i Nice. Det går ikke, at indlysende retsstridig støtte i andre medlemsstater sanktioneres via en enstemmig beslutning. Således skal støtte i Frankrig, Italien og Nederlandene til speditører erklæres for ikke-skadelig for det fælles marked. Det udgør pr. år og pr. lastbil subsidier til et beløb af 7.000 euro til fordel for speditører i nogle lande og til skade for speditører i alle andre lande. Det er skandaløst, at noget sådant skal sanktioneres enstemmigt i Rådet i strid med de europæiske traktater!
En sådan politik, fru næstformand, krænker i opsigtsvækkende grad traktaterne med uforudsigelige konsekvenser! Jeg konstaterer, at de forudsætninger, der i henhold til traktaterne er nødvendige for sådanne godkendelser - også enstemmige - ikke er til stede, og jeg opfordrer Kommissionen til at nedlægge indsigelse mod disse luskepeterresultater i Rådet ved EF-Domstolen og om muligt at forhindre dem.

Adam (PSE).
Hr. formand, det har ikke været let for udvalget at håndtere denne betænkning, men der er to punkter, som jeg mener Rådet bør tage op i forbindelse med den endelige beslutning. Først og fremmest skal branchens levedygtighed styrkes. Der skal udvises produktivitetsforbedringer de steder, hvor der ydes økonomisk støtte. Det andet punkt er, at det på grund af de lave priser på verdensmarkedet ofte er svært at finansiere opbygning af reserver i eksisterende kulminer, og det fremskynder lukningsprogrammet. Støtte til en sådan opbygning bør medtages i bestemmelserne. Jeg vil desuden gerne tilslutte mig hr. Markovs bemærkninger.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg bor i en meget lille region, Asturien, der i løbet af de forgangne år er blevet ramt af forskellige omstruktureringer, især inden for mineindustrien, som vi diskuterer i dag. Der har været en nedgang i antallet af minearbejdere i de sidste par år fra 24.000 til omkring 8.000 i dag. Jeg er derfor enig med mine kolleger - Industriudvalgets formand hr. Westendorp og hr. Rapkay - i, at vi skal vedtage Kommissionens forslag. Dels fordi det garanterer støtten frem til 2010, og det giver os råderum. Dels fordi det kommer ind på CO2-emissioner og minder om, at nedgangen i kulproduktionen også har medført et fald i CO2-emissionerne knyttet til brugen af kul. I forslaget fastslår man også, at de nuværende emissionsdirektiver forpligter industrien til at sætte ind over for forurening i forbindelse med forarbejdningen af kul og til at bruge de nyeste teknikker.
Kommissionen minder også om de sociale og geografiske konsekvenser, som man ikke må glemme. Vi ved alle, at i Tyskland, i Asturien, i León (vores naboregion) er situationen den samme, og vi ved, hvad der sker, når minefamilierne og den tilknyttede industri ikke længere har arbejde. Derfor minder Kommissionen også om nødvendigheden af social samhørighed. Hr. formand, man skal huske på, at den seneste aftale mellem regeringen og fagforeningerne i Spanien medfører yderligere produktionsfald.
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg sige, at Kommissionens forslag bekymrer os lidt med hensyn til, hvad der sker efter 2010.

Chichester (PPE-DE).
Hr. formand, traktatens udløb betyder, at der skal sættes noget andet i stedet. Ellers vil det bratte ophør af støtte betyde kaotiske tilstande. Det bør dog ikke åbne for støtte i al evighed. Erfaringerne fra Det Forenede Kongerige viser, at det er muligt at opretholde en konkurrencedygtig industri, men at justeringsprocessen kan være hård og smertefuld. Det er nødvendigt at sætte en tidsfrist for at gennemtvinge handling. Jeg foretrækker derfor en kortere tidsfrist, men jeg respekterer det kompromis, vi er nået frem til i udvalget, om at støtte Kommissionens forslag.
Vi må anerkende betydningen af kul for EU's energiforsyning, og jeg vil gerne understrege forsyningssikkerhedsaspektet. Vi er i Europa allerede dybt afhængige af kulimport, og derfor taler meget for at opretholde en vis hjemlig produktion. Kul udgør 16% af vores samlede energiforsyning i Europa. Jeg mener imidlertid, at vores støtte i højere grad bør rettes mod ren kulteknologi for at fremme effektiviteten og reducere emissionerne.
Det glæder mig, at kulindustrien i Det Forenede Kongerige anerkendes for sine initiativer til at forbedre konkurrenceevnen, og jeg vil gerne slutte med at sætte spørgsmålstegn ved det logiske i, at vi med den ene hånd støtter kulproduktionen med ca. 140 euro pr. ton, mens vi med den anden udfaser den økonomisk langt mere effektive kernekraftproduktion.

De Palacio
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne på Kommissionens vegne takke Europa-Parlamentet, ordføreren hr. Novelli og formanden for Industriudvalget hr. Westendorp for deres arbejde på dette område, og især for den positive udtalelse om Rådets forslag til forordning om statsstøtte til kulindustrien.
Jeg ved godt, at det har været vanskeligt, men som man har kunnet høre på talerne i dag - og som hr. Westendorp så passende udtrykte det - er den fremlagte tekst den eneste, man kan opnå konsensus om. Forslaget indeholder desuden en løsningsmulighed for traktaten, der udløber. Som hr. Novelli sagde, drejer det sig om fornyelse. Ja, det er på sin vis fornyelse, når man går fra en garanti i en specifik traktat til en forordning, der bliver en del af de generelle bestemmelser.
Under alle omstændigheder håber og tror jeg, at Rådet kan opnå politisk enighed på Rådet (energi) den 7. juni, idet man - efter afstemningen her i Parlamentet - kan regne med Europa-Parlamentets støtte. Rådet kan således afslutte proceduren med vedtagelse af forordningen.
Kommissionens forslag er baseret på idéerne fra grønbogen vedrørende en europæisk strategi for energiforsyningssikkerhed, det drejer sig ikke om, hvorvidt vi er truet eller ej. Jeg mener, man bør overveje, om vi er mere eller mindre udsatte, om vi er mere eller mindre sikre, det er det, man skal huske på. At være udsat er ikke det samme som at være truet. Ærligt talt mener jeg, og det er også derfor, at jeg har stillet forslaget, at vi ved bibeholdelsen af nogle strategiske kulreserver er mere sikre og dermed mindre sårbare over for krisesituationer.
I energiforsyningskæden er der led, hvor vi er meget sårbare. Og efter begivenhederne den 11. september står det klart, at vi ikke kan ignorere disse risici, selv om de er fjerntliggende.
I løbet af de sidste år har Kommissionen stillet forslag, der har haft til hensigt at fremme andelen af vedvarende energi og dermed fastholdelsen af naturligt forekommende primærenergikilder. Det er forslag, der har til formål at øge vores forsyningssikkerhed.
Det er vigtigt, at medlemslande, der har kulressourcer, kan regne med en fællesskabsramme, der gør det muligt at bibeholde adgangen til ressourcerne og opretholde en minimumsproduktion, der garanterer adgangen. Det medfører forsyningssikkerhed i form af naturligt forekommende primærenergikilder.
Mine damer og herrer, Kommissionen mener ikke, at hr. Turmes' ændringsforslag om at fjerne henvisningen til, at kul og vedvarende energi bidrager til vores selvstændige primærenergikilder, er i overensstemmelse med principperne om at konsolidere forsyningssikkerheden, og vi kan derfor ikke acceptere dem. Vi vil gerne understrege, at man er nødt til at se på den bredere sammenhæng, når man diskuterer aspekter knyttet til energi og miljø. Man skal tage højde for alt, hvad der er forbundet med energikilder og brugen af energi.
Hvad angår ændringsforslaget, hvori det fastslås, at forordningens mål er at indføre kulprodukter i fællesskabsretten, mener Kommissionen, at kulprodukter de facto vil udgøre en del af EF-traktatens anvendelsesområde efter EKSF-traktatens udløb. Vi mener derfor, at ændringsforslaget er unødvendigt.
Mine damer og herrer, vi mener, at Kommissionens forslag allerede er meget hårdt i kravet om omstrukturering af industrien gennem lukning af de produktionsenheder, der ikke bidrager til bevarelsesplanen for kulressourcerne, samt i styrkelsen af principperne om progressiv reduktion af og åbenhed omkring statsstøtten. Men det er et nødvendigt og passende forslag i den aktuelle situation.
Vi mener desuden, at det er i overensstemmelse med de tre grundsøjler i princippet om bæredygtig udvikling, forsyningssikkerhed, økonomisk fornuft og social og regional samhørighed. For et øjeblik siden hørte vi, hvordan man - med direkte kendskab til Asturien - stillede disse spørgsmål. Hvad miljø angår, vil man fremme de reneste teknologier.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vores forslag - som jeg håber vil blive modtaget positivt i Parlamentet i dag - tager højde for udvidelsen af EU, som nogle medlemmer har været inde på. Polen og Den Tjekkiske Republik skal fortsætte den omstrukturering, de har været i gang med i over 10 år. Vores forslag giver dem en ramme for afslutningen af de påbegyndte ændringer.
Mine damer og herrer, hr. formand, jeg vil inderligt takke for alle indlæg, også de mere kritiske. Jeg mener, at teksten er velafbalanceret. Jeg forstår, at den ikke tilfredsstiller alle, nogle meget lidt og andre mere, men jeg mener, at det er det, vi kan opnå i øjeblikket, og det er nødvendigt for at fastholde stabilitet og en klar ramme for denne sektor, der er så vigtig i nogle europæiske regioner. Sektoren er også yderst vigtig med tanke på udvidelsen og vores energiforsyningssikkerhed.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær de Palacio!
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0135/2002) af Bradbourn for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om ændring af beslutning nr. 1692/96/EF om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet (KOM(2001) 544 - C5-0478/2001 - 2001/0229(COD)).

Bradbourn (PPE-DE)
Hr. formand, må jeg begynde med at sige, at de vanskeligheder, vi står over for i forbindelse med behandlingen af denne betænkning, udgør nogle af de vigtigste udfordringer ved gennemførelsen af det indre marked. Lige siden offentliggørelsen af statusrapporten for det transeuropæiske net ved topmødet i Cardiff i 1998 har der hersket bekymring over, at det ikke er lykkedes visse medlemsstater at gennemføre projekter, som er hensigtsmæssige i forbindelse med de omhandlede bevillinger. Som ordfører har jeg derfor bestræbt mig på at indtage en afbalanceret holdning til revisionen af retningslinjerne for det transeuropæiske net på tværs af transportformer, som fremmer vores fælles mål om at skabe et fælles marked.
Hvis vi skal udvikle et net, som opfylder erhvervslivets og forbrugernes behov, mener jeg, det er nødvendigt at tilbyde en bred vifte af valgmuligheder, som øger konkurrencen i såvel bestemte sektorer som på tværs af alle transportformer. Det glæder mig især at se, at de regionale lufthavne tillægges større betydning i denne betænkning, hvilket ikke blot medfører værdifuld fleksibilitet inden for luftfarten, men også i betydelig grad er med til at reducere trængslen i og omkring de vigtigste lufthavne og de problemer, som dette skaber for økonomien og miljøet. Jeg er ligeledes glad for at se, at der på de områder, hvor det er hensigtsmæssigt, fokuseres mere på nærsøfart og indlandsskibsfart i Europa.
Det er dog nødvendigt, at vi i vores bestræbelser på at fremme flere forskellige transportformer ikke taber medlemsstaternes forskellige økonomiske og sociale behov af syne. Det går ikke at indføre den samme løsning for alle. De forskellige lande har forskellige demografiske, geografiske og økonomiske vilkår, og jeg må indrømme, at jeg er imod visse dele af betænkningen, som den er vedtaget i udvalget, fordi de ser ud til unødigt at begunstige nogle transportformer frem for andre. Hvis en bestemt transportform er den mest effektive løsning for EU-borgerne, bør de ikke fratages valgmuligheden på grund af foranstaltninger, som ikke er relevante for deres særlige vilkår.
I min egen valgkreds i West Midlands i Det Forenede Kongerige, som er et knudepunkt inden for logistik, distribution og godsbefordring, er vi så heldige at have to transeuropæiske transportnetprojekter i regionen, nemlig West Coast-hovedjernbanelinjen og motorvej M6, som forbinder store dele af det britiske motorvejsnet. Det er for mig at se et godt eksempel på, hvor latterligt det er, at den direkte konkurrence mellem disse to transportformer skal svækkes, når den giver forbrugerne en reel valgmulighed. Kommissionens forslag om ægte multimodalitet bør nyde fremme, således at projekter som vej- og togforbindelse til lufthavne medtages, men på en sådan måde, at det ikke virker konkurrenceforvridende. Jeg er også bekymret for, at jernbanetransport alene ikke vil være økonomisk gennemførligt i visse områder af EU.
Jeg er således bange for, at for snæver lovgivning vil diskriminere visse medlemsstater unødigt. Jeg mener, at mine ændringsforslag, som er forelagt plenarforsamlingen, vil være med til at genoprette fair konkurrence og fleksibilitet, så medlemsstaterne kan bruge den støtte, der er til rådighed, til den transportform, der bedst opfylder netop deres behov.
Jeg mener, at EU-støtten bør begrænses til en række teknologisk og økonomisk gennemførlige projekter på tværs af alle transportformer, så alle har lige vilkår. Desværre ser disse projekter netop ud til at være kendetegnet ved, at de trækker ud, uden at der er mulighed for revurdering, hvis medlemsstaterne ikke stiller midler til rådighed til at gennemføre dem. Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har allerede godkendt et ændringsforslag om at begrænse projektperioden til højst 15 år, og jeg vil anbefale Parlamentet at stemme for det. Jeg kan ikke understrege det nok, at hvis vi vil sikre de transeuropæiske nets levedygtighed, er det afgørende vigtigt, at vi først sikrer, at de relevante projekter har en sund ledelse og økonomi.
Jeg har i lyset af tidligere erfaringer heller ikke kunnet støtte ændringsforslag om at tilføje yderligere projekter til bilag III, da det på en måde har været bidraget til, at der er blivet givet køb på flere løfter. Det er ulogisk at sprede bevillingerne endnu mere, når der allerede findes projekter, som ikke kan opfylde de oprindeligt aftalte mål. Af samme grund kan jeg med stolthed sige, at jeg ikke er gået på kompromis med hensyn til den økonomiske kontrol, som Parlamentet efter min mening har pligt til at gennemføre. Med hensyn til Galileo-systemet, hvis samlede pris man endnu kun har skønnet, foreslår jeg, at der gennemføres en egentlig cost-benefit-analyse, og at Parlamentet løbende underrettes om projektets status.
Som afslutning vil jeg gentage, at jeg mener, der er behov for en afbalanceret holdning til transport på tværs af EU og ikke en holdning, der blot skal opfylde tidens krav. Der er tale om et meget langsigtet og dyrt program, og EU-borgerne vil ikke takke os, hvis vi vælger at fratage dem deres frihed til at vælge den transportform, de ønsker. Jeg håber, at Parlamentet vil kunne støtte denne betænkning.

Flemming (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, Miljøudvalget har udarbejdet en, efter min mening, virkelig glimrende udtalelse til Bradbourn-betænkningen. Desværre er de damer og herrer i Transportudvalget ikke lige så miljøbevidste, som det er tilfældet i Miljøudvalget, men ting, man ikke beskæftiger sig så meget med, forstår man heller ikke helt så meget af! Vi er dog enige, når det handler om at være parat til at fremme udviklingen af forbindelserne til de lande, der støder op til EU, og forbindelserne mellem EU-medlemsstaterne. Det er efter min mening ganske vigtigt med henblik på EU's udvidelse.
Miljøudvalget har dog alligevel udvirket en stor succes, fordi Transportudvalget nu accepterer, at der skal tages bindende højde for resultaterne af de strategiske miljøvurderinger i de konkrete gennemførelsesprocedurer. Kun når det handler om at sætte emnet sundhed i relation til emnet trafik, er man tydeligvis ikke parat til at overveje dette nærmere. Det forholder sig således i alle medlemsstater, at trafikulykker, især ulykker i vejtrafikken, er en hovedårsag til død og alvorlige kvæstelser. Lufttrafikken bidrager i væsentlig grad til luftforureningen. Et betydeligt antal mennesker i Europa er udsat for trafikstøj, der ikke alene udgør en alvorlig gene og søvnforstyrrelser, men også fører til kommunikationsproblemer og hos børn endda til virkelig alvorlige psykiske forstyrrelser. Alt dette ville vi gerne drøfte indgående, men her var man ikke til sinds at tage Miljøudvalgets holdning så alvorligt.
Men ser De, det gode lader vente på sig, og Miljøudvalget får helt sikkert igen mulighed for at komme til orde, hvad angår trafikken. Der er helt sikkert ikke noget på det menneskelige område, der er sort/hvidt, og vi ved alle, at trafikken, uanset om der er tale om fly, biler eller tog, udgør en virkelig stor del af vores frihed, en ret stor del af vores velstand, men alt det, vi gør, bør vi jo gøre ansvarligt.
Peijs (PPE-DE).
Hr. formand, først og fremmest takker jeg ordføreren, der som sædvanlig har gjort et meget solidt stykke arbejde. I store træk er vi enige, men på nogle ikke ubetydelige punkter adskiller min holdning sig både fra ordførerens og fra Kommissionens holdning.
Det er ærgerligt, at Kommissionen i forbindelse med de transeuropæiske transportnet vælger samme fremgangsmåde som i hvidbogen, nemlig mange jernbaner og få vandveje. Den infleksible styring af de europæiske tog gør jernbanetransporten som en løsning på trafiktætheden på grund af godstransport mindre sandsynlig, end vi tror og håber. Udvikling af vandvejene er billig, hvad angår investering, og uovertruffen som en løsning på trafiktætheden. Sammen med nogle kolleger ville jeg gerne have rettet dette og tilføjet nogle specifikke grænseoverskridende vandprojekter. De to store partiers strategi her i Parlamentet gør det ikke muligt. Jeg har aldrig kunnet forstå denne strategi, men jeg har bøjet mig for den. Hvis de tre institutioner alle sammen havde valgt ikke at tilføje nogen projekter, ville det have været logisk.
Det ville bestemt have været bedre først at revidere bilaget som helhed i 2004, idet vi så bedre kunne tage hensyn til ansøgerlandene. Nu vil kun Parlamentet, som jo har kæmpet for medbestemmelsesret på dette punkt, være tilbageholdende. Det medfører, at listen geografisk set er lidt ensidig. Heldigvis har grupperne dog overtaget nogle ændringsforslag, der er stillet sammen med De Liberale og EDD-Gruppen. De opfordrer til på alle fronter at være opmærksom på transport ad vandveje som en rimeligt billig løsning på trafiktætheden.
I øvrigt mener jeg, at fællesforetagendet Galileo meget hellere skulle have være finansieret af forskningsmidler i stedet for infrastrukturmidler.

Savary (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne først lykønske vores ordfører, hr. Bradbourn, som har givet meget af sig selv for at nå frem til en betænkning, som nu forekommer mig at være helt igennem acceptabel. Vi er naturligvis glade for, at forslaget til nye retningslinjer for de transeuropæiske net lægger sig op ad og er i overensstemmelse med politikken om miljøvenlig transport, som i øvrigt står i hvidbogen. Jeg tror, at det var en fuldkommen nødvendig overensstemmelse, og personligt mener jeg, at de nye målsætninger, som foreslås os, sandsynligvis er bæredygtige målsætninger, der rækker ud over de andre faser af nyorientering i disse projekter.
Vi tager ligeledes godt imod de seks nye specifikke storprojekter, især Galileo. Vi er et stort flertal i Parlamentet, som har godkendt dette projekt, hvis hidtidige indflydelse vi har set. Jeg tager endvidere for mit eget vedkommende godt imod projektet om transport over Pyrenæerne, for vi understreger ikke i tilstrækkelig grad, at problemet med Pyrenæerne er lige så skyhøjt som med Alperne. Tilbage står, at denne sag rejser to slags problemer. Den ene er definitionsproceduren i bilag III. Hvordan kan man undgå, at Parlamentet bliver en forauktionering af en række lokale og regionale projekter uden budgetansvar, som i sidste ende vil miskreditere det, for vi har naturligvis alle nogle projekter, som ligger vores hjerter nær i vores regioner, kantoner og byer? Hvordan skal man i øvrigt sikre, at disse projekter ikke frivilligt syltes og udelukkes af folkets repræsentanter, det vil sige Parlamentet? Jeg tror ikke, at vi har fået afgjort spørgsmålet ordentligt, og der skal tænkes nærmere over det med hensyn til proceduren. For vores vedkommende har vi bestemt, at vi som en retssikrende foranstaltning vil holde os til bilag III, som er foreslået af Kommissionen, men jeg vil gerne erkende, at det ikke er tilfredsstillende.
Det andet problem er finansieringen. Jeg tror, fru kommissær, at vi bliver nødt til at tage et meget stærkt initiativ med hensyn til TEN-finansieringen. Det drejer sig et eller andet sted om et ansvar og et valg uden økonomisk opbakning, som vi er i færd med at reklamere med på europæisk plan. Når man ser resultatet af de opstartede projekter, er det ikke tilfredsstillende. Personligt mener jeg, at vi, ud over de forslag, som De vil stille om fastsættelse af tariffer for udnyttelse af infrastrukturerne, måske burde genoptage idéen om et stort lån til finansiering af de transeuropæiske net og fremskynde iværksættelsen af dem. Hvis De lancerer et sådant initiativ, vil vi være en flok, som støtter det.

Sterckx (ELDR).
I sin fortræffelige betænkning understreger ordføreren endnu en gang, hvor vigtige de transeuropæiske transportnet er. Jeg forstår derfor så meget desto mindre, hvorfor Europa-Parlamentet ikke skulle være med til at træffe bestemmelser om denne liste over prioriterede projekter. Parlamentet krævede det ved den første beslutning i 1996. Nu har det denne mulighed, og så benytter det den ikke. Kommissionen støttede Parlamentet i 1996, og nu skulle vi afvise den mulighed, således som det skete i Transportudvalget.
Hr. formand, jeg forstår det ikke. Jeg synes også, det er uacceptabelt. Derfor forelægger min gruppe med støtte fra en række medlemmer fra andre grupper på ny de projekter, der blev afvist i Transportudvalget, både mine projekter og projekter udarbejdet af andre kolleger, som har måttet trække deres betænkninger tilbage under en eller anden form for tvang. Jeg synes hverken, det er klogt eller acceptabelt. Det er betænkninger, som kommer fra forskellige lande, nemlig Italien, Frankrig, Storbritannien, Nederlandene og Belgien. Det har altså intet at gøre med kun at tænke nationalt. Jeg synes, Parlamentet skal være med til at drøfte denne liste.
Jeg vil nævne et projekt, som er særlig vigtigt for mig som flamlænder og som Antwerpen-borger. Det er Ijzeren Rijn, jernbaneforbindelsen mellem havnen i Antwerpen og Ruhrområdet, en jernbane, som allerede eksisterer, og som altså ikke behøver blive anlagt, men som kun skal moderniseres og tages i brug igen. Ordføreren siger i sin betænkning, at forbindelser mellem havne og deres bagland, mellem vand og jernbane, er vigtige. Ijzeren Rijn er et sådant tilfælde. Kommissionen siger i sin hvidbog, at vi skal fremme jernbanen, på ny tage forfalden infrastruktur i brug, tage ruter i brug, som specifikt er beregnet til godstransport ad jernbane, og at vi skal gøre noget ved vanskelighederne ved grænseovergangene, for det er de sværeste punkter. Ijzeren Rijn-projektet opfylder alle de betingelser, som nævnes i betænkningen og i Kommissionens hvidbog. Det er et projekt, som budgetmæssigt er forholdsvis billigt, fordi jernbanen allerede eksisterer. Det er et projekt, som har en enorm merværdi, fordi det kan betyde en reduktion af overbelastningen af øst-vest-forbindelsen og således kan mindske trafiktætheden. Jeg ville altså finde det uforståeligt, hvis Europa-Parlamentet ikke skulle deltage i drøftelserne og ikke skulle være med til at forelægge dette projekt og andre projekter. Jeg siger ikke, at vi skal have det sidste ord, men vi skal deltage i drøftelserne.

Schroedter (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg tror, at det uden tvivl er alles ønske at have et velplanlagt og bæredygtigt transportsystem i Europa som rygrad. Det, vi hidtil har oplevet, er imidlertid manglende planlægning og gennemførelse af forældede projekter af national interesse fyldt med tvivlsomme cost-benefit-analyser. Det kan Kommissionens dokument heller ikke sige sig fri for. EU's opgave er ikke at opfylde ønskerne på de nationale ønskesedler, men EU har derimod et fælles økonomisk ansvar, og det ligger først og fremmest i en bæredygtig mobilitet og miljømæssigt skånsomme transportmidler, som hører fremtiden til, og det er især jernbanen. Planlægningen må og skal være i overensstemmelse med EU-politikker som politikken om miljøbeskyttelse. Derfor plæderer jeg endnu en gang for, at planlægningen med hensyn til de transeuropæiske transportnet langt om længe går væk fra korridormetoden og påbegynder en områdemetode, det vil sige, at der planlægges ud fra, hvad vores mål er, hvad vi ønsker at nå, og derefter undersøger vi, hvilken løsning der er den bedste og mest bæredygtige og også er anvendelig for de kommende generationer.
Der kan efter min mening rejses tvivl om forsøget på, og nu kommer jeg især til udbygningen af floderne, at bygge nogle kæmpemæssige badekar i Europa, hvor man imidlertid skal huske, at floder også har en anden funktion, de udgør nemlig levesteder for mennesker, for turisme, for det naturlige miljø. Jeg understreger igen, at det er nødvendigt at gøre skibene mere fleksible, det vil sige at anvende de små fladskibe til kortvarig, fleksibel og dermed intermodal transport i højere grad end at udbygge floderne i stor stil.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, Det Europæiske Råd i Göteborg anerkender nødvendigheden af at inddrage bæredygtig udvikling i andre unionspolitikker på lige fod med økonomiske og sociale mål. Jeg støtter derfor Miljøudvalgets forslag, som har til formål at fremme jernbanetransport og andre mindre forurenende transportformer, og som indeholder mere præcise løsningsforslag for kombineret transport i forhold til ordførerens forslag.
Blandt de projekter, man blev enig om på Det Europæiske Råd i Essen, og som er med i hvidbogen, findes et, nok det mest ambitiøse og kostbare, om en forbindelse mellem højhastighedstog i det iberiske netværk, projektet ville nok kræve halvdelen af budgettet. Hr. formand, selv om vi forsvarer de konventionelle net, så ligger projektet på tegnebrættet, og vi beklager, at man ikke i planen for Madrid-Valencia via Cuenca har forudset at passere Teruel. Jeg ved godt, at projekterne bygger på indgåede aftaler, og at det er vanskeligt at opnå enighed. Men institutionerne i Aragonien mener, med baggrund i en ekspertundersøgelse, at det kunne gennemføres, og det ville virkelig fremme en region i kronisk nedgang med stort befolkningsfrafald, som har ført til, at borgerne har dannet den ikke-statslige organisation Teruel Existe (Teruel findes).
Izquierdo-betænkningen fra 2001 om transportpolitik minder om, at transportpolitikken skal bidrage til økonomisk og social samhørighed i de perifere regioner og i områder med lav befolkningstæthed. Vi beklager derfor, at man ikke har taget højde for dette stop.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, behandlingen af denne betænkning kan betegnes som mærkværdig. For seks år siden opfordrede Parlamentet til medbestemmelse ved opstillingen af listen over prioriterede projekter vedrørende transeuropæiske transportnet. At dette ikke var muligt dengang, førte til stor forargelse. Nu er der grund til overraskelse, nemlig over at Parlamentet nu viser sig ikke længere at ville have denne medbestemmelse, selv om muligheden for det nu formelt eksisterer!
For at genoprette den nødvendige konsekvens har jeg sammen med Den Liberale Gruppe stillet en række ændringsforslag for at benytte denne mulige medbestemmelse. Således kan vi give Rådet modvægt ved tilpasningen af bilag III, fuldstændigt i overensstemmelse med holdningen for seks år siden. Hvis vi ikke kan blive enige om det, er det klogere endnu en gang at tænke roligt over det og vente med drøftelserne om projekterne vedrørende transeuropæiske transportnet indtil den store revision af listen i 2004.
Et andet vigtigt punkt, der skal lægges vægt på, er gennemførelsen af de transeuropæiske transportnet, navnlig de miljøbetingelser, der skal være opfyldt. Den holdning, som Transportudvalget har indtaget hertil, er rigtig. I forslagene har der imidlertid indsneget sig en utydelighed om direktiv 2001/42/EF's virkemåde. Dette direktiv pålægger medlemsstaterne visse opgaver med hensyn til vurderinger af indvirkningen på miljøet. I ændringsforslag 20 pålægges Kommissionen de samme opgaver. Det forekommer os at være spild af arbejde og penge. Det gode formål tjenes ikke af overlapninger. Opgavefordelingen skal være klar. Derfor har jeg stillet fire ændringsforslag for at undgå disse overlapninger.

Cocilovo (PPE-DE).
Fru formand, jeg tror ikke, at den opmærksomhed og lydhørhed, hvormed Parlamentet har fulgt Kommissionens forslag i denne betænkning, er overraskende, og det skyldes netop den rolle, som de transeuropæiske net mere generelt spiller for den politik, der skal skabe vækst, konkurrencedygtighed og beskæftigelse. Vi glæder os over, at man ved denne første revidering er enig i hvidbogens retningslinjer, og det er netop for at sørge for en sammenhæng med de nødvendige strategiske retningslinjer og interventionsprioriteringer.
Sådan som andre allerede har gjort, heriblandt ordføreren, vil vi ud fra dette synspunkt gerne understrege det hensigtsmæssige i en intervention, hvor man privilegerer løsningen af flaskehalsproblemet, og hvor man privilegerer indgreb, der sikrer multimodalitetens udvikling og en harmoni mellem transportformerne, uden at det går ud over nogen af disse, så længe der ikke er nogen ordentlige alternativer til vejtransport. Jernbane- og søtransporten skal selvfølgelig opprioriteres, og det er interventioner, som vi er enige i.
Vi er naturligvis bekymrede over, at listen over projekter ikke støttes af tilstrækkelige finansielle midler. Når forskellen mellem antallet af projekter og de midler, der står til rådighed, er så stor, risikerer man, at nogle projekter reelt bliver dårligere stillet end andre. Derfor - og også for at holde fast ved prioriteringen af nord-syd-retningslinjerne - er vi f.eks. interesseret i, at de nødvendige interventioner på øst-vest-strækningen nord for Alperne og strækningen mellem Stuttgart og Wien ikke bliver et alternativ til strækningen mellem Lyon og Trieste, det vil sige syd for Alperne.
Jeg vil slutte af med en mere generel bemærkning, nemlig at vi alle er meget opmærksomme på revisionen i 2004. I den forbindelse mente nogle af os, at det ikke var hensigtsmæssigt at lade Parlamentet gribe ind i listen over projekter i bilag III. Det betyder dog ikke, at vi bifalder en metode, som udelukker Parlamentet. Næste gang bliver det nødvendigt med en passende undersøgelse, hvor Parlamentets rolle opprioriteres, for Parlamentets indsats i den retning må ikke risikere at blive degraderet til blot at opfylde behovene, og en unilateral administration fra Kommissionens og Rådets side kan ikke sikre de valgte interventioners kvalitet.

Piecyk (PSE).
Fru formand, jeg er enig med hr. Cocilovo og også hr. Sterckx. Det handler i dag om en moderat revision af de transeuropæiske transportnet. Den virkelig store revision kommer i 2004, og på det tidspunkt vil vi helt sikkert sætte os sammen og formulere nogle fornuftige forslag til de transeuropæiske transportnet. Til ordføreren skal der lyde en tak for hans arbejde, men også for hans skånselsløse facit. Det afgørende er, at ud af de 14 projekter på Essen-listen er de tre realiseret, og det betyder, at Rådet tog munden for fuld i sin tid. Det hørte ikke på Parlamentet, stivsind og ikke klogskab var ledetråden dengang. Ingen - heller ikke Parlamentet - kan fortælle en medlemsstat, hvornår og hvor den skal gennemføre hvilket projekt. Kun hvis en medlemsstat siger "vi vil have dette projekt anerkendt som et projekt af fælles europæisk interesse", skal medlemsstaten holde sig til de europæiske betingelser. Derfor er det, ordføreren har foreslået, virkelig godt: Hvis et projekt ikke er gennemført inden for en bestemt tidsfrist, slettes det ganske enkelt fra prioritetslisten.
Kommissionens forslag er realistisk og fornuftigt. Det er baseret på de miljøvenlige transportformer, og derfor bør vi også støtte det i morgen. Jeg vil gerne sige følgende til Rådet: De gør bedst i ikke at fremkalde en institutionel konflikt her. Det kan ikke betale sig, for vi har allerede foretaget en række ændringer i TEN. Derfor bør vi samarbejde godt ...
(Formanden afbrød taleren)

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Fru formand, fru kommissær, det er nødvendigt at øge midlerne til prioriterede projekter, der udvikler vores transeuropæiske transportnet, da de er vigtige for vores fremskridt. Man skal fokusere på jernbane-, luft- og søtransport og kombinationen af disse som mindre slående og mere miljømæssigt bæredygtige alternativer til vejtransport.
Ud af de 14 prioriterede projekter, man blev enig om på Det Europæiske Råd i Essen i 1996, har man frem til nu kun gennemført tre. Jeg venter med spænding på højhastighedstoget mellem Madrid, Vitoria og Dax, som stadig ligger på tegnebrættet. Da vi har begrænsede fællesskabsmidler til rådighed, mener jeg, at vi skal vente med at inddrage nye prioriterede projekter, til vi har fået gennemført de første. Vi skal afvente en ændring af retningslinjerne i forbindelse med optagelse af nye medlemsstater. Jeg foreslår desuden, som det fremgår af et af mine ændringsforslag, at man ikke nødvendigvis behøver at bygge nye transportnet for at opnå højhastighedsbaner. Det kan også ske via en ombygning af eksisterende baner, så undgår man desuden yderligere overgreb på og ændringer af landskabet og miljøet.

Rack (PPE-DE).
Fru formand, arbejder på papir er anerkendt inden for kunstverdenen og får smukke priser. De transeuropæiske transportnet er desværre - og det er slet ikke smukt - i vid udstrækning også kun papirarbejde! Mange kulørte linjer på Unionens landkort med gennemgående nummerering, på kryds og tværs gennem Europa. Det er dog ikke altid - og det er problemet - at de mange kulørte linjer repræsenterer en moderne, fuldt funktionsdygtig trafikal infrastruktur: jernbaner, vandveje, flytrafik. Nettet ligner delene i et kludetæppe. Set ud fra den betragtning er det godt og nødvendigt, at Kommissionen vil gennemgå tingene og i den forbindelse frem for alt lægger vægt på øget og bedre interoperabilitet og intermodalitet for trafikmidlerne og også vil sørge for et bedre net og tilknytning og integration af ansøgerlandene.
Et mindre smukt aspekt ved sagen er den stadig ikke tilfredsstillende integration af Europa-Parlamentet i beslutningsstrukturerne, og helt og aldeles upassende er forslaget fra nogle af vores kolleger fra forskellige grupper, der vil profilere sig selv i en slags fristilsselvbetjeningsaktion over for borgerne derhjemme. Lad os håbe, at Kommissionens program om en ægte revision af TEN i 2004 overholdes, og lad os lægge stor vægt på, at Europa-Parlamentet så bliver inddraget fuldt ud og rettidigt. For den tid, vi går i møde nu, er det, Kommissionen har fremlagt, et godt mellemliggende skridt. Vi bør virkelig følge ordførerens holdning og bortset fra nogle små ændringer støtte dette mellemliggende skridt.

Watts (PSE).
Fru formand, det glæder mig, at udvalget bakker op om de ændringsforslag, som vil styrke gennemførelsen af et miljømæssigt bæredygtigt transportsystem ved at insistere på en strategisk vurdering af miljøvirkningerne af de transeuropæiske transportnetprojekter. Jeg håber, at Parlamentet støtter denne holdning i dag.
Jeg er dog meget betænkelig ved, at kommissæren med ordførerens opbakning - og det en ordfører, der er medlem af det britiske Konservative parti - på dette tidspunkt tilføjer seks nye prioriterede transeuropæiske transportnetprojekter. Den samlede pris for disse projekter er det enorme beløb af 66,6 milliarder euro. Ingen af disse seks nye projekter er i Det Forenede Kongerige. Faktisk er de fleste medlemsstater forbigået. Derfor er vi nogle stykker, der insisterer på, at vi enten tildeles en rimelig del af de yderligere midler, eller alternativt, at der ikke tildeles yderligere midler i dag.

Carraro (PSE).
Fru formand, jeg vil gerne sige, at på trods af nogle glimrende ting såsom Galileo-projektet er Kommissionens forslag utilstrækkeligt, eftersom der lægges alt for lidt vægt på øst-vest-forbindelsen syd for Alperne, idet udvidelsen mod øst til ansøgerlandene kun sker via Stuttgart-Wien-strækningen nord for Alperne. Derfor har vi sammen med bl.a. hr. Pittella og hr. Fava stillet nogle ændringsforslag, som forhåbentlig bliver vedtaget, så vi kan skabe ligevægt i det, der efter min mening er en kraftig skævvridning og en uretfærdig forfordeling, når det gælder retningslinjerne for Sydeuropas udvikling. Her er Spanien til gengæld en klar undtagelse, eftersom det i vid udstrækning er repræsenteret.
Jeg håber også, at disse ændringsforslag bliver vedtaget, fordi jeg ikke er enig i Parlamentets beslutning om ikke at vælge og dermed undlade at tage stilling til bilag III. Herved giver Parlamentet afkald på de beføjelser og de privilegier, som vælgerne har givet det mandat til.

De Palacio
Fru formand, mine damer og herrer, den transeuropæiske transportnetpolitik blev skabt for 10 år siden for at lette gennemførelsen af det indre marked. Og det er klart, at man også skal tænke på politikken i forbindelse med udvidelsen.
Desværre forholder det sig sådan, at man i dag efter 10 år - som nogle allerede har sagt - kun har afsluttet 20% af transportnettet. Det ville være nødvendigt med en investering på 400.000 millioner euro for at gennemføre det planlagte net.
Efter udvidelsen kommer investeringen op på omkring 500.000 millioner euro. Sagen er den, at fællesskabsfinansieringen i dag, inklusive alle tilgængelige midler, udgør knap 2.500 millioner euro om året. Forskellen er altså enorm, og det betyder, at størstedelen af finansieringen må finde sted på nationalt niveau.
Det forklarer, hvad jeg efterfølgende vil sige. Og det viser også, at de begrænsede midler, vi råder over, på bedre vis skal koncentreres i politiske mål, således at de virker som en løftestang for nationale bidrag, offentlige eller private, og gennemførelsen af projekter, der har fællesskabsinteresse, da de er knyttet til gennemførelsen af det indre marked.
Prioriteterne er dels at skabe balance mellem de forskellige transportformer, og som naturlig følge deraf fremme kombineret transport, dels at løse problemet med smalle vejstrækninger, der skaber flaskehalsproblemer, så man via en mindre investering kan opnå større kapacitet og en generel forbedring af systemet. Dette skal ske under hensyntagen til Kommissionens prioritet, udvidelsen, som uden tvivl vil være den vigtigste prioritet og det vigtigste politiske emne i de kommende år, ikke alene nu under forberedelsen, men også efter at udvidelsen har fundet sted.
Jeg vil gerne lykønske hr. Bradbourn med betænkningen, den høje kvalitet og det veludførte arbejde, som jeg håber vil muliggøre en hurtig vedtagelse af revisionen af retningslinjerne, og her vil jeg lige understrege, at det er en midtvejsrevision, inden planerne og kortene skal revideres i 2004.
Stats- og regeringscheferne er enige i, at man skal fremme de transeuropæiske transportnet, hvilket de gjorde opmærksom på på Det Europæiske Råd i Barcelona for et par måneder siden. De anmoder om en vedtagelse af denne tekst inden december 2002 både i Parlamentet og Rådet.
Jeg er glad for, at man i Parlamentets betænkning støtter ændringen af bilag III. Jeg minder om, at næsten alle projekterne i bilag III var med i de transeuropæiske net i 1996 eller var ønsket af Europa-Parlamentet, hvorefter man nu prioriterer dem. I bilag III nævner man listen fra 1994, Essen-projekterne. Og jeg må sige, at det glæder mig meget, at flertallet i Parlamentets Transportudvalg har arbejdet så seriøst med vores forslag.
Over halvdelen af ændringsforslagene fra Transportudvalget er acceptable, de forbedrer faktisk Kommissionens forslag og styrker prioriteterne fra hvidbogen, enten ved at fremme transport ad søvejen på korte distancer, fremme flodtransport eller ved at kombinere dette med jernbanetransport. Det drejer sig om ændringsforslag, Kommissionen kan acceptere, enten principielt, delvist eller med små redaktionelle ændringer.
Jeg vil dog komme ind på nogle ændringsforslag, der skaber problemer for Kommissionen. Ændringsforslag 53-56 og 61-66, som har til formål at ændre bilag III. En vedtagelse af disse ændringsforslag vil betyde, at man på fællesskabsniveau prioriterer projekter, som Kommissionen ikke har de nødvendige oplysninger om, hvad angår den europæiske merværdi og de berørte medlemsstaters interesse i projekterne. Man skal huske på, at det er nødvendigt med medlemsstaternes opbakning. Kommissionen kan derfor ikke acceptere ændringsforslagene, og jeg er glad for, at ordføreren og Transportudvalget har samme opfattelse.
Jeg vil også komme ind på de ændringsforslag, som omhandler den strategiske miljøevaluering af transportnettet. Det blev diskuteret indgående allerede i 1996, da man vedtog den beslutning, vi skal ændre i dag. På trods af det, fru Flemming har sagt, kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 40, 41, 42 og 43 og den del af ændringsforslag 20, som har til formål at gøre Kommissionen ansvarlig for den strategiske miljøevaluering, når man i europæisk lovgivning, direktivet vedtaget i 2001, fastslår, at det er pålagt medlemsstaterne. Kommissionen kan ikke træde i stedet for medlemsstaterne i udøvelsen af deres forpligtelser, det er et grundlæggende princip. Det er derfor nødvendigt, at medlemsstaterne påtager sig deres ansvar, de må ikke prøve på at overføre forpligtelser, de ikke kan overholde, til os.
Fællesskabet kan selvfølgelig bidrage, hvis det giver en merværdi, f.eks. ved at støtte udviklingen af evalueringsmetoder. Derfor kan vi acceptere den del af ændringsforslag 20, som sigter på en fortsat udvikling af evalueringsmetoder.
Derimod kan Kommissionen ikke støtte ændringsforslag, som sætter spørgsmålstegn ved ønsket om at skabe balance mellem nye transportformer og finansielle fællesskabsinstrumenter. Det vil sige ændringsforslag 9, 31, 33, 35 til 39, 45, 52 og 57.
Hvad Galileo angår, er det ikke muligt at foretage cost-benefit-analyser hvert år. Mine damer og herrer, De kender jo undersøgelserne fra forskellige konsulenter, og dem henholder jeg mig til. Vi kan derfor ikke acceptere ændringsforslag 10.
Kommissionen kan ikke acceptere, at man blandt målene for det transeuropæiske transportnet skal inkludere en reduktion i transportefterspørgslen. Jeg beklager meget, men det er ikke mit ansvar som transportkommissær, og det hører heller ikke under det europæiske transportnet. Man har aldrig fra Det Europæiske Råds side sagt, at man ønsker at reducere transportefterspørgslen. Det er ikke det, det drejer sig om, noget helt andet er at frigøre efterspørgslen fra den økonomiske vækst. Hvis man opnår det, vil det være et virkeligt fremskridt, og det arbejder vi på. I ændringsforslag 12 og 34 går man videre end definitionen af miljømæssigt bæredygtig transport fra Det Europæiske Råd i Göteborg.
Mange af ændringsforslagene om fællesskabsprioriteterne, artikel 5, er problematiske for Kommissionen. Kommissionen forkaster derfor ændringsforslag 13 og 49, 15, 21, 17, 27 og 18.
Hvad angår fastsættelsen af et net for søvejen, er jeg enig med fru Peijs i, at vandvejen er vigtig. Vi er ved at gennemføre vigtige initiativer, og et af de projekter, vi har inkluderet, fokuserer netop på en forbedring af forbindelsen mellem Danubio-systemet og Rin-Ródano-systemet. Der er dog et lille problem, der er desværre ikke sejlbare floder i alle EU's lande eller regioner. Det ville være lettere at gennemføre, hvis der var sejlbare floder i hele Unionen. Der er lande, et land, jeg kender meget godt, der desværre ikke har sejlbare floder. Vi bliver misundelige, når vi ser det i andre lande, ikke kun fordi de er smukke, men også på grund af transportmulighederne. Det er rigtigt, at vi har andre ressourcer, men altså ikke de vigtige floder.
Under alle omstændigheder støtter Kommissionen idéen om at inkludere River Information Systems, men vi kan ikke forpligte os til at fremlægge en plan, da der inden for flodsystemet, i modsætning til jernbanerne, ikke findes fællesskabsregulering om interoperabilitet. Jeg vil dog alligevel sige til fru Peijs, at jeg, efter hendes oplæg, sammen med Kommissionens tjenestegrene vil overveje, om man kan opnå fremskridt inden for disse spørgsmål, da det kunne være interessant. Jeg kan ikke love noget, jeg må først se på cost-benefit-forholdet og eksisterende muligheder. Hvis det kan gennemføres, vil jeg på et senere tidspunkt stille et forslag, som sigter mod skabelsen af interoperabilitet i de sejlbare flodsystemer.
Vi kan heller ikke acceptere ændringsforslag 25 og 26, da vi ikke ønsker at ændre på kortene over udpegede indre havne. Til sidst vil jeg sige, at jeg godt forstår ændringsforslag 29, 30 og 46, som har til formål at understrege listen over prioriterede projekter i bilag III, altså de projekter, der efter 15 år endnu ikke er gennemført. Jeg forstår det udmærket, og det giver også mening, men der er et problem. Det drejer sig om projekter af transeuropæisk interesse, som Kommissionen ønsker at fremskynde, medlemsstaterne har accepteret dem, men de udviser ikke den store interesse.
Jeg vil ikke komme med eksempler, jeg er sikker på, at De ved, hvad jeg mener. Hvis der var en mulighed, som den, der er omtalt i ændringsforslagene, ville nogle lande benytte den for projekter af stor fællesskabsinteresse, men lille national interesse. Sagen ville være en anden, hvis det udelukkende drejede sig om projekter af national interesse. Så giver det mening med en frist på 15 eller 10 år, men her er det projekter med stor fællesskabsinteresse og ofte meget relativ interesse for de berørte lande. Vi må derfor forkaste ændringsforslagene og også ændringsforslag 44 og 50, som kommer den fremtidige revision af retningslinjerne i forkøbet.
Endelig kan Kommissionen ikke acceptere ændringsforslag 59 og 60, som har til formål at slette eller ændre det transeuropæiske transportnets kort, der er vedlagt forslag til beslutning, da disse kort bruges af både Kommissionen og medlemsstaterne. Det har hr. Sterck og andre været inde på. Det samme gør sig gældende for ændringsforslag 47 og 58, som vi ikke kan acceptere, da de enten berører grundlaget for projekterne i bilag III eller subsidiaritetsprincippet.
Jeg vil gerne svare på hr. Savarys kommentar om, at der ikke er midler nok. Mine damer og herrer, det mener jeg, vi skal tage op i forbindelse med det nye finansielle overslag. Det er rigtigt, at vi her koncentrerer midlerne, vi øger dem ikke. Og en koncentration af midlerne betyder en yderligere fokus på fælleskabsinteressen i projekterne. Det er korrekt, at nogle lande måske er mere interesserede i et specifikt projekt. Og hvis man analyserer det nærmere, mener jeg, at man må konkludere, at det er nødvendigt med en større bevilling til de transeuropæiske transportnet, da det jo drejer sig om at fremme skabelse af infrastrukturer af fællesskabsinteresse.
Jeg vil minde hr. Watts, som desværre netop har forladt mødesalen, om, at det at et projekt er af fællesskabsinteresse, hovedsageligt er et spørgsmål om at skabe opmærksomhed i de berørte lande, da medfinansieringen fra Fællesskabet jo er begrænset. Det er et system, der skal tilskynde landene, hvor projektet gennemføres. Udvælgelsen af et projekt, der kan modtage støtte, finder sted i de transeuropæiske transportnets finansieringskomité, hvor alle lande er repræsenteret. Det garanterer en velafbalanceret udvælgelse, hvor man aldrig vil fremme finansieringen af projekter i et enkelt land, men udelukkende fokusere på fællesskabsinteresser.
Mine damer og herrer, afslutningsvis vil jeg gerne takke ordføreren for det strålende arbejde og Transportudvalget, som har arbejdet effektivt og med stor omhu i denne sag. En hurtig vedtagelse af teksten vil gøre det muligt at koncentrere Fællesskabets indsats inden for de vigtige områder, der er nævnt i hvidbogen, hvilket vil skabe sammenhæng i transportpolitikken. Det vil også gøre det muligt på passende måde at forberede den anden revision af retningslinjerne, som jeg håber Kommissionen vil fremlægge for Parlamentet i 2004. Det drejer sig om fortsat at koncentrere sig om de store korridorer, inklusive søkorridorerne, og om at integrere EU's fremtidige medlemsstaters prioriterede projekter.

Formanden.
Tak, fru kommissær de Palacio.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0159/2002) af Howitt for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Kommissionens grønbog om fremme af en europæisk ramme for virksomhedernes sociale ansvar (KOM(2002) 366 - C5-0161/2002 - 2002/2069 (COS)).

Howitt (PSE)
Fru formand, Europa-Parlamentet opfordrede første gang til handling i forbindelse med virksomhedernes sociale ansvar i 1999. Vi hilser Kommissionens grønbog velkommen og redegør i dag for en række konkrete initiativer, som vil forvandle den europæiske debat til en samlet europæisk indsats. Jeg vil her navnlig fremhæve fire initiativer.
For det første er der reglerne om offentliggørelse af grundlæggende oplysninger om virksomhedens sociale og miljømæssige påvirkning. Selv om nogle virksomheder i dag frivilligt udarbejder regnskaber med tredobbelt bundlinje, er der stadig for mange, som ikke gør det. Ud af dem, som gør det, ved vi fra OECD, at to tredjedele ser stort på internationalt anerkendte principper, undgår uafhængig verificering eller fralægger sig ansvaret længere nede i leverandørkæden. En sådan pligt til offentliggørelse ville bygge på den nye franske lovgivning om økonomisk styring, tilsvarende lovgivning her i Belgien og på bestemmelserne om arbejdsmarkedets pensionsordninger i Det Forenede Kongerige.
For erhvervslivet handler det om at skabe lige vilkår, nedsætte omkostningerne og forenkle procedurerne, og brancherepræsentanter fra British Telecoms, USF - og endda et gammelt sort får som Chiquita - har alle udtalt, at det må komme på et tidspunkt. Vi beder kommissæren om at lære af erfaringerne fra hendes egen glimrende offentlige høring. Næsten halvdelen af de adspurgte mener ikke, at det er muligt at opfylde den grundlæggende definition af virksomhedernes sociale ansvar. Lovgivning og frivillige initiativer udelukker ikke hinanden indbyrdes. Udsigten til lovgivning fremmer frivillige initiativer, som igen er med til at opstille normer, som derefter lovfæstes. Vi kan og skal fremme begge dele.
Derfor skal Europa-Parlamentet i dag stemme for, at social- og miljørapportering gøres obligatorisk for virksomhederne, og for nye regler om virksomhedsstyring, herunder at gøre bestyrelsesmedlemmerne individuelt ansvarlige for virksomhedens sociale og miljømæssige præstation, og vi vil gentage vores opfordring til at skabe et nyt lovgrundlag for jurisdiktion over europæiske virksomheders aktiviteter i hele verden.
Vi ønsker at inkorporere spørgsmål om virksomhedernes sociale ansvar i den sociale dialog i Europa, men vi går også ind for oprettelse af et forum for EU-interessenter vedrørende virksomhedernes sociale ansvar. Det vil også give andre med en legitim interesse i virksomhedens præstation indflydelse. Forummet skal ikke erstatte eller kopiere eksisterende initiativer, som driver debatten på EU-plan, og det skal være et forum, der også sætter handling bag ordene.
Virksomhedernes sociale ansvar skal være en integreret del af alle EU-politikker og programmer. Det kan få én til at tabe vejret at tænke på, at Europa-Kommissionen og Den Europæiske Investeringsbank hvert år afsætter milliarder af euro af de europæiske skatteyderes penge til den private sektor i form af kontrakter, regional støtte og investeringsfremmende foranstaltninger, uden at der findes nogle enkle kontraktbestemmelser om at respektere grundlæggende standarder for arbejdskraft og miljø, ligesom der heller ikke findes klare procedurer for overvågning og klageadgang til at håndhæve dem.
Den hollandske regering har vist vejen ved at sammenkæde adgangen til eksportkredit med opfyldelsen af frivillige standarder. EU skal følge trop. Vi vil tilskynde virksomhederne til frivillig handling som f.eks. den fremragende erhvervskampagne gennemført af CSR Europe, men samtidig med at vi roser de virksomheder, som har den bedste praksis, må vi se i øjnene, at vi lever i en verden, hvor der også findes uansvarlige virksomheder.
I Europa har vi oplevet den ødelæggende effekt af massenedlæggelser af arbejdspladser på de berørte lokalsamfund eller vanskelighederne med at rejse kapital i de fattigste områder, hvor der er størst behov for det. I dag handler bekymringen i Europa mest om europæiske multinationale selskabers misbrug af udviklingslandene. Den handler om de hundreder af mennesker, som hvert år bliver myrdet for at deltage i lovlige fagforeningsaktiviteter, om de 250 millioner tilfælde af børnearbejde i verden, om eksportbehandlingszoner, som er oprettet specielt for at omgå minimumsstandarderne eller om de uorganiserede arbejdspladser, hvor de ganske simpelt ignoreres, om slavearbejdere i vestafrikanske kakaoplantager eller olieanlæg i Burma, om de dræbte i borgerkrigen i Angola eller Sierra Leone, som får næring af handlen med konfliktdiamanter eller korruption i forbindelse med mineraludvinding, og om de 1,5 millioner spædbørn, der hvert år dør, fordi deres mødre ikke ammer dem på grund af vildledende markedsføring af modermælkserstatning.
Europæiske virksomheder kan forsætligt eller på anden vis være med til dette misbrug, og de kan også være med til at sætte en stopper for det. Derfor skal Europa-Parlamentet i dag stemme for at gøre virksomhedernes sociale ansvar til en aktiv del af vores handelsaftaler, udviklingsbistand og vores uforlignelige netværk af delegationer i tredjelande.
EU selv skal bidrage seriøst til gennemførelsen af OECD's retningslinjer for multinationale selskaber og optræde som forkæmper for nye globale standarder for internationale institutioner, standarder, som sidestiller investorernes forpligtelser med deres rettigheder. Det er de elementer, som skaber en sand europæisk ramme for virksomhedernes sociale ansvar.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE)
Fru formand, grønbogen er en reel udfordring for virksomhederne, men også for samfundet som helhed, fordi hensigten er at bruge den som grundlag for vores bestræbelser på at forbedre vores økonomiske præstationer, ajourføre vores sociale model og fremme europæiske værdier som social solidaritet og socialt ansvar.
Med grønbogen vil man gerne gøre det klart - hvilket vi er enige i - at forholdet mellem økonomisk aktivitet og succes bør fremme det sociale ansvar, som selv bidrager til virksomhedens stadige succes og til at sætte nyt liv i økonomien og samfundet. Det er derfor vigtigt, at virksomhederne, arbejdsmarkedets parter og samfundet som helhed ikke behandler spørgsmålet vedrørende socialt ansvar som en tilfældig aktivitet, men som en langsigtet strategi. Denne strategi bør sættes i klar sammenhæng med kvalitet i kvinders arbejde, kvinders erhvervsmæssige integration og forbedring af deres muligheder, da disse mål er anerkendt som mål af primær betydning for gennemførelsen af de strategiske mål, der blev opstillet i Lissabon.
Vi mener således, at denne politik bør være baseret på oplysning, bevidstgørelse, frivillighed og ansvarlighed. Alle de foranstaltninger, som skal gennemføres, bør tage sigte på gennemførelsen af love og på indførelsen af EF's retsbestemmelser om kønnenes ligestilling, men også andre ting, som vedrører initiativerne til en bedre forening af arbejdsliv og familieliv, udnyttelse af kvindernes potentiale under planlægningen og gennemførelsen af politikker på virksomhedsplan samt forbedring af kvinders image.
Desuden mener vi, at det forum, som Europa-Parlamentet har foreslået, ikke blot bør inddrage disse spørgsmål seriøst i sin behandling af problemstillingen, men bør også sørge for at inddrage kvinderne i sit arbejde.

Westendorp y Cabeza (PSE)
Fru formand, først og fremmest vil jeg byde Kommissionen velkommen og lykønske den med fremlæggelsen af grønbogen, som er vigtig både nu og for fremtiden. Vi er kun lige gået i gang, men globaliseringen er her allerede, og det står klart, at virksomhederne er hovedaktørerne i den sociale sfære. De har rettigheder, men de skal også være forpligtede til at bidrage til et mere retfærdigt samfund, til at forsvare menneskerettigheder i verden, til at forbedre miljøet. De skal bekæmpe diskrimination og fremme de grundlæggende og basale arbejdsrettigheder.
Man skal ikke tro, at det vil være en byrde for virksomhederne, hvis man indfører obligatorisk socialt ansvar som i Howitt-betænkningen. Samarbejdsudvalg, der er åbne for alle, ikke kun for aktionærer, men for alle interessenter, og miljø- og socialrapporter, som vil gøre det lettere for virksomheder, der overholder reglerne, at bevæge sig frit i verden samt gøre dem mere rentable.
Vi står over for paradokset, at ordføreren fra Industriudvalget, fru Lucas, trak sit navn fra udtalelsen. Formanden for udvalget kan ikke gøre det samme, og derfor fremlægger jeg udtalelsen på vegne af udvalget, men jeg mener faktisk som fru Lucas, at det er nødvendigt med obligatoriske miljø- og socialrapporter. Jeg støtter fuldt ud Howitt-betænkningen fra det kompetente udvalg.

Bushill-Matthews (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil gerne gratulere hr. Howitt med det meget betydelige arbejde, han har lagt i denne betænkning. Som han ved, har mange af hans kolleger heller ikke ligget på den lade side, og meget af vores arbejde har takket være hr. Howitts indsats handlet om at forsøge at omgøre og omforme netop hans betænkning.
I udvalget har vi bestemt arbejdet godt sammen på tværs af grupperne og er nået frem til nogle kompromisændringsforslag, som nogle af os kan leve med - nogle bedre end andre.
Igen i dag oplever vi et eksempel på Socialdemokraternes standardløsning på alle problemer, nemlig lovgivning. Det ironiske ved netop denne lejlighed er, at det foreslås som løsning på et område, hvor der slet ikke er noget problem. Virksomhedernes sociale ansvar vinder stadig større indpas og står meget stærkt i Europa. Her er et område, hvor Europa er i front, og det skal opmuntres og støttes.
Som gruppe støtter vi naturligvis virksomhedernes sociale ansvar som begreb, men vi bifalder ikke en lovgivning, som vil kvæle netop den slags initiativer, vi prøver at fremme. Det er ikke blot regeringernes holdning, men også holdningen i de virksomheder i hele EU, som er kommet med input til ordføreren.
Vi har stillet og genfremsat visse ændringsforslag. Ændringsforslag 1 er det vigtigste og skal vedtages, hvis gruppen skal støtte betænkningen. Jeg håber, at mange af de øvrige ændringsforslag, som blev nedstemt med en enkelt stemme i udvalget, vil blive vedtaget af Parlamentet i dag. Vi bifalder idéen om en slags forum for interessenter, hvor virksomhederne kan prøve deres idéer af på hinanden og udveksle erfaringer om den bedste praksis, men vi opfatter det ikke som et forum, der skal føre til indgåelse af aftaler.
Endelig bifalder jeg især kommissærens holdning og vil gerne takke hende for det brev, hun skrev til min kollega, hr. Pronk, i sidste måned, hvori det hed, at Kommissionen har udtalt, at virksomhedernes sociale ansvar først og fremmest er et koncept, ifølge hvilket virksomhederne frivilligt bestemmer sig for at bidrage til et bedre samfund og et renere miljø. Kommissionen står ved denne holdning, som er blevet bekræftet under høringsprocessen om grønbogen. Jeg er overbevist om, at De vil notere Dem, at den endelige betænkning opfordrer Kommissionen til at stille lovforslag, og jeg håber, det er en opfordring, som De høfligt, men bestemt vil afvise.

Thorning-Schmidt (PSE).
Fru formand, som den forrige taler var inde på, er den tid forbi, hvor det at drive virksomhed bare handlede om at tjene flere penge. Moderne virksomheder skal tage andre hensyn, f.eks. hensyn til mennesker og miljø. Det er naturligvis PSE-Gruppens grundsyn, men det er heldigvis også de moderne virksomheders og faktisk også de moderne investorers grundsyn. Det er kommet ret godt til udtryk i denne betænkning, og jeg synes, at det er ærgerligt, at PPE-DE-Gruppen ikke vil acceptere, at værktøjet i denne sammenhæng er en blanding mellem gulerod og pisk.
Virksomhederne skal i dag fremlægge økonomiske regnskaber, men fremtiden indebærer naturligvis også, at disse økonomiske regnskaber skal kombineres med årsrapporter, som fortæller offentligheden, hvad virksomhederne har gjort for at leve op til deres sociale ansvar og deres ansvar over for miljøet. De sociale årsrapporter skal naturligvis give et troværdigt billede af, hvad der er sket på dette område, og det betyder, at de naturligvis ligesom de økonomiske regnskaber skal underlægges uafhængig kontrol.
Så et par ord om den sociale mærkningsordning. Jeg håber, at Parlamentet i dag vil støtte den sociale mærkningsordning, og at også Kommissionen vil se positivt på den idé. For den sociale mærkningsorden vil nemlig gøre det muligt for forbrugerne at vælge produkter fra virksomheder, der lever op til deres sociale ansvar. Det er klart, at der bør vedtages en række fælles standarder for den sociale mærkningsordning, ellers skaber det kun forvirring, og forbrugerne får ikke mulighed for at sætte deres præg og vælge de produkter, de ønsker. Det miljømærke, som EU har indført, kunne ganske udmærket fungere som inspiration. Jeg mener naturligvis også, at den sociale mærkningsordning har den kvalitet, at den har en meget bred appel til de forskellige politiske grupper, fordi der netop hér er tale om en frivillig ordning, en incitamentstruktur, som bruger gulerod frem for pisk.

Jensen (ELDR).
Fru formand, der er ikke noget nyt i, at virksomheder påtager sig et socialt ansvar. Det har længe været en del af europæiske virksomheders dagligdag at påtage sig et ansvar for medarbejdere, omgivelser og miljø, der strækker sig ud over, hvad love og reguleringer kræver.
I Danmark har vi i en årrække arbejdet med virksomhedernes sociale ansvar, særlig med henblik på at fastholde folk i arbejde og få udstødte grupper ind på arbejdsmarkedet. Det er sket i en dialog og et samspil mellem virksomheder og myndigheder, som har været meget frugtbart. Et andet eksempel, jeg vil nævne, er samarbejdet mellem tretten større koncerner i Skandinavien, der sammen med Verdens Naturfonden arbejder med at udvikle et program for bæredygtig udvikling. Nøgleordene for denne indsats er at ville det sublime - ikke kun det, loven kræver. At gøre det af hjertet. At tage udgangspunkt i virksomheden. Nøgleordene er kort sagt engagement og frivillighed.
Derfor skurrer det også fælt i mine ører, når mange hér i Parlamentet vil regulere den frivillige indsats og tvinge virksomhederne til at rapportere og forklare deres indsats. Det har jeg kæmpet imod. Til gengæld synes jeg, at det er en god idé at fremme udvekslingen af erfaringer og idéer på området og dermed støtte den indsats, der i forvejen gøres af virksomheder og organisationer med at strukturere og standardisere dette arbejde. Jeg mener, at Dublininstituttet er meget velegnet til dette formål, med den kompetence og det netværk Instituttet allerede har, og derfor skal Kommissionen have stor tak for, at den har rejst debatten. Vi kan fra ELDR-Gruppens side støtte, at man således arbejder aktivt for at udvikle virksomhedernes sociale ansvar.

Lambert (Verts/ALE).
Fru formand, jeg lykønsker ligesom flere andre ordføreren med den meget seriøse og positive indsats i denne sag og bakker op om alt, hvad han sagde i sit indledende indlæg i formiddags.
Min gruppe bifalder de fremskridt, der er sket i en række virksomheder, i retning af at undersøge og revidere deres præstation og gøre disse oplysninger tilgængelige for offentligheden, hvad enten det f.eks. drejer sig om deres miljøpåvirkning, effekten af deres ligestillingspolitik eller deres engagement i lokalsamfundet. Der er virksomheder, som har indset fordelene ved større åbenhed og en positiv indsats, og de har udelukkende opnået positive resultater som følge heraf.
Udviklingen går dog for langsomt, og vi er enige i, at der stadig er eksempler på social uansvarlighed. Derfor tror min gruppe fuldt og fast på, at der bør indføres en basislovgivning, ikke en fuldstændig lovgivning - lad os ikke forfalde til at tro, at det er den eneste vej frem - men en basislovgivning, som skal danne grundlaget for åben rapportering. Det ville gøre det lettere for offentligheden at vide og forstå, hvilke oplysninger de bør kunne forvente.
For os er det afgørende at indføre ansvarlighed i leverandørkæden. Virksomheder, som ikke i alle led i leverandørkæden garanterer den samme høje standard, som de ofte hævder at levere i deres årsberetninger, er hykleriske og til fare for arbejdstagerne og offentligheden. Vi har set det i mit eget land, f.eks. i jernbane- og kernekraftindustrien.
I forbindelse med EU-virksomhedernes og EU's ansvar i bredere forstand har min gruppe stillet ændringsforslag, som anmoder Rådet om i sit indlæg til topmødet om bæredygtig udvikling i Johannesburg at medtage forslaget om forhandling af en retskraftig international ramme for virksomhedernes ansvar. Vi håber, at Rådet vil tage det op.

Pronk (PPE-DE).
Fru formand, jeg vil gerne takke ordføreren mange gange for det arbejde, han har udført.
Kommissionen nævner i grønbogen, hvad der sædvanligvis forstås ved socialt ansvar. Dette udtryk bruges for at tilkendegive, at virksomheder inden for rammerne af deres erhvervsmæssige aktiviteter og i deres forbindelser med andre parter frivilligt lægger vægt på sociale spørgsmål og på miljøet. Kommissionen gør med rette opmærksom på, at virksomheder ved at påtage sig et socialt ansvar gør mere, end hvad der juridisk forventes af dem. Det er nøjagtigt det punkt, som har ført til de største meningsforskelle her i Parlamentet. Når man hører ordføreren, skulle man næsten tro, at man ikke blot kunne forandre hele verden med socialt ansvar, men først og fremmest med lovgivning baseret på dette princip. Alt forbedres, også børnearbejde. Jeg var forbavset over, at vulkanudbrud ikke blev afskaffet!
Det går naturligvis langt videre end det, der blev muliggjort i dette instrument. Det drejer sig om det sociale ansvar. Det drejer sig egentlig ikke om lovgivning. Man skal blot tilpasse lovgivning i visse tilfælde, hvor det sociale ansvar giver problemer. Dermed kan man opnå temmelig meget, men hvis man derimod med det samme vælger lovgivning, kommer man i en helt forkert situation. Så er det, som om man tager til fodboldverdensmesterskabet i Korea og råber, at man vil se hockey!
Det forholder sig ikke sådan, at det egentlig ikke er godt at udarbejde en lovgivning, og det er heller ikke det, PPE-DE-Gruppen siger, men det hører ikke hjemme i denne betænkning, det hører hjemme i andre betænkninger. Man kan ikke ved at bruge dette begreb pludselig indføre en vældig stor mængde lovgivning. Det skal man gøre på rette tid og sted. Jeg synes også, at Kommissionen helt klart har været opmærksom på denne forskel. Desuden tror jeg heller ikke, at det virker, for hvis mennesker tror, at de ved at være socialt ansvarlige underkastes lovgivning, vil det ikke virke stimulerende.
Af alle disse grunde, pragmatisk og principielt, er den betænkning, som nu foreligger, med vores ændringsforslag, den rigtige. Den går nemlig ud fra frivillighed, og det er det, vi skal basere os på. Og så kan vi alle sammen blive enige og faktisk nå alle disse smukke mål.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Fru formand, forestil Dem, kære lovforhindrede kolleger, at det stadig var reglerne fra 1980'erne, der var gældende ved verdensmesterskabet i fodbold. Dengang måtte man stadig spille hårdt bagfra. De store spillere havde ikke en chance. Inden for fodbold har man på intelligent vis tilpasset reglerne. Det er netop også det, det handler om nu i forbindelse med CSR-standarderne. Vi lever i en anden verden. Små nationalstater som Tyskland - for slet ikke at tale om dværge i international målestok som Østrig - kan ikke længere opkræve skatter i tilstrækkeligt omfang, måske heller ikke på en hensigtsmæssig måde. Men virksomhederne har et ansvar. Det vil de også gerne påtage sig, og hvis de ikke har nogen bindende regler, bliver de retfærdige straffet, fordi de dovne kan spille videre. Det skal ændres! Det afgørende her er gennemsigtighed. Derfor har målsætningerne i de årlige socialrapporter absolut stor betydning.
Pérez Álvarez (PPE-DE).
Fru formand, fru kommissær, mine damer og herrer, først vil jeg gerne lykønske hr. Howitt med hans arbejde med en betænkning, hvor man let kunne gå for langt eller komme til at mangle noget.
Hvis vi undersøger begrebet "virksomhed", er der en gammel økonomisk definition af virksomhed, som siger, at en virksomhed er en organisering af personer, der kontrollerer varer og tjenesteydelser, og som har til hensigt at producere varer og tjenesteydelser til et marked. Det er det økonomiske begreb. Men retspraksis fra EF-Domstolen - efterfølgende kodificeret i direktiv 2001/23 - omtaler virksomheden som en organiseret samling af personer og elementer, der muliggør udøvelse af økonomisk aktivitet, og som forfølger et særligt mål. Det er et meget bredere begreb, som kan knyttes til betragtning C i betænkningen, hvor man siger, at der i virksomhederne blandt investorerne er tendens til en generel enighed om, at deres opgave ikke kun er at opnå udbytte, men at succes udgøres af en kombination af rentabilitet, bæredygtighed og ansvarlighed.
Jeg mener, at virksomheder, uanset deres form, antal ansatte, økonomiske midler, befinder sig i en global verden, hvor et frivilligt bidrag giver fornyet mening. Et bidrag - der ikke er obligatorisk eller lovpåkrævet - som er stimuleret af ønsket om at opnå et bedre samfund. Som det står i grønbogen, selv om en virksomheds hovedformål er at skabe overskud, kan virksomheden også - samtidig - bidrage til at opnå sociale og miljømæssige mål, og det er ikke alene et ansvar og en forpligtelse for virksomheder af en vis størrelse eller i særlige sektorer.
Jeg synes, at det er et godt instrument til opfyldelse af Lissabon-strategien om en mere udviklet økonomi, som skaber flere og bedre arbejdspladser, som respekterer miljøet og garanterer social samhørighed. I sidste ende vil det være et passende instrument for gennemførelsen af den europæiske socialmodel, og det vil også være til fordel for virksomhederne, da rentabilitet og socialt ansvar ikke er separate koncepter, som er adskilt fra hinanden i lufttætte beholdere.

Diamantopoulou
Fru formand, jeg vil først og fremmest takke Parlamentet og ordføreren, hr. Howitt, for hans store støtte og det meget udbytterige samarbejde, vi har haft i forbindelse med udarbejdelsen af denne meddelelse. Som det allerede er blevet nævnt, har der været stor deltagelse i høringen med over 250 deltagere, og jeg tror, det vil være interessant at komme nærmere ind på indholdet af det, som der har hersket enighed om igennem hele høringen. Vi har således fået bekræftet, at der er enighed om, at det sociale ansvar er et begreb, der danner grundlag for virksomhedernes frivillige inddragelse af de sociale og miljømæssige spørgsmål. En inddragelse, der foregår på en måde, så den går ud over de gældende lovkrav. Incitamentet for denne funktion hos virksomhederne kan naturligvis ikke gå imod de økonomiske regler. Derfor er det også af største vigtighed, at det står klart for alle, at der er en sammenhæng mellem realiseringen af programmerne for virksomhedernes sociale ansvar og deres fortjeneste eller deres accept hos forbrugerne.
Ud fra denne betragtning vil jeg sige med hensyn til debatten om, hvorvidt dette bør ske på frivilligt grundlag, eller om der skal lovgives, at vi i hvert fald på dette tidspunkt, hvor der begynder at ske en harmonisering på europæisk plan, kan sige, at det reelt bør være på frivilligt grundlag, men at der bør tages initiativer og iværksættes bestræbelser, hvis endelige resultat er det samme, som hvis der havde været en lovgivning, det vil sige, at virksomhederne engagerer sig mest muligt i gennemførelsen. Hvad betyder så dette? Det betyder, at det både på europæisk og på nationalt plan er nødvendigt med offentlige myndigheder og med en planlægning på området virksomheders sociale ansvar, der vedrører for det første oplysning - og i forbindelse med oplysning finder jeg det særdeles vigtigt, at vi gør opmærksom på, hvor meget virksomheder, der konsekvent har deltaget i programmer for socialt ansvar gennem længere tid, har øget deres fortjeneste - og for det andet koordinering af dette arbejde, så vi også får de bedst mulige socioøkonomiske resultater. Denne koordinering bør også dreje sig om de små og mellemstore virksomheder, om gennemsigtighed, som er et af de vigtigste spørgsmål, ordførerne har behandlet, muligheden for at verificere, hvad virksomhederne opgiver, og oprettelsen af strukturer til evaluering af virksomhederne. Det er et af de spørgsmål, hvor der findes forskellige indfaldsvinkler og holdninger - og Kommissionen vil fremlægge sit endelige forslag i juli - og så er der naturligvis spørgsmålet om overensstemmelse med gældende internationale aftaler, f.eks. OECD's og ILO's retningslinjer, så der også kommer et samarbejde i stand med landene i den tredje verden.
Jeg vil gerne kommentere nogle af de helt konkrete ting, der påpeges i Parlamentets betænkning. Som allerede nævnt, og som det fremstår klart i Deres betænkning, er det absolut nødvendigt, at der er gennemsigtighed, og at det er muligt at måle og sammenligne virksomhedernes sociale og miljømæssige resultater, og vi gør opmærksom på, at der i nogle lande allerede stilles krav til virksomhederne om at fremlægge en eller anden form for information om deres sociale og miljømæssige effekt. Disse lovkrav i visse medlemsstater kan være en effektiv metode til at øge gennemsigtigheden, og vi kan i en sammenligningsprocedure mellem medlemsstaterne se, hvilke positive resultater der kommer ud af denne fremgangsmåde. Jeg er naturligvis enig med fru Kratsa i, at spørgsmålet om lige muligheder, både med hensyn til virksomhedernes interne politik og uden for virksomhederne, er et af de grundlæggende punkter. Det er min hensigt at stille forslag om oprettelse af et europæisk forum med deltagelse af de instanser, som har interesse i det sociale ansvar. Forummet skal danne en platform på europæisk plan, hvor alle de involverede parter skal kunne beskæftige sig med alle erfaringer og metoder inden for socialt ansvar, og det vil naturligvis bidrage til det, vi har talt om, nemlig information og koordinering både i EU og på internationalt plan.
Forummet kunne også beskæftige sig med spørgsmålet om, hvorvidt der er behov for en ombudsmand, som De rejser i punkt 51. Endvidere indeholder punkt 29 et vigtigt budskab om, at det sociale ansvar bør gribes an som et horisontalt spørgsmål, hvilket jeg er helt enig i. Jeg agter at foreslå i Kommissionen, at det sociale ansvar inddrages i EU's politikker, men også i spørgsmål, som vedrører Kommissionen, så vi sikrer en støtte til udviklingen af det sociale ansvar. I punkt 30 er jeg enig, hvad angår de offentlige myndigheders rolle, som jeg var inde på tidligere. Punkt 36, som vedrører kravet om et særligt samarbejde med tredjelande, indeholder et selvstændigt aspekt, der drejer sig om de europæiske virksomheders rolle uden for EU's grænser.
Det er klart, at det sociale ansvar kan komme til udtryk i strategien for beskæftigelse, og vi vil med den åbne koordinationsmetode se, hvordan vi kan præsentere de bedste resultater. På det socioøkonomiske område er der gjort særlige erfaringer med socialt ansvar. Disse virksomheder har en anden grundlæggende tankegang og andre interesser end andre virksomheder, men de kan især være til hjælp i samarbejde og netværk i alle medlemslande. Endelig vil jeg i punkt 53 erklære mig enig i, hvad De giver udtryk for med hensyn til grundlæggende arbejdsnormer, men som bekendt har Kommissionen allerede stillet forslag om at inddrage de grundlæggende arbejdsnormer i bilaterale aftaler på europæisk og internationalt plan og inden for alle beslægtede EU-politikområder, det vil sige handel, udvikling, eksterne forbindelser og sociale anliggender.
Jeg vil gerne takke hr. Howitt endnu en gang, men også alle de medlemmer af Europa-Parlamentet, som deltog i denne på ingen måde nemme forhandling, og sige, at Deres betænkning var det sidste, meget vigtige bidrag til dialogen og høringen vedrørende grønbogen, og vi vil sammen med min kollega, hr. Liikanen, fremlægge den endelige hvidbog i juni, når den er godkendt i Kommissionen.

Formanden.
Tak, fru kommissær Diamantopoulou.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0179/2002) af Podestà for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions tillægs- og ændringsbudget nr. 2 for regnskabsåret 2002 (8605/2002 - C5-0218/2002 - 2002/2043(BUD)).

Podestà (PPE-DE)
Fru formand, kære kolleger, det er mig en ære, at jeg på Budgetudvalgets vegne i dag kan præsentere andenbehandlingen af tillægs- og ændringsbudget nr. 2/2002. Kommissionen og Rådet har foreslået os, at vi i dette TÆB opfører sletningen af hele 10,5 milliarder euro i ikke foretagne betalinger fra budgettet for 2001. Det svarer til en betydelig underudnyttelse af de disponible ressourcer, som således bliver tilbagebetalt til medlemsstaterne, selv om udgiftsforpligtelserne i forbindelse hermed ikke er blevet slettet. Kommissionen har i øvrigt ikke udarbejdet nogen plan for genanvendelsen af de uudnyttede bevillinger fra 2001, og den har heller ikke gjort opmærksom på, om en del af de uudnyttede bevillinger fra 2001 svarer til forpligtelser fra 2000 - som således risikerer at falde ind under bortfaldsklausulen i 2003 - og om det dermed bliver muligt at frigøre nogle af de annullerede bevillinger.
Ved førstebehandlingen nægtede Parlamentet at acceptere denne situation, og det stillede nogle ændringsforslag for at fremme betalingerne på 4,5 milliarder euro i de programmer, hvor der er flest betalinger, som endnu ikke er foretaget.
Kære kolleger, de løfter, som EU har givet, skal holdes, og det kan ikke accepteres - hverken nu eller i fremtiden - at man med overførslerne hindrer en korrekt gennemførelse af det budget, som finansmyndigheden har vedtaget.
Efter Parlamentets førstebehandling udtalte Kommissionen, som under alle omstændigheder var klar over situationens alvor, at den ikke kunne udnytte de supplerende bevillinger effektivt og konkret, i det mindste ikke i øjeblikket.
Budgetudvalget har udvist stor ansvarsfølelse og noteret sig disse udtalelser, og det har - også for at styrke samarbejdet med Rådet og Kommissionen på en korrekt måde - besluttet at tage højde for denne situation. På et ekstraordinært møde, som blev afholdt i går, anså udvalget det derfor for hensigtsmæssigt ikke at medtage de ændringsforslag til budgettet, som blev stillet under førstebehandlingen. Udvalget anmodede i stedet Kommissionen om at forpligte sig til at give en vurdering af situationen inden 30. september i år og til eventuelt at foreslå de nødvendige foranstaltninger, både når det gælder de samlede overførsler, og når det gælder tillægsbudgettet.
Den ansvarsfølelse, som Parlamentet udviser i dag, skal også komme til udtryk i de andre institutioners handlinger, for vi kan ikke se bort fra, at de samlede betalinger, som endnu ikke er foretaget, efterhånden overstiger 100 milliarder euro, og at det er nødvendigt med større effektivitet, konsekvens og gennemsigtighed i forvaltningen af EU's budget.
Kære kolleger, af disse årsager og ud fra disse betragtninger opfordrer jeg Dem således til at stemme for betænkningen om TÆB nr. 2/2002 som vedtaget af Rådet og til også at stemme for Budgetudvalgets ændringsforslag til forslaget til beslutning.

Walter (PSE).
Fru formand, kære kolleger, vi skal i dag vedtage et tillægs- og ændringsbudget, som sikkert vil glæde finansministrene. For de får 10,5 milliarder euro tilbage. Vi har trukket vores ændringsforslag fra førstebehandlingen tilbage. Det gør vi på grundlag af gensidig tillid. Vi må forlade os på det, som Rådet har påbegyndt, og Rådet må forlade sig på vores fremgangsmåde. Vi har også gjort dette, fordi kommissær Schreyer sidste gang sagde, at de midler, vi genindsatte, ikke kan bruges. Men vi må så spørge, hvorfor afviklingsraterne ikke er bedre? Vi har et efterslæb på i alt 113 milliarder euro, deraf 82 milliarder euro inden for strukturfondene. Det er dog ikke kun inden for strukturfondene, men også 11,4 milliarder inden for de interne politikker og 12,9 milliarder inden for udgiftsområde 4.
Dette er ikke acceptabelt i det lange løb. Vi har i mange år talt om, at dette efterslæb skulle reduceres, og nu må vi virkelig gøre noget konkret ved det. Spørgsmålet er, om det i virkeligheden spiller en rolle, at de vedtagne programmer til dels er trådt i kraft for sent. Spørgsmålet er også, om den måde, disse midler bliver fordelt på, og omfanget af det bureaukrati, der i den forbindelse følger med, ofte forhindrer, at de penge, som de europæiske skatteydere har stillet til rådighed for at forbedre situationen for mange mennesker i Europa, i det hele taget bliver brugt. På vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg gerne opfordre til, at vi i de kommende uger - og i den forbindelse vil jeg gerne bede Kommissionen om at være aktiv - arbejder på at oprette en fælles efficiency force. Denne efficiency force bør bestå af eksterne specialister inden for forvaltning, forskning inden for forvaltning og revisionsret, for hvis vi vil arbejde mere effektivt, hurtigere og mindre bureaukratisk, skal hele systemet naturligvis forvaltes på en ordentlig måde. Disse eksterne folk skal udarbejde forslag til, hvordan de relevante forslagsprocedurer kan forbedres.
Desuden skal vi gennemføre undersøgelser hos de pågældende, nemlig hos Kommissionens embedsmænd, der er berørt af det, de nationale og regionale parter, virksomheder og organisationer samt de regionale banker, der spiller en rolle i forbindelse med tildeling af midler. Også de europæiske informationscentre, der råder over meget faglig viden, skal integreres. Vores målsætning skal være, at pengene ikke først bliver overført til det europæiske budget og derefter ført tilbage igen, men at de reelt bliver brugt til de politikker, som vi jo har vedtaget. På det punkt må vi nu handle mere resolut, end vi hidtil har gjort!
Virrankoski (ELDR).
Fru formand, jeg vil gerne først takke ordføreren for et godt stykke arbejde. Det foreliggende tillægs- og ændringsbudget indeholder to essentielle aspekter: budgettering af sidste års overskud og den nye ordning for egne indtægter. Den nye ordning for egne indtægter var allerede i december indeholdt i dette års budget, men man var nødt til at fjerne den, fordi visse medlemsstater ikke havde ratificeret den. Det er dårlig forvaltning, at budgettets indtægtsside først bliver ajourført midt på året, selv om aftalen om sagen blev indgået for to og et halvt år siden.
I ordningen for egne indtægter bevares nedskæringen af medlemsbidraget for Det Forenede Kongerige på 40%. Vi bør komme af med denne nedskæring, f.eks. ved udarbejdelse af de næste finansielle overslag, for den bygger på et spinkelt grundlag. F.eks. skal en mindre medlemsstat som Finland finansiere denne nedskæring med et beløb, der svarer til de årlige driftsudgifter på et mellemstort universitet.
Den kedeligste del i dette budget er budgetteringen af sidste års overskud. Ubrugte bevillinger udgør ca. 18 milliarder euro eller 20% af hele budgettet. Det er et tegn på en yderst dårlig forvaltning. Specielt gælder dette for strukturfondene, hvor der er ubrugte bevillinger på 10,5 milliarder euro. Dette er en alvorlig trussel mod regional- og strukturpolitikken i hele EU.
Kære formand, behandlingen af tillægs- og ændringsbudgettet er overskygget af Rådets bestræbelser på at reducere Parlamentets kompetence som budgetmyndighed i forbindelse med reformeringen af regnskabsvedtægterne. Rådet forsøgte at overføre Parlamentets magtbeføjelser til sig selv. Heldigvis tvang Parlamentets stramme holdning Rådet til at forstå realiteterne, og i øjeblikket skrider reformeringen af vedtægterne fremad i bedre forståelse. Budgetudvalget er derfor, som tegn på god vilje og for at skabe en atmosfære af godt samarbejde, parat til at opgive sine begrundede ændringsforslag, som det stillede ved førstebehandlingen af tillægs- og ændringsbudgettet, og godkende Rådets forslag uden ændringer. Min gruppe er for denne holdning.

Diamantopoulou
Fru formand, Kommissionen er ikke tilfreds med størrelsen af overskuddet i 2001, som hovedsagelig skyldes forsinkelser med påbegyndelsen af strukturfondsprogrammerne. Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at der er vedtaget en ny forordning, og på de alt for store skøn over udgifterne, som er foretaget af medlemsstaternes administrative tjenestegrene. Vi bør især påpege, at der er en meget lav gennemførelse af strukturfondsudbetalingerne i alle medlemsstater uden undtagelse. Et typisk eksempel på situationens alvor er den kendsgerning, at der er 10 milliarder euro på strukturfondsbudgettet for 2001, som ikke er udbetalt. Min kollega, kommissær Barnier, sendte for nylig en skrivelse til medlemsstaterne for at understrege konsekvenserne af de konkrete forsinkelser i gennemførelsen af fællesskabsbudgettet og opfordre til en forbedret gennemførelse af strukturfondsprogrammerne i medlemsstaterne.
Vi opfordrer hvert år medlemsstaterne til at give os nøjagtige prognoser over udgiftsbehovene og anvende de midler, som er opført på årets budget. Kommissionen gør alt, hvad den kan, for at anvende de midler, som ikke er brugt, til andre behov ved hjælp af overførsler af budgetmidler og eventuelt med forslag til tillægs- eller ændringsbudget, som den har gjort før. Jeg vil gerne udtrykke Kommissionens tilfredshed med Parlamentets tilslutning til Rådets andenbehandling, og til hr. Podestà vil jeg sige, at vi kan love at fremlægge den evalueringsrapport, han anmodede om, i slutningen af september.

Formanden.
Tak, fru kommissær Diamantopoulou.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 11.00.

Diamantopoulou
Kommissionen støtter den kompromispakke, som er foreslået af Rådets formandskab, herunder ændringsforslag 9, 13, 18, 25, 26, 28, 37, 38 og ændringsforslag 44 og 50. Ændringsforslag 29 vil også kunne godkendes, men uden ordene "eller den koncern".
Cappato (NI)
Hr. formand, jeg bad om ordet for også at gøre Kommissionen opmærksom på, at der er et problem med retsgrundlaget i denne betænkning. Ifølge den del af ændringsforslaget, som vi lige har vedtaget, kan der gøres undtagelser for medlemsstaterne, når det gælder behandlingen af personoplysninger. Den anden del af ændringsforslaget tager derimod sigte på at tydeliggøre et eksempel på denne undtagelse, nemlig data retention, det vil sige en generel opbevaring af personoplysninger. Men drejer det sig her om et direktiv under første søjle om en liberalisering af telekommunikationssektoren? Denne tilføjelse lader til at være helt upassende, uberettiget og uvedkommende for vores retsgrundlag. Kommissionen udtalte da også selv i går, at den var modstander af et populært ændringsforslag, som fru Cederschiöld har stillet, og som har til formål at regulere udgifterne til denne opbevaring af personoplysninger, og det var netop med den begrundelse, at det ikke falder ind under dette direktivs retsgrundlag. Hvis det pågældende ændringsforslag ikke falder ind under retsgrundlaget, bør denne del heller ikke gøre det. Jeg vil gerne bede Kommissionen og parlamentsmedlemmerne om at overveje dette punkt.

Formanden.
Fru Frassoni, jeg vil ikke åbne for en forhandling. De har ordet for at komme med en bemærkning til dagsordenen. Jeg har givet ordet til vores ordfører, som har informeret os til fulde. Kommissionen og Parlamentet er nu informeret.

Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg tager ganske enkelt ordet for at støtte dette krav, for blot at sige, at det er meget farligt at indføre ikke specielt strukturerede ting fra den tredje søjle i lovgivningen under den første søjle.

Formanden.
Tak, kære kollega. Parlamentet er nu fuldt ud informeret.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)
Ordføreren beder om ordet endnu en gang, før vi siger tak til ham.

Cappato (NI)
Hr. formand, De skal have tak, fordi De i den forbindelse ikke lod mig lægge navn til resultatet af betænkningen, hvor man fastlægger de størst mulige restriktioner for privatlivets fred i de private forhold mellem borgerne og de mindst mulige restriktioner for privatlivets fred, når det gælder staten. Her er der efter min mening virkelig tale om en selvmodsigelse, og derfor vil jeg helst ikke forbindes med et kompromis - som jeg i øvrigt ikke har været direkte indblandet i - der er i modstrid med alle holdningerne i Parlamentets Udvalg om Borgernes Friheder og Rettigheder.
Formanden.
Det er Deres ufravigelige ret, hr. ordfører. Det vil der derfor blive taget hensyn til.

Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, ordføreren stillede Dem et spørgsmål, som De ikke svarede på, da De satte dette ændringsforslag under afstemning. Der blev stillet et spørgsmål, som ikke blev besvaret. Det er det, der er problemet.

Formanden.
Fru Frassoni, alle spørgsmål om gyldighed bliver forelagt formændene og tjenestegrenene før afstemningen. Hvis de når helt frem til plenarforsamlingen, kan De være sikker på, at de juridisk set er blevet behandlet.

Indstilling ved andenbehandling (A5-0136/2002) fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF (11878/1/2001 REV 1 - C5-0034/2002 - 2000/0169(COD)) (Ordfører: Korhola)

Diamantopoulou
Med hensyn til Kommissionens holdning til Parlamentets ændringsforslag vil jeg gerne bekræfte det, mine kolleger sagde under forhandlingen i Parlamentet. Kommissionen kan fuldt ud godkende ændringsforslag 22, 28, 30, 32, 33, 42, 45 og 46.
Kommissionen kan delvis godkende ændringsforslag 7, tredje del, ændringsforslag 9, første del, ændringsforslag 27, tredje del, samt ændringsforslag 48, anden del.
Kommissionen kan principielt godkende ændringsforslag 9, anden del, ændringsforslag 19, ændringsforslag 27, anden del, dog forudsat at det enten omformuleres, eller at rækkefølgen ændres.
De resterende ændringsforslag kan ikke godkendes af Kommissionen. Til Deres orientering drejer det sig om følgende ændringsforslag: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, første og anden del, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 20, 21, 23, 24, 25, 26, 27, første del, 29, 31, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 43, 44, 47 og 48, undtagen anden del.

Formanden.
Tak, fru kommissær.
Fru Korhola har også bedt om ordet.

Korhola (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne meddele, at jeg er for ændringsforslag 48, selv om der i en anden forbindelse er fremkommet modsatte oplysninger. Misforståelsen er opstået på grund af, at jeg forud havde den opfattelse, at dette ændringsforslag ikke skal forhandles, men da det ikke forholder sig således, vil jeg udtrykke min støtte. Ændringsforslaget sigter mod at verificere det generelle princip om vederlagsfrihed.

Formanden.
Det vil plenarforsamlingen lægge sig på sinde. Rådet kunne eventuelt delagtiggøre os i sine overvejelser, men det er ikke til stede.
(Formanden erklærede den ændrede fælles holdning for godkendt)

Betænkning (A5-0179/2002) af Podestà for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions tillægs- og ændringsbudget nr. 2 for regnskabsåret 2002 (8605/2002 - C5-0218/2002 - 2002/2043(BUD)) 
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)

Betænkning (A5-0135/2002) af Bradbourn for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om ændring af beslutning nr. 1692/96/EF om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet (KOM(2001) 544 - C5-0478/2001 - 2001/0229(COD)) 
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Cerdeira Morterero (PSE)
Hr. formand, under henvisning til artikel 68, stk. 3, anmoder jeg om, at vi stemmer om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning for at undgå, at det sendes til fornyet behandling i Udvalget om Borgernes Friheder og rettigheder. Jeg vil minde om, at der her i Parlamentet er præcedens for dette med Karamanou-, Deprez- og Frahm-betænkningerne.

Formanden.
 Absolut! Retspraksis giver os nogle meget klare eksempler. Jeg foreslår Dem derfor, at vi med det samme går over til afstemning om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning, hvortil jeg ikke har modtaget nogen ændringsforslag.
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)

Betænkning (A5-0166/2002) af Sousa Pinto for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om initiativ fra Kongeriget Spanien med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om oprettelse af et Europæisk Institut for Kriminalvidenskabelige Undersøgelser (5133/2002 - C5-0055/2002 - 2002/0803(CNS))

Wynn (PSE).
Hr. formand, inden De stemmer herom, er der noget, jeg gerne vil gøre Parlamentet opmærksom på. I betænkningen hedder det under betragtning H, henstilling 2: "anmoder Rådet om som led i denne afgørelse at ændre finansieringsordningen for Europol, idet medlemsstaternes bidrag erstatter finansiering over EU's budget under hensyntagen til budgetmyndighedernes beføjelser". I virkeligheden kan EU-budgettet ikke optage disse midler. Jeg vil derfor spørge, om hr. Deprez vil tage imod et mundtligt ændringsforslag, så der i stedet kommer til at stå: "idet en del af medlemsstaternes bidrag erstatter".
Deprez (PPE-DE)
Hr. formand, jeg vil gerne først gøre Parlamentet opmærksom på, at den foreslåede tekst til henstillingen er en tekst, som vi allerede har stemt om gentagne gange med præcis den samme ordlyd, og at den i øvrigt også svarer til en ny mulighed, som traktaten har åbnet for, og som betyder, at de operationelle udgifter skal dækkes af Unionens budget, såfremt medlemsstaterne ikke når frem til en enstemmig aftale om en anden finansieringsmåde.
Jeg vil gerne gøre mine venner i Budgetudvalget opmærksom på følgende, nemlig at mit forslag ingen som helst indvirkning har på budgettet for 2003 og sandsynligvis heller ikke for efterfølgende år. Hvorfor? Fordi man for at forkaste en konvention skal igennem den samme procedure som den, der har skabt den, det vil sige, at vi skal igennem en ratificeringsproces i alle medlemsstater. Så a priori er der ingen udgifter, som skal på Unionens budget, før ved udgangen af de finansielle overslag. Når det er sagt, har jeg ikke, eftersom vi befinder os i denne situation, nogle indsigelser imod en vedtagelse af det mundtlige ændringsforslag, som er blevet stillet. Jeg anbefaler således Parlamentet at vedtage forslaget.

Formanden.
Før noget andet skal jeg gøre Dem opmærksom på, at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender endnu en gang foreslår Parlamentet at forkaste initiativforslaget.
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)

Betænkning (A5-0165/2002) af Deprez for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om initiativ fra Kongeriget Belgien med henblik på vedtagelse af Rådets afgørelse om tilpasning af Europol-ansattes vederlag og tillæg (14628/2001 - C5-0682/2001 - 2001/0830(CNS)) 
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)

Betænkning (A5-0162/2002) af Novelli for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets forordning om statsstøtte til kulindustrien (udvidet Hughes-procedure) (KOM(2001) 423 - C5-0438/2001 - 2001/0172(CNS) 
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)

Betænkning (A5-0144/2001) af Konrad for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om udkast til Kommissionens forordning om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis inden for motorkøretøjsindustrien

Konrad (PPE-DE)
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, den engelske version skal lægges til grund for ændringsforslag 1 - det er vigtigt i forbindelse med denne afstemning. Den tyske originaltekst gengiver ikke det, som Økonomiudvalget har vedtaget. Der er sket en fejl. Når vi stemmer for, er det den engelske version, vi stemmer for. Jeg vil gerne bede Dem om at tage dette til efterretning.

Formanden.
Godt. Nu er sprogtjenesterne gjort opmærksom på sagen.

Peijs (PPE-DE).
Hr. formand, jeg kan ikke stemme om dette emne på grund af økonomiske interesser.

Formanden.
Det er noteret, fru Peijs.

Rapkay (PSE).
Hr. formand, da jeg for lidt siden endnu en gang gennemgik afstemningslisten sammen med ordføreren, stødte vi på et problem med hensyn til afstemningsproceduren. Vi vil som aftalt erstatte den første del af det, vi har vedtaget i udvalget, med ændringsforslag 9 fra PPE-DE-Gruppen. Hvis vi går frem i henhold til afstemningslisten, risikerer vi, at hvis vi vedtager en del af ændringsforslag 22, så er ændringsforslag 9 annulleret. Sådan står der i hvert fald på afstemningslisten. Vi har aftalt - og jeg mener, at ordføreren har bekræftet det, fordi vi lige har talt om det - at vi forkaster den første del af det, vi har vedtaget i udvalget - altså ændringsforslag 22 - og vi stemmer for den anden del samt ændringsforslag 9 fra PPE-DE-Gruppen for så at udsætte den første del, som vi har forkastet.

Ahern (Verts/ALE).
Fru formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med hendes ihærdighed. Betænkningen indeholder bestemmelser om opstillingen og den gradvise afskaffelse af miljøskadelige subsidier og miljørelaterede afgifter på passende nationalt plan eller fællesskabsplan.
Ud over dette vedtages al lovgivning som følge af strategierne i henhold til den fælles beslutningsprocedure. Den forbedrede forvaltning og brug af naturlige ressourcer samt affaldsforvaltning er et vigtigt skridt, hvis vi skal skabe mere bæredygtige produktions- og forbrugsmønstre.
I programmet tilskyndes til reformer af sådanne subsidier, der har negative miljøvirkninger, og målsætningen om at standse klimaændringen ved at omtale strengere reduktionsmål i den anden periode af Kyoto-protokollen præciseres. Programmet søger at reducere drivhusgasser fra industriens produktion ved at tilskynde til at udvikle miljøvenlige alternativer. Betænkningen er naturligvis ikke perfekt, men den vil vise sit værd ved den konkrete gennemførelse. Jeg håber derfor, at vi alle kan støtte den.

Arvidsson, Cederschiöld, Grönfeldt Bergman og Stenmarck (PPE-DE)
Undertegnede fra Det Moderate Samlingsparti i Sverige har under Europa-Parlamentets første- og andenbehandling af det sjette miljøhandlingsprogram stemt imod indførelsen af EU-skatter på miljø- og energiområdet.
Vi fastholder denne principielle holdning på trods af, at vi har stemt for forligsforslaget.

Ahern (Verts/ALE).
Fru formand, dette er vigtigt for alle borgerne, men vi har også haft problemer med vores eget arbejde i Parlamentet som følge af den såkaldte spam. Vi havde et nyligt eksempel i forbindelse med direktivet om kosttilskud. Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har med rette kæmpet for en opt in-ordning fra begyndelsen, og det glæder mig, at Parlamentet har vedtaget den, da intet andet system effektivt kan beskytte privatlivets fred og sørge for databeskyttelse.
Vi var imidlertid bange for, at forslaget åbner døren for medlemsstaterne, så de kan tvinge udbyderne af elektroniske tjenesteydelser til at lagre personlige og andre oplysninger i en given periode. Jeg har stemt imod det afsnit. Det er uacceptabelt på den ene side at tillade aflytning og på den anden side ikke at sørge for beskyttelsesforanstaltninger mod denne praksis. Jeg har derfor stemt imod.

Fatuzzo (PPE-DE).
Jeg stemte for hr. Cappatos betænkning, selv om du bad os om at stemme imod, Marco! Men hvorfor stemte jeg for? Privatlivets fred er selvfølgelig vigtig, og respekten for vores privatliv er vigtig, men jeg, Carlo Fatuzzo, er ligesom mange af de pensionister, jeg har drøftet dette spørgsmål med, modstander af privatlivets fred. Jeg vil gerne have, at alle ved, hvad jeg siger, hvad jeg laver, og hvor jeg tager hen. Jeg fik det indtryk - og derfor stemte jeg for betænkningen - at hvis alle ved, hvad vi laver, og hvis alle kan se, hvad vi laver, opfører vi os måske pænere og er mere ærlige og retskafne.

Cashman (PSE).
Fru formand, den britiske Labour-gruppe stemte for ændringsforslagene om lagring af data, ændringsforslag 46 og 47, netop fordi vi mener, at der er skabt en meget fin balance i forbindelse med afsløringen af kriminalitet og beskyttelsen af de borgerlige rettigheder, især henvisningerne til at eventuelle foranstaltninger skal være hensigtsmæssige og forholdsmæssige i et demokratisk samfund, og bestemt henvisningerne til artikel 6, stk. 1 og 2, i EU-traktaten og dermed praksis i Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og den europæiske menneskerettighedskonvention.

Gorostiaga Atxalandabaso (NI)
Jeg har stemt imod denne indstilling ved andenbehandling, da kompromiset direkte angriber artikel 7 i EU's charter om grundlæggende rettigheder, som beskytter de europæiske borgeres privatliv.
Jeg beklager meget denne indstilling ved andenbehandling, der giver afkald på Parlamentets berettigelse som det førende område i verden i forbindelse med beskyttelsen af menneskerettigheder.

Ludford (ELDR)
ELDR-Gruppen stemte for at tage den del af ændringsforslag 46 ud, som tilstræber at overføre beføjelserne i forbindelse med "lagring af data" til medlemsstaterne. Det henhører under regeringerne at kræve, at telekomoperatører og internettjenesteudbydere giver de retshåndhævende myndigheder adgang til data om trafik, fakturering og plads.
Vi ser ikke bort fra muligheden for lagring af data af sikkerhedshensyn. Men vi er imod, at det indføres i dette direktiv, da den enorme effekt, det har på både branchen og de borgerlige rettigheder, ikke behandles i tilstrækkeligt omfang i denne forbindelse.
Det er farligt og for tidligt at bifalde en altomfattende EU-ordning om lagring af data som tillæg til en telekompakke for det indre marked. Enhver indførelse af disse beføjelser bør drøftes i de nationale parlamenter og derefter behandles i forbindelse med EU's politisamarbejde og kriminalitetsbekæmpelse, herunder garantier for borgernes rettigheder.
Den foranstaltning, der stemmes om i dag, er et direktiv om det indre marked, en del af en pakke, som skal åbne markedet i EU for konkurrence og sætte telekomvirksomhederne og internettjenesteudbyderne i stand til at operere på lige vilkår. Kommissionens oprindelige forslag indeholdt ingen henvisninger til beføjelserne i forbindelse med lagringen af data, som Ministerrådet tilføjede i den fælles holdning.

Mann, Erika (PSE)
Jeg har ikke stemt for kompromisforslaget til artikel 15(1) fra mine kolleger fru Paciotti og fru Palacio.
Det vedtagne ændringsforslag til artikel 15(1) og det dertil relaterede spørgsmål om medlemsstaternes forpligtelse til bl.a. at træffe foranstaltninger til gavn for den nationale sikkerhed er efter min mening ikke velovervejet. De nationale lovgiveres beføjelser og forpligtelser til at lagre oplysninger er ikke tilstrækkeligt begrænset eller defineret. Med de foreliggende ændringer fra Rådet kan medlemsstaterne forpligte kommunikationsvirksomhederne til at lagre samtlige oplysninger om alle brugere systematisk og stille dem til rådighed på forespørgsel. I den forbindelse blev der hverken fastlagt, hvilke kriterier der er vigtige, hvilke oplysninger der skal lagres, eller hvor lang en periode det drejer sig om, eller hvem der skal bære omkostningerne for at lagre og bearbejde oplysningerne (der igen er afhængige af omfang og tid). Det overlades til medlemsstaterne. Desuden er det ikke skitseret, hvilke forpligtelser, ansvarsforhold og sikkerhedsforanstaltninger, der skal gælde for de virksomheder, der er blevet betroet at lagre oplysningerne.
I øjeblikket bliver disse spørgsmål behandlet inden for rammerne af den tredje søjle. I henhold til de informationer, jeg har fået, er der i øjeblikket ved at blive forberedt en rammeafgørelse om krav til lagring. Desuden bliver emnet diskuteret med alle implicerede parter (bl.a. de retshåndhævende myndigheder, kommunikationsvirksomheder og grupper til beskyttelse af personer) i det cyber crime-forum, som Kommissionen har taget initiativ til.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Meijer (GUE/NGL)
Opfindelsen af e-mail og internet giver andre end selve brugerne uhørte muligheder. De kan misbruges af enhver, som vil tjene penge ved at ulejlige medmennesker med reklame for ting, som de pågældende slet ikke ønsker. Endnu værre bliver det, hvis modtagerne selv skal betale distributionsomkostningerne for at få lov at modtage den uanmodede reklame. Der er altså al mulig grund til at beskytte mennesker juridisk mod bombardementer med uønsket information, som det koster tid og penge at modtage.
Under førstebehandlingen den 6. september 2001 gik jeg allerede ind for opt in i stedet for opt out. Det synes nu omsider at opnås gennem den foreslåede beslutning. Jeg havde derfor besluttet at stemme for, indtil det viste sig, at der opstår et nyt problem. Denne gang er det ikke den påtrængende private profitmager, men myndighederne, der frygter for deres sikkerhed og er nysgerrige, som er synderne. Tidligere blev der indført brevhemmelighed og telefonhemmelighed for at sikre folks frihed, men kompromiset mellem de to største grupper gør det nu muligt at afskaffe beskyttelsen af personoplysninger. Aflytning og registrering af kontakter er måske sommetider uundgåeligt i ekstreme tilfælde af kriminalitet, og så skal det ske på grundlag af en dommerkendelse, men det må aldrig blive en normal sag.

Van der Laan (ELDR)
Medlemmerne af det nederlandske parti D66 i Europa-Parlamentet glæder sig over, at Europa-Parlamentet har støttet forbrugerne og har godkendt et europæisk forbud mod uønsket e-mail. De håber, at dette forbud på EU-plan hjælper med også uden for Europa, navnlig i USA, at foranledige et forbud mod spam. Internet er jo et globalt fænomen, og det er bedst at bekæmpe misbrug af det på verdensplan.

Ahern (Verts/ALE).
Fru formand, adgang til miljøoplysninger er en grundlæggende rettighed, og det glæder mig, at ordføreren har stræbt efter at begrænse brugen af tavshedspligt. Den kan misbruges, så oplysninger, der bør være til rådighed, begrænses under dække af tavshedspligt.
Betænkningen nævner udtrykkeligt internettet, og at der bør tages hensyn til den fremtidige udvikling inden for informations- og kommunikationsteknologier. Medlemsstaterne anmodes om at oprette offentligt tilgængelige databaser over de miljødokumenter, som de er i besiddelse af. Det gør det nemt for offentligheden at få adgang til og finde oplysninger, hvilket hilses velkomment. I bestræbelserne på at genetablere Parlamentets oprindelige ændringsforslag har ordføreren forsøgt at styrke borgerens position. Det bifalder jeg og har stemt for betænkningen.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hurra for miljøoplysningerne! Det er yderst vigtigt og hensigtsmæssigt, at offentligheden - heriblandt de ældre og pensionisterne - ved alt om miljøet. Fru formand, jeg drømte om ordføreren, fru Korhola, der som bekendt er en af PPE-DE-Gruppens smukkeste miss'er efter fru Grossetête, som med sin franske charme har fortryllet mig og mange andre lige fra starten. Nå, men i min drøm sad vores smukke fru Korhola - jeg vil udtale mig om de andre grupper ved en anden lejlighed - personligt ved informationsskranken for at give offentligheden miljøoplysninger. Kunne jeg således stemme imod dette direktiv? Det kunne jeg ikke, og derfor stemte jeg med glæde for.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru formand, De er stille og rolig, og De leder alle møderne på en glimrende måde, men De kan ikke nægte, at hr. Podestà, som er ordfører for denne betænkning om forslaget til EU's budget, er yderst ligevægtig, når han har forsædet. Han er stille og rolig, og han bliver aldrig vred. Fordi han er så ligevægtig, er han med i Budgetudvalget. Som De ved, er ligevægt en af de ældres og pensionisternes kvaliteter, og derfor var det mig en stor glæde at stemme for denne betænkning af hr. Podestà, som efter min mening - netop fordi han er så ligevægtig - fortjener at blive formand for Europa-Parlamentet i fremtiden, og det håber jeg for ham, at han bliver, for ligevægt er som bekendt en parlamentsformands største dyd.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru formand, hr. Bradbourns betænkning drejer sig om det transeuropæiske transportnet. Jeg kom i tanke om, at vi i Italien siger, at "alle veje fører til Rom." Her tænker vi på Romerriget. Derfor burde vi nu, hvor vi er i EU, sige, at "alle veje fører til Bruxelles." Der bliver utvivlsomt mange flere veje, som fører til Bruxelles alle mulige steder fra, men jeg vil gerne minde om vigtigheden af korridor 5 og 8, fru formand, og det gælder navnlig korridor 8, der i parlamentsudvalgets forslag som bekendt forbinder Sydeuropa, Italien og Adriaterhavet med byen Varna i Bulgarien ved Sortehavet. Vi skal nemlig ikke bare styrke forbindelsen mellem Nord og Syd, men også forbindelsen mellem Øst og Vest i Sydeuropa.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker hr. Bradbourn for hans fremragende betænkning, som jeg giver min fulde støtte. Det er et arbejde, der viser stor teknisk viden i behandlingen af et så væsentligt emne som udviklingen af det transeuropæiske transportnet, hvor jeg gerne vil fremhæve følgende punkter:
behovet for en infrastrukturpolitik for det transeuropæiske transportnet som middel til integrering af det europæiske markeds økonomier;
det transeuropæiske transportnet som afgørende instrument for den europæiske vækst-, konkurrence- og beskæftigelsespolitik og for fremme af et grænseoverskridende, operativt transportmarked, så der skabes et ægte indre transportmarked og deraf følgende fremskridt for Europa.

Meijer (GUE/NGL)
Denne betænkning tager til dels forskud på hvidbogen om den europæiske transportpolitik, som snart vil blive drøftet. Det drejer sig for en stor del om et valg mellem miljø og trivsel eller maksimal fortjeneste til erhvervsfolkene og de privilegeredes individualisme. Hvis vi vil tjene miljø og trivsel, må vi begrænse unødig transport af handelslagre og sørge for, at den resterende transport af mennesker og varer finder mindst muligt sted med bil og fly. Så er der al mulig grund til at investere selektivt i moderniseringen af jernbanetrafikken over længere afstande og i fjernelsen af flaskehalse i forsømte vandveje.
Den, som derimod vil betjene de privilegerede, vælger flere og større lufthavne og flere og bredere motorveje. Jeg syntes, det var positivt, at Kommissionen i højere grad end tidligere var tilbøjelig til at lægge hovedvægten på miljø, pres på de offentlige arealer og beskyttelse mod gener. Et flertal i Europa-Parlamentet forsøger nu at ophæve det ved at kræve, at der investeres mere, og at jernbaner og vandveje ikke favoriseres i forhold til vejtrafik og luftfart. Følgen vil være, at vi snart har en overkapacitet af motorveje og lufthavne, som udelukkende er beregnet til hele tiden at lade virksomheder vælge mellem de transportvarianter, der for dem er billigst på et bestemt tidspunkt.

Miguélez Ramos (PSE)
Autonomien Aragonien har en befolkning på knap 1,2 millioner indbyggere, 44,8 pr. km2. Men Teruel-provinsen, en af autonomiens tre provinser, har et gennemsnit på blot 9,3 grundet de knap 140.000 indbyggere fordelt på 14.785 km2 beliggende i over 1000 meters højde. Denne ulige demografiske fordeling, fordrejet på grund af den store befolkningskoncentration i hovedstaden Zaragoza, har medført en udelukkelse fra mål 1. Provinsen, der har tre fungerende varmekraftværker, er desuden kommet i krise efter nedlæggelsen af dens minedrift.
Den regionale regering mener, at områdets inklusion i det europæiske højhastighedsnet, specifikt højhastighedstoget Madrid-Levante, vil give det en mere central rolle i Middelhavsområdet, bidrage til udviklingen samt rette op på det kommunikationsunderskud, området har opbygget i de forgangne årtier.
Jeg beder Rådet og Parlamentet om at tage højde for denne situation og de ulykkelige følger, den geografiske isolering og affolkningen har for denne provins.

Pittella (PSE)
Jeg støtter hr. Bradbourns betænkning, da den er første etape i revisionen af Fællesskabets retningslinjer for udviklingen af det transeuropæiske transportnet. I fremtiden skal vi stræbe efter en gennemgribende revision af den pågældende politik, både når det gælder dens iværksættelsesmekanismer - her tænker jeg på denne politiks finansieringsmåder og inddragelsen af den private sektor - og når det gælder TEN-retningslinjerne. Her skal det siges, at nord-syd-forbindelsen skal styrkes, og dette skal ske med henblik på EU's udvidelse med de sydøsteuropæiske lande.

Titford (EDD)
At dømme efter Kommissionens beretning kunne man tro, at transport og varernes frie bevægelighed på tværs af grænserne i Europa ikke kunne eksistere uden EU.
Selvfølgelig kan regeringerne samarbejde frit om transportspørgsmål - og mange andre spørgsmål - uden at skulle overdrage deres beføjelser til en ikke-valgt, overnational myndighed.
Men det, der gør dette projekt særligt frastødende, er den triumferende påstand i Kommissionens beretning:
"Store grænseoverskridende projekter i de seneste 10 år, f.eks. tunnellen under Kanalen, højhastighedslinjen mellem Bruxelles og Paris og broen/tunnellen mellem Sverige og Danmark, viser den europæiske borger, at den europæiske integration er undervejs."
Den virkelige dagsorden er med andre ord som alt andet, Kommissionen rører ved - eller mere præcist "ødelægger" - politisk integration. Det er ikke kun frastødende - det er farligt. Hvornår indser Kommissionen og dens fæller, at deres fortsatte bestræbelser på at kapre stort set enhver aktivitet i Europa skaber den slags reaktioner, som Le Pen og Fortuyn er typiske eksempler på? Meget mindre integration og lidt mere ydmyghed ville gøre os alle godt.

Wuermeling (PPE-DE)
Jeg bifalder meget beslutningen om at optage "grantræsmotorvejen" i de transeuropæiske transportnet. Udvidelsen mod øst må ikke ende i en kødannelse. Grænseregionerne kan have stor gavn af udvidelsen. Samtidig skal der etableres effektive veje for at undgå belastninger, fordi trafikken går i stå. Man skal trods alt regne med en fordobling af den grænseoverskridende transit.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru formand, jeg stemte for Carmen Cerdeira Mortereros forslag, og jeg forkastede således forslaget om oprettelse af et netværk af kontaktpunkter mellem private politikorps i Europa. Jeg beklager dog, at jeg ikke kunne stemme for et direktiv om tilrettelæggelsen af de private politikorps i Europa. Men jeg håber, at vi også i Europa snart får en europæisk Sherlock Holmes, Nero Wolfe og Tom Ponzi, for de kunne holde øje med tyverierne. Hvilke tyverier, fru formand? Selvfølgelig tyverierne af den pension, som pensionisterne lige har hævet. Pensionisterne er nemlig ofte udsat for tasketyverier, der ikke længere burde finde sted. Derfor hilser jeg privat efterforskning i Europa velkommen. Jeg håber, at vi snart kan stemme for et sådant direktiv.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru formand, vi stemte om Sérgio Sousa Pintos betænkning og besluttede at forkaste den, eftersom man i betænkningen ikke tilrettelægger det europæiske politi ordentligt, men i praksis foreslår en kopi af Det Europæiske Politiakademi. Jeg ville gerne have, at man foruden de nationale politikorps oprettede et ægte, effektivt og funktionsdygtigt europæisk politi. Ligesom man i USA har FBI - nogle gange foretager USA sig trods alt noget fornuftigt - bør også EU have et føderalt politi, men det skal være et politi, som fungerer, som ikke er spild af penge, og som er tæt på borgerne. Selv om det er et europæisk politi, skal det være de europæiske borgeres politi.

Fatuzzo (PPE-DE).
Jeg stemte for betænkningen, fru formand. Hvordan skal jeg forklare, hvorfor jeg stemte for? Jeg drømte, at jeg var blevet en fremtrædende person. Hr. Fatuzzo var ikke et simpelt medlem af Europa-Parlamentet, men et vigtigt statsoverhoved. Jeg rejste rundt i hele Europa, og hvem var jeg beskyttet af? Jeg var faktisk lige præcis beskyttet af ordføreren, The Earl of Stockton, som måske sidder på sit kontor og hører mig lige nu. Jeg kan fortælle ham, at selv om han ikke ved det, ligner han en berømt italiensk filmskuespiller, nemlig Bud Spencer, som er kendt for at være stærk og god mod alle de onde, og som har en god fysik. Han er med andre ord perfekt til at beskytte fremtrædende personer. Derfor kunne jeg med større tilfredshed stemme for denne betænkning.

Gollnisch (NI)
 Samtlige betænkninger om det europæiske politi Europol, som ligger til grund for denne fælles drøftelse, bruger samme fremgangsmåde, nemlig at substituere Europa med medlemsstaterne på områderne indre sikkerhed og grænseoverskridende politi. Det Europæiske Fællesskabs kompetencesfære udvider sig nu i store bidder, og subsidiaritetsprincippet fordrejes systematisk til fordel for Unionens til stadighed voksende kompetence.
Den mangedobling af europæiske netværk og agenturer for politiarbejde, som vi oplever i dag, og som i øvrigt først lige er begyndt, er overdrevet.
Kompetenceforviklinger, manglende afgrænsning af aktionsområder, personalestatutter for disse europæiske organer ... alt er flydende, komplekst og i sidste ende uoperationelt. Men idéen om at nedbryde vores institutioner og suveræniteter, koste, hvad det koste vil, hænger ved, og det ligegyldigt hvad omkostningerne bliver. Så oven på det allerede eksisterende europæiske retlige netværk, Det Europæiske Politiakademi og netværket af europæiske forebyggelseprogrammer vil Europa anbringe et europæisk netværk til beskyttelse af fremtrædende personer, en europæisk anklager, en europæisk straffelov, og hvad ved jeg ...?
Vi må afvise denne idé med, at vores nationale politistyrker, vores sikkerhed og vores retssystem skal forsvinde til fordel for et fælles europæisk politi, en fælles europæisk sikkerhed og et fælles europæisk retssystem.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
Den spanske regerings initiativer er bemærkelsesværdige. Til dens prioriteter hører ikke blot så mange muligheder som muligt for fiskeriet, begrænsning af miljøforanstaltninger, en omledning af floden Ebro til Murcia eller indlemmelsen af Gibraltar, men åbenbart også tilrettelæggelsen af undertrykkende vold. Med et EU-institut for politiundersøgelser, en EU-stimulering af private sikkerhedstjenester og en grænseoverskridende sikring af ledende personer hælder den i retning af et feudalt diktatur, som ligner den sydamerikanske tradition. Der skjuler politikere, tjenestemænd, militærpersoner og store virksomhedsledere sig traditionelt bag mure, gitre og væbnede livvagter. Disse beskytter dem så vidt muligt mod den af dem provokerede almindelige befolkning, mens lovgivningen støtter deres selvvalgte isolation. I stedet for at løse alles problemer, bliver kun de riges og de magtfuldes problemer løst, og vanskelighederne vokser for alle andre, altså det store flertal i befolkningen.
Får vi samme slags lovgivning inden for EU, hvor europæiske sikkerhedsregler bliver vigtigere end de små erfaringer på nationalt eller regionalt plan? Med rette konstaterer Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, at et EU-netværk ikke skal bestemme, hvor mange væbnede funktionærer der anvendes, og hvordan fremtrædende personer skal ledes gennem trafikken i korteger, og det afviser også for en stor del de øvrige spanske forslag.

Berthu (NI)
Vi har stemt imod Europa-Parlamentets henstilling om Europols "integration i Den Europæiske Unions institutionelle system", for den forsøger at fjerne Europol fra sin strengt mellemstatslige sfære, hvor konventionen har placeret det, og trække det over i den tvetydige statut under den tredje søjle, som er mellemstatslig og krydret med fællesskabsaspekter, og som på et senere tidspunkt kommer til at fungere som en sluse henimod en mere fuldstændig harmonisering.
Denne manøvre forekommer os at være yderst dadelværdig set fra et juridisk synspunkt. For Europa-Parlamentet foreslår faktisk, at Rådet uden videre skifter konventionen (som er en særskilt traktat) ud med retsgrundlaget i artikel 34, stk. 2, litra c), som er traktatens eget, og som i visse tilfælde gør det muligt at anvende kvalificeret flertal. Men denne ændring af konventionens art og retsgrundlag er ikke mulig uden befolkningernes ratificering, hvilket betyder, at manøvren samtidig er politisk begrædelsesværdig, fordi man ikke har ret til på et så grundlæggende område - og på noget område i øvrigt - at ændre befolkningernes beslutning bag deres ryg.
Den form for opførsel fra Europa-Parlamentets side varsler ilde for dets respekt for befolkningerne, hvis det skulle få flere magtbeføjelser.

Korakas (GUE/NGL)
Formålet med det spansk-belgiske forslag og med den betænkning, vi behandler, er at skabe mulighed for at ændre Europol-konventionen, så man kan give Europol en "operativ" karakter uden de nationale parlamenters godkendelse og ratifikation.
De beføjelser, som er fastlagt for Europol i konventionen om institutionens oprettelse (dataindsamling, -analyse og -udveksling), opfylder tydeligvis ikke længere EU's aktuelle behov, som er at fremskynde opbygningen af militariserings- og undertrykkelsesmekanismer. At dens saglige kompetence er blevet udvidet, så der ikke findes nogen form for alvorlig kriminalitet (herunder den såkaldte terrorisme), som Europol ikke er involveret i, er ikke længere tilstrækkeligt.
Med den 11. september som påskud forsøger Europol endnu en gang at overtage opgaver af rent politimæssig, repressiv karakter sideløbende med eller over de tilsvarende nationale instanser såsom FBI. For at dette kan lade sig gøre, kræves en ændring af konventionen. Mens det foreslås i det spansk-belgiske initiativ, at en sådan ændring kan ske med en (enstemmig) afgørelse i Rådet, går Deprez-betænkningen endnu videre og foreslår i stedet, at konventionen ændres til en rådsafgørelse, så den på et hvilket som helst tidspunkt kan ændres blot med kvalificeret flertal i Rådet.
KKE's medlemmer af Europa-Parlamentet har stemt imod begge disse forslag, fordi de tager sigte på at tilpasse Europol til behovene for at styrke de repressive mekanismer, begrænse de demokratiske frihedsrettigheder og forfølge de folkelige bevægelser.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru formand, hr. Deprez' betænkning drejer sig om tilpasningen af Europol-ansattes vederlag og tillæg. Som De ved, stemte jeg for betænkningen, fru formand, det vil sige imod dette forslag, eftersom der er et problem med forhøjelsens størrelse, nemlig at de Europol-ansattes vederlag kommer til at stige med 5,2% i stedet for de 4,3%, som ordføreren foreslår. Jeg havde stemt for, hvis der havde været tale om et "Fatuzzo-tillæg". Jeg ville med andre ord stemme for, hvis man vedtog, at alle tolkene - som er tvunget til at være her, fordi hr. Fatuzzo afgiver stemmeforklaring så ofte - samt formandskabets tjenestemænd og formanden selv skulle have dobbelt tillæg, fordi de skal lytte til hr. Fatuzzos mange stemmeforklaringer.

Berthu (NI)
Med Deprez-betænkningerne om Europol har vi overgivet os til komplet inkohærens. For lidt siden så vi, hvordan den spanske og belgiske regering, som når alt kommer til alt ikke går for at være moderate føderalister, blev sat stærkt til vægs af Europa-Parlamentet for manglende fællesskabsfølelse. Fordi de faktisk var så uheldige at ville overholde de tekster, som placerer Europol i de mellemstatslige sammenhænge. Det var på sin vis en broderkrig mellem juridiske føderalister og ideologiske føderalister.
I den anden Deprez-betænkning ser vi Rådet, som med rette bestrider enhver af Parlamentets beføjelser over Europols budget (der er finansieret direkte ved medlemsstaternes bidrag), spontant konsultere Parlamentet i et lille bitte økonomisk anliggende, nemlig en eventuel forhøjelse af organets funktionærlønninger. Vi har undladt at stemme, for vi mener ikke, at Europa-Parlamentet har nogen kompetence på området.
Alt dette viser, at der er behov for at klarlægge og stabilisere Europol-statutten. Efter vores mening burde den hverken høre under den mellemstatslige søjle stricto sensu eller under fællesskabssøjlen, men derimod under en interparlamentarisk søjle, som skal oprettes, hvor de nationale parlamenter arbejder sammen i et netværk. Inden for disse rammer ville Europol ud over det nuværende opsyn blive kontrolleret af en forsamling bestående af repræsentanter fra de nationale parlamenter.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru formand, jeg stemte for betænkningen om statsstøtte til kulindustrien, som virkelig har behov for økonomisk støtte fra EU, men jeg kan ikke lade være med at gøre opmærksom på, at jeg både personligt og som repræsentant for Pensionistpartiet går ind for atomkraft. Jeg ville gerne have, at man igen begyndte at bygge sikre atomkraftværker - og de skal selvfølgelig være sikre! - i alle medlemsstaterne. Efter min mening kan energiproblemet kun løses ved, at vi overalt i Europa resolut vender tilbage til atomkraftværkerne, hvis sikkerhed - og det vil jeg gerne gentage - skal være i top. Der skal ikke mindst foretages en kontrol af atomkraftværkerne i ansøgerlandene, som om nødvendigt skal sættes i stand, så de opfylder sikkerhedskravene, og som skal blive ved med at være i drift.

Caudron (PSE)
Det skal understreges, at kul og stål er Europas oprindelige byggesten. Ved krigens udgang besluttede de seks oprindelige stater at lægge deres kul- og stålproduktion sammen. Det var sådan, Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab (EKSF) så dagens lys den 18. april 1951. EKSF-traktaten blev fastlagt for en periode på 50 år fra sin ikrafttræden, og den vil således udløbe den 23. juli 2002. Det var planlagt, at kul og stål efter traktatens udløb skulle betragtes som ethvert andet industriprodukt, især på det konkurrencepolitiske område.
Det står imidlertid klart, at det overvejende flertal af de europæiske kulindustrivirksomheder af mangel på økonomiske støtteforanstaltninger ville være dømt til undergang på meget kort sigt. Faktisk er langt hovedparten af Fællesskabets kulproduktion ikke-konkurrerende i forhold til importprodukter fra tredjelande, og sådan bør det blive ved med at være.
Grønbogen om energiforsyningssikkerhed har taget højde for disse data. Heri er fastslået, at man skal fastholde en minimumsproduktionskapacitet, fordi kul vil blive ved med at være en vigtig, oprindelig energikilde, der er stabil, sikker og tilgængelig langt ud i fremtiden.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Fatuzzo (PPE-DE).
Efter at have læst hr. Konrads betænkning om handelsaftaler inden for motorkøretøjsindustrien og mellem motorkøretøjsfabrikanternes repræsentanter må jeg sige, at jeg har en drøm, fru formand. Denne gang har jeg ikke drømt noget, men jeg har en drøm. Selv om jeg ikke er så ung længere, har jeg som Pensionistpartiets formand en drøm om at købe min drømmebil, nemlig en Peugeot 206 CC Spider, som er en sportsvogn, og jeg ville gerne have, at denne drøm ikke bare gik i opfyldelse for mig, men for alle pensionister. Hr. Konrads betænkning bringer os tættere på opfyldelsen af denne drøm, eftersom den fører til lavere priser på alle de biler, der sælges i Europa. Jeg stemte således for betænkningen i håbet om, at denne drøm går i opfyldelse.

Ebner (PPE-DE).
Fru formand, til hr. Konrads betænkning om at indføre bildistribution og -service vil jeg gerne sige, at jeg synes, Kommissionens og kommissær Montis initiativer er aldeles positive. Derfor har jeg også flere gange i samarbejde med ordføreren forsøgt at finde nye veje og stille nye forslag, der delvist er blevet indarbejdet for at imødekomme forbrugerne med hensyn til en sund konkurrence og navnlig støtte de små og mellemstore virksomheder samt de mindre handelspartnere, der ikke er så stærke. Jeg mener, at det er nødvendigt. De lobbyistiske foranstaltninger og de politiske interventioner til opretholdelse af visse monopoler var ikke retfærdige. Jeg håber, at det kompromis, der blev vedtaget, også fremover er en forudsætning for, at der kan tages flere skridt i denne retning.

Caudron (PSE)
Det drejer sig om Europa-Parlamentets initiativbetænkning om Kommissionens forslag om en gradvis åbning af bilindustrimarkedet.
Faktisk er det i september 2002, at bilindustriens gruppefritagelse for konkurrencereglerne udløber.
Kommissionens forslag burde være gældende indtil 2010. Det sigter mod at løsne det bånd, der forener forhandleren og fabrikanten, tillade salg af køretøjer af forskelligt mærke fra samme bygninger, gøre det muligt at lave underleverandøraftaler om vedligehold og reparation af biler uden at krænke forbrugernes rettigheder, forpligte fabrikanterne til at levere tekniske informationer til uafhængige automobilværksteder, som til gengæld bør have adgangsret til reservedele.
Parlamentsmedlemmerne har, selv om de overordnet set er enige med eksekutivudvalget, stillet ændringsforslag med henblik på at sikre forhandlernes juridiske rettigheder og begrænse virkningen af en fuldstændig konkurrence.
Betænkningen foreslår således flere ændringer til forslaget til forordning vedrørende forbindelsen mellem forhandlere og automobilværksteder, salg af forskellige mærker fra samme salgssted, reservedele, lovformelige kontrakter og gennemførelsesfristerne for det nye system.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Figueiredo (GUE/NGL)
I bilbranchen har der hidtil rådet en række vertikale aftaler mellem producenter, forhandlere og reparatører, og der har været bevilget en generel fritagelse fra de gældende principper i konkurrencepolitikkens artikel 81.
Denne fritagelsesforordning er nu ved at udløbe, og der skal gennemføres en liberalisering med en overgangsperiode på kun et år. Industrien har således hidtil haft stor kontrol med sit marked gennem eksklusivaftaler med forhandlerne, eksklusivt distributionssystem for originale dele og prisgaranti. Med åbningen af denne sektor for konkurrence bliver det således eksempelvis muligt, at supermarkeder sælger biler, at forhandlere sælger forskellige mærker, og at producenterne skal give andre rerservedelsproducenter og værksteder adgang til tekniske oplysninger, så de kan producere og reparere i konkurrence med dem.
Der er også udtrykt ønske om at liberalisere det europæiske detailmarked trods de problemer, der er forbundet med bilafgifterne, eftersom de nationale begrænsninger og aftaler bliver uden virkning. En forbruger kan således få fordel af lavere priser ligesom visse forhandlere og grossister, men de mindste forhandlere, der ikke har eksklusivaftaler, kan muligvis ikke mere drive en lønsom forretning, og der vil derfor blive tendens til større koncentration blandt forhandlerne. Man regner med, at 20% af forhandlerne vil forsvinde, hvilket betyder tab af arbejdspladser. Vi støtter derfor ikke denne betænkning.

Hortefeux (PPE-DE)
Jeg er glad for, at Kommissionen har fastholdt princippet om en særlig fritagelsesforordning for denne sektor. Faktisk er bilen et gode, som er både dyrt, højteknologisk og vedrører så livsvigtige områder for forbrugerne som sikkerhed og miljøbeskyttelse.
Jeg er meget opsat på at bevare et højt konkurrenceniveau. Jeg ønsker imidlertid, at Kommissionen handler med forsigtighed, for overalt i Europa er automobilforhandlernetværkene skrøbelige og skal bevares for forbrugernes skyld.
Jeg er valgt i Frankrig i Auvergne-regionen, som har mange aktiver, men som også støder på vanskeligheder i forbindelse med den lokale økonomiske udvikling, og jeg ved, hvor vigtigt det er at bevare automobilværkstedernes og -forhandlernes netværk, ikke blot fordi de bidrager til disse områders økonomiske vitalitet med beskæftigelse og uddannelse af især unge mennesker, men også fordi de bidrager til forbrugernes sikkerhed og lokal service.
Det er grunden til, at jeg ønsker, at begrebet "territorium" bevares, og at placeringsklausulen kun bliver berørt, hvis en nærmere undersøgelse i 2005 beviser, at det er strengt nødvendigt.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Martin, David W. (PSE)
Jeg bifalder Kommissionens forslag om en reform af bilmarkedet.
Jeg beklager, at dele i hr. Konrads betænkning udvander Kommissionens plan. Bilejere i Det Forenede Kongerige og andre lande i EU har i alt for lang tid betalt for meget for nye biler og været underlagt en restriktiv praksis i forbindelse med eftersalgsservice og reservedele.
Jeg opfordrer hr. Monti til at fremskynde reformen.

Alyssandrakis (GUE/NGL)
Selv om EU forsøgte at fremstå med et andet image end USA på topmødet mellem EU og Latinamerika, var der kun ganske få forskelle mellem EU og USA ud over de forskelle, som optræder inden for rammerne af de interne imperialistiske modsætninger. Ikke et ord om det fælles kommuniké om Cubas udelukkelse af USA, om afbrydelsen af fredsprocessen i Colombia og om USA's "Colombia-plan" og dens udvidelse. Kupforsøget i Venezuela nævnes ikke, og EU mener heller ikke, det bør forklare sin oprindelige holdning til kupmagerne. Desuden er det tydeligt, at man støtter regeringens befolkningsfjendtlige foranstaltninger i Argentina og frygter, at landet skal frigøre sig fra IMF's lænker.
Endvidere forsøger man åbenbart at gøre det endnu lettere for europæisk kapital at trænge ind i Latinamerika. EU nøjes med at foreslå landene neoliberale politikker og frihandelsaftaler i stedet for at hjælpe dem med at opbygge deres økonomi og virkelig forsøge at inddrage dem i den såkaldte kamp mod terrorismen, idet det overhørte befolkningernes røst på forummet i Porto Alegre og på det parlamentariske forum i Sao Paulo.
Massedemonstrationerne i Madrid viste befolkningens stærke foragt for kapitalens bevægelser i Europa og deres kampberedte beslutsomhed. Latinamerikas befolkninger kan ikke forvente sig noget positivt fra EU, da det på ingen måde udgør en modvægt til USA.

Modrow (GUE/NGL)
Topmødet i Madrid har uden tvivl stor politisk betydning, idet de stater, der var samlet her, repræsenterer ca. 870 millioner indbyggere og en fjerdedel af FN-staterne. Selv om der har været enkelte positive resultater som associeringsaftalerne med Chile og Mexico, har situationen siden topmødet i Rio ikke været overbevisende. Jeg tvivler på, at topmødet i Madrid - trods alle hensigtserklæringer - vil føre til et gennembrud, så der sker en forbedring af relationerne mellem EU og staterne i Latinamerika og Det Caribiske Hav. Det kræver, at der kommer en saglig og konstruktiv undersøgelse af tre spørgsmål.
1. Latinamerika er en interessant handelspartner for Europa. Alene den tyske økonomi får her et handelsoverskud på 3 milliarder euro. Men det er USA, der reelt høster frugten, og som er i færd med at gennemføre landets geostrategiske og økonomiske interesser i form af frihandelsområdet ALCA og sikre sig mod konkurrence udefra. Europa skader sig selv, hvis det uden protester og alternativer lader det være op til Latinamerika at lade de nordamerikanske koncerner og banker dominere.
2. De negative konsekvenser af den tøjlesløse globalisering er ingen steder så grel som i Latinamerika. Det vidner den stigende forarmelse blandt store dele af befolkningen om, der også omfatter middelklassen, og den finansielle krise og statskrisen i Argentina. I skikkelse af det sociale verdensforum i Porto Alegre er der dannet en opposition, der også spreder sin kraft til Europa.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru formand, fru Doyle og hr. Purvis - De har den fornøjelse at lytte til mig personligt her i dag - hvorfor stemte jeg for hr. Fioris betænkning? Det gjorde jeg ikke bare, fordi han er en stor landbrugsekspert - han har været medlem af regionen Lombardiets landbrugsudvalg - og ikke bare på grund af hans navn - "Fiori" betyder nemlig "blomster" - der passer så fint til hans evne til at gøre europæisk landbrug til blomsten af Europa, men også fordi jeg i nat bl.a. drømte, at hr. Fiori var Bibelens Josef, som kunne tyde drømme, og som på denne måde kunne skaffe korn, når der var hungersnød i Egypten. Derfor håber jeg, kære Fiori, at du kan give os syv fede år!

Doyle (PPE-DE).
Fru formand, den fælles landbrugspolitik kan ikke stå stille, den skal tilpasse sig skiftende omstændigheder. Alle forslag, der henviser til landbrugspolitikken, skal imidlertid respektere traktatens artikel 32-38 og især formålene i artikel 33, nemlig at rationalisere landbrugsproduktionen og sikre "landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard". De må ikke indebære en renationalisering af den fælles landbrugspolitik, følgelig min afstemningsstrategi. Jeg ville være bekymret over en budgetløsning, der indebærer overførsel af dele af kornstøtten for at skabe incitament til at producere proteinafgrøder som angivet i punkt 31. Brugen af braklagt jord til produktion af disse afgrøder bringer status for den "blå boks" i forbindelse med arealstøtte i WTO i fare og medfører et produktionsskift til braklagt jord, mens den nuværende proteinjord bruges til at producere mere korn.
Jeg er også imod at genindføre en differentieret øget hektarstøtte til olieholdige produkter som angivet i punkt 32, da det er ensbetydende med at vende tilbage til grænsen på omkring 4,9 millioner ha til olieholdige produkter i EU i henhold til Blair House-aftalen som en del af Uruguay-runden.
Det fremgår ikke klart, fru formand, hvad punkt 35 betyder. Støtte til dyrkede arealer er baseret på en fast rate pr. ton, som finder anvendelse i hele EU og kun differentieres i overensstemmelse med de historiske udbytter i hver medlemsstat eller region for at adskille denne støtte fra produktionen. Ensartet støtte er en ulempe for regionerne i Nord, herunder Irland, som traditionelt har et højere udbytte.
Det er vanskeligt at vide, hvad der er hensigten med punkt 43. Jeg støtter ikke en øget indgriben over for nogen produkter, og da slet ikke visse frugter og grøntsager, og det gælder også Kommissionen. Støtte bør kanaliseres via styrkede producentorganisationer.

Berthu (NI)
Vi har stemt for Fiori-betænkningen, som overordnet set følger landbrugets interesser, samtidig med at vi indrømmer, at vi er forfærdede over kommissær Fischlers tidligere erklæring, som går i den modsatte retning.
Faktisk hørte vi ham kritisere præsident Bushs "Farm Bill" (som forhøjer støtten til det amerikanske landbrug med 80% i perioden 2002-2007), men med henvisning til frihandelstankens højhellige principper, som udgør WTO's charter. Vi mener ikke, at det er sådan, problemet skal løses.
Efter vores mening har amerikanerne lov til dette, så længe de ikke indtager andre lande med deres produkter. I stedet for at dømme ukritisk bør vi snarere skelne mellem interne og eksterne virkninger. Vi bør også spørge os selv, om ikke også vi har brug for at støtte vores landbrug på den ene eller anden måde, og om vi ikke i dette perspektiv skal benytte os af lejligheden med "the Farm Bill" og anmode vores partnere om genforhandling af WTO's principper.
Hvis vi ikke gør det, vil de principper, som kommissær Fischler og Lamy i dag truer amerikanerne med, vende tilbage til os selv som boomeranger og ødelægge det europæiske landbrug.

Figueiredo (GUE/NGL)
Trods den omfattende diskussion og de forslag, som vi har stillet for at forbedre betænkningen, hvad delvist er lykkedes, indeholder den stadig en del selvmodsigelser.
Selv om det er positivt, at denne midtvejsstatus har sat ny gang i debatten om reformen af den fælles landbrugspolitik og behovet for at foretage visse justeringer, navnlig oprettelse af en permanent støtteordning for nødder, beskyttelse af oprindelsesbegrebet og den fælles markedsordning for bananer, samtidig med at princippet om fødevaresuverænitet respekteres, og fødevaresikkerheden kompromisløst forsvares, er det negativt, at den fastholder princippet om samfinansiering, der vanskeliggør gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik og især rammer landmændene i de mindst udviklede regioner, hvilket vi er imod. Det er ligeledes positivt, at det nævnes, at der bør vedtages en obligatorisk justering af støtten under den fælles landbrugspolitiks første søjle, mens det er negativt, at den fastholder, at støtten bør være adskilt fra produktionen. Derfor har vi undladt at stemme.

Meijer (GUE/NGL)
Ifølge dagsordenen behandles Fiori-betænkningen om en reform af den fælles landbrugspolitik og Rodríguez Ramos-betænkningen under ét. Hr. Fiori taler med rette om miljø og fødevaresikkerhed, men lægger efter min opfattelse i praksis først og fremmest vægt på WTO's krav, på opretholdelsen af landbrugssubsidierne for Sydeuropa efter tiltrædelsen af fattigere østeuropæiske lande og på så vidt muligt at bekæmpe nationale ordninger. Dermed repræsenterer han fortiden med bureaukrati, stordrift, nytteløs cirkulation af skattepenge og den kunstige opretholdelse af lave priser på landbrugsprodukter. Det virker som en bagtropsaktion, som går tabt af sig selv i det øjeblik, hvor EU udvides med 10 nye medlemsstater. Så er disse penge der simpelthen ikke længere.
Det ville derfor være bedre først og fremmest at se på de sociale følger, eksistenssikkerheden og købekraften for de mennesker, som mister deres gamle job. Vi kan bedre koncentrere de anvendte penge om det end om produktionsforøgelse. Desuden skal det undgås, at folk unødigt forlader landdistrikterne, og at landskabet ødelægges yderligere. Med rette vil fru Rodríguez Ramos have flere penge til udvikling af landdistrikter og initiativer i mindre målestok. Jeg støtter hendes anmodning til Kommissionen om at stille forslag derom.

Sacrédeus og Wijkman (PPE-DE)
Vi har valgt at stemme imod betænkningen. Vi støtter en del tankegange, som f.eks. at den fælles landbrugspolitik i større udstrækning skal fremme multifunktionalitet i landbruget, at miljøkrav skal integreres i alle støtteformer, at støtten skal fremme mindre familielandbrug, en afvisning af en gennationalisering af landbrugspolitikken, frigørelse af støtten fra produktionen samt fremme af et mere ekstensivt landbrug.
Derimod vender vi os imod flere andre punkter. Perspektivet for den tredje verden glimrer ved sit fravær. Åbningen af verdensmarkedet fremstilles som noget helt igennem negativt, og der sættes spørgsmålstegn ved den vigtige beslutning om Alt undtagen våben-initiativet. Endvidere hævdes det, at fremtidige reformer i første omgang bør sigte imod at stoppe nedgangen i beskæftigelsen inden for landbruget, hvilket ikke er vores hensigt. Vi accepterer ikke, at budgetdisciplinen skal tilpasses i en mindre streng version, som betænkningen foreslår. Vi finder det tvivlsomt, om nye støtteformer til bl.a. bananer, ris, planteprotein og nødder virkelig er nødvendige, ligesom den nye støtte til producentorganisationer, som er blevet foreslået.
En reformeret landbrugspolitik skal bevare den europæiske landbrugsmodel og give bønderne en passende betaling for landbrugets multifunktionelle opgaver. Men det står lige så klart, at reformbehovet er meget stort, for de negative konsekvenser for den tredje verden skal elimineres, markedstilpasningen gradvist øges, og støtten gøres forenelig med en bæredygtig udvikling.

Souchet (NI)
Eftersom det gælder en midtvejsevaluering af Agenda 2000, så lad os gå ud fra en undersøgelse af det europæiske landbrugs situation, som den ser ud efter reformerne af den fælles landbrugspolitik, der blev indledt i 1992. Hvad ser vi?
Prisen på de vigtigste landbrugsprodukter er faldet. EF-landmændenes samlede indtægter er faldet drastisk, selv om indtægterne i de andre erhvervskategorier fortsætter med at vokse. På hovedproduktionsområder (fårekød og planteproteiner) er vores underskud og dermed vores afhængighed af import af en uvis kvalitet øget. Vi er blevet nettoimportører af cerealier. Derfor er faldet i antallet af landmænd øget drastisk i de seneste år, og som et nyt fænomen er der flere og flere unge landmænd, som opgiver deres virksomhed.
Agenda 2000 er en fejltagelse, og princippet i reformen af den skal være en prispolitik, som på en gang samler både forbrugernes krav om større sikkerhed, kvalitet og sporbarhed, borgernes krav om et bæredygtigt landbrug, der respekterer miljøet og dækker hele territoriet, og landmændenes krav om anstændige indtægter. Reformen vil kun være mulig, hvis man opgiver at gennemføre reglerne om frihandel på landbrugsområdet.

Adam (PSE).
Fru formand, jeg stemte noget modvilligt for betænkningen, da jeg mener, at der i højere grad bør tilskyndes til reform, end tilfældet er. Der er faktisk visse elementer af protektionisme og forslag, som blot ville lave den fælles landbrugspolitik om til en indkomstpolitik for landmændene. De bifaldes ikke. Den virkelige udfordring for landbruget består i at blive mere konkurrencedygtigt og komme tættere på forbrugerne. Jeg mener ikke, at støtte på ubestemt tid er løsningen.
Doyle (PPE-DE).
Fru formand, tillad mig den luksus at komme med en bemærkning til forretningsordenen, før jeg beskæftiger mig med Fiori-betænkningen. Når jeg lytter til min højt agtede kollega på min venstre side, tror jeg, at der er basis for at revidere reglerne om stemmeforklaringer, således at vi alle har ret til en mundtlig og lige så mange skriftlige stemmeforklaringer, vi måtte ønske, på plenarforsamlingen, og det siger jeg kun for at effektivisere arbejdet mest muligt.
De kunne måske, fru formand, viderebringe mine synspunkter på rette sted med henblik på overvejelse. Det ville fremskynde forhandlingen for Dem og tolkene.

Formanden.
Tak, fru Doyle.
Hvad angår stemmeforklaringsproceduren, vil spørgsmålet blive behandlet under forhandlingerne om Corbett-betænkningen.

Adam (PSE).
Fru formand, jeg støttede denne betænkning med følgende forbehold: De nationale bidrag til Fonden for Udvikling af Landdistrikter er ikke retfærdige og bør ændres ved midtvejsevalueringen. Reglerne skal være mere fleksible og mindre bureaukratiske. Foranstaltninger til fremme af fødevaresikkerhed, fødevarekvalitet og støtte til lokale produkter må ikke, om end de hilses velkomne, forvride konkurrencen. Landdistrikterne handler ikke blot om landbrug og turisme. Der er to distrikter i min region med lav arbejdsløshed, men lave gennemsnitlige indkomster. Vores ambition for landdistrikterne skal være højere økonomisk aktivitet og højere indkomster.

Fatuzzo (PPE-DE).
Først vil jeg gerne sige, at jeg stemte for fru Rodrígues Ramos' betænkning, og jeg henstiller til, at man holder øje med, at de retmæssige ejere i ansøgerlandene straks og omkostningsfrit får den jord tilbage, som de kommunistiske regimer fratog dem. Tillad mig herefter at sige, fru formand - uden at bruge mere tid og uden at bede om ordet for en personlig bemærkning - at De tog ordene ud af munden på mig, for jeg ville også have sagt til fru Doyle, at vi i juni skal stemme om et anti-Fatuzzo-ændringsforslag i forbindelse med hr. Corbetts betænkning om en ændring af forretningsordenen. Jeg vil naturligvis bøje mig for Parlamentets beslutning, for hvis det ønsker at lukke munden på et af parlamentsmedlemmerne eller at fortælle ham, hvad han skal sige, og hvordan han skal tale, kan det gøre det. Men hvis man ønsker at fastlægge, at man i Parlamentet skal skrive i stedet for at tale, vil jeg foreslå, at man ændrer navnet fra "parlament" til "skrivement".
Alyssandrakis (GUE/NGL)
Ordføreren betragter det som givet, at den såkaldte første søjle - som vedrører landbrugsproduktionen - skal indskrænkes, og foreslår, at følgerne af denne indskrænkning mildnes med en styrkelse af den anden søjle, udviklingen af landdistrikterne.
I et forsøg på at gøre noget ved den negative situation foreslås det i betænkningen, at midlerne inden for den første søjle mindskes ud fra "økosekteriske" kriterier. Med økologi som påskud skærer man således ned på støtten, og midlerne overføres til anden søjle, så budgetdisciplinen overholdes. Med denne tankegang lukkes helt op for sluserne, så tilskuddene til en række produkter kan fjernes, fordi tilsyneladende videnskabelige "undersøgelser" udnævner dem til at være skadelige for miljøet.
Endelig går betænkningen, hvad udvidelsen angår, ind for idéen med en 10-årig overgangsperiode for ansøgerlandene, hvorved man fremmer en fælles landbrugspolitik i to hastigheder med lande, der har rettigheder og forpligtelser, og lande med forpligtelser og begrænsede rettigheder.
Hele betænkningen er i sin ånd styret af forsøget på at pynte på Agenda 2000 og udvidelsen, som sker under uacceptable vilkår for de lande, som skal optages. Vi vil stemme imod betænkningen og stille os solidarisk med de små og mellemstore landmænd, som kæmper for at afværge alt det, som ordføreren tager for givet og forsøger at pynte på, den landbrugsfjendtlige politik, som fører direkte til det europæiske landbrugserhvervs udryddelse og fallit.

Berthu (NI)
Kommissær Fischler har netop fortalt forsamlingen, at det europæiske initiativ om at godkende afgiftsfri import af produkter fra de mindst udviklede lande - kaldet Alt undtagen våben-initiativet - risikerer at inkludere godkendelse af import af genmodificerede landbrugsprodukter. Faktisk ville disse lande i henhold til kommissæren være tvunget til at producere GMO'er for at øge deres produktivitet, de havde ikke andet valg, og vi ville på vores side være tvunget til at købe dem og spise dem for at bidrage til udviklingen!
Hvis det skulle gå sådan, er faren ikke svær at få øje på, nemlig at udviklingshjælp ville blive brugt som undskyldning for at få os til at importere GMO'er og for at nedbryde de værn imod genmodificerede produkter, som de europæiske befolkninger har ønsket at omgive sig med. Og i anden omgang ville disse undtagelser for importen blive brugt som argument for at sige, at vi for at være konsekvente bør afstå fra alle vores forbud mod dyrkning og markedsføring af GMO'er.
Vi har længe kendt til denne form for manøvrer fra Kommissionens side. Disse manøvrer er styret af vi ved ikke hvilke interesser, men under alle omstændigheder er vi godt klar over, hvem der bliver ofre for dem, nemlig Europas befolkninger.

Figueiredo (GUE/NGL)
Betænkningen er som helhed positiv, selv om den rummer enkelte uklarheder. Det bør imidlertid fremhæves, at øgede bevillinger til udviklingen af landdistrikterne bør ledsages af ændringer, der tager hensyn til de forskellige landbrugstypers særlige forhold inden for EU.
I forlængelse af vores forslag under debatten, som ordføreren tog imod og lod indgå i betænkningen, skal her fremhæves, hvor vigtigt det er at støtte afsætning af produkter af en særlig kvalitet og yde større støtte til udvikling af lokale og regionale markeder især gennem styrket dialog og koordinering mellem producentorganisationer og andre lokale økonomiske aktører.
Det er endvidere vigtigt, at der godkendes obligatorisk og progressiv modulering af den fælles landbrugsstøtte til fordel for udviklingen af landdistrikterne, navnlig godtgørelser, men denne modulering må være fællesskabsbaseret, og der må fastsættes maksimumsværdier for støtten, som dog bør kunne forhøjes for de små og mellemstore landmænd og familiebrugene, fordi der kun på den måde kan genskabes ligevægt i den fælles landbrugsstøtte mellem de forskellige lande, producenter og produktioner, hvilket er helt afgørende, hvis de eksisterende urimeligheder, der ikke mindst rammer Portugal, skal mindskes.

Souchet (NI)
Jeg vil gerne understrege, hvor meget kommissær Fischlers reaktion, som han har givet udtryk for i denne forhandling, imod den amerikanske "Farm Bill" forekommer mig at stå i modsætning til det europæiske landbrugs interesser. Grundlæggende afslører "the Farm Bill", selv om den skaber handelsforvridninger, som skal undersøges, en vigtig udvikling i den amerikanske holdning, eftersom USA nu indrømmer, at landbrugets beståen ikke kan sikres ved frihandelsregler alene.
En ansvarlig europæisk holdning ville have været at notere sig USA's indrømmelse af, at landbruget har særstatus, og at det er umuligt at sammenligne det med industrien eller de offentlige tjenester, og at foreslå USA at drage konsekvenserne af denne fælles konstatering og i fællesskab undersøge, hvordan man på verdensplan kan give udtryk for retten til national eller regional beskyttelse af den landbrugsmodel, de involverede befolkninger har valgt, nemlig ved at revidere WTO's regler for at ekskludere landbruget fra WTO og skabe en særskilt verdensorganisation for landbruget ...
I stedet stiller kommissær Fischler sig op i en heraldisk positur til forsvar for frihandelstanken og slår til lyd for, at Europa skal tage USA's plads som ubetinget forsvarer af et åbent globalt landbrugsmarked, det vil sige af et princip, som i morgen vil blive brugt imod os, og som i sidste ende vil ødelægge vores landbrug, hvis vi giver det frit spil.

Ahern (Verts/ALE).
Fru formand, jeg bifalder i høj grad hr. Lannoyes betænkning som følge af de øgede tegn på, at pesticider skaber problemer for menneskers sundhed. Efter 10 år med dette direktiv kan vi konstatere, at gennemførelsen er særdeles tilfældig, og at borgerne ikke ydes den beskyttelse mod pesticider, som de med rette kan forvente på baggrund af de foreliggende videnskabelige beviser.
Det er især vigtigt at bemærke, at lovgivningen vedrører reststoffer ud fra princippet om, at der er en acceptabel dosis.
Vi ved imidlertid, at dette princip for visse stoffers vedkommende ikke længere er aktuelt, ligesom der ikke findes nogen sikkerhedstærskel. Der tages heller ikke hensyn til visse væsentlige aspekter som hormonforstyrrende stoffer og tilstedeværelsen af udsatte grupper.
At der desuden er dukket genetisk modificerede frø op, som er resistente over for pesticider, burde have afstedkommet en prioriteret evaluering af de pågældende midler. Det er tydeligvis ikke sket. Der er andre spørgsmål som forsinkelsen med hensyn til behandlingen af farlige stoffer, f.eks. lindan, hvilket er beklageligt, men jeg mener, at ordføreren har behandlet alle disse spørgsmål meget grundigt, og det var mig en glæde at støtte betænkningen.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru formand, hr. Lannoye skriver i sin betænkning, at Kommissionen er noget tilbageholdende og ikke videre besluttet på at forbyde brugen af pesticider i landbruget i løbet af kort tid. Jeg mener ikke, at Kommissionen og kommissionsformand Prodi, som er ansvarlig for Kommissionen, er tilbageholdende i dette initiativ, men for at vi kan være sikre på dette, vil jeg alligevel gerne foreslå, at vi serverer salat, tomater, ribs, jordbær og hindbær for dem - man bliver helt sulten ved tanken! - som er behandlet med fenpropathrin, ammoniumglufosinat, imidacloprid, amitrol og thiabendazol. Det er kun endnu mere appetitvækkende! Så kan de tage stilling til, om brugen af disse stoffer skal fortsætte eller ophøre.

Lulling (PPE-DE)
Jeg vil gerne i forbindelse med hr. Lannoyes betænkning understrege den katastrofesituation, som vores europæiske biavlere befinder sig i for tiden.
Den 13. december 2001 vedtog Europa-Parlamentet sin beslutning om Kommissionens beretning om forbedring af produktionen og afsætningen af honning. Denne beslutning indeholder et egentligt advarselssignal om biavlerne og deres bistaders beklagelige situation. Europa-Parlamentets appel blev hørt af Rådet, bl.a. på Rådet (landbrug) den 18. februar 2002.
Desværre fik vores beslutning ikke samme modtagelse i Kommissionen, som stadig ikke har reageret. Samtidig bliver situationen blot værre og værre.
Jeg besluttede derfor i sidste uge at sende et skriftligt spørgsmål til Kommissionen for at beklage dennes stokkonservative holdninger. I den franske Grand-Ouest-region er mere end 4.000 bistader ramt, og 70% af honningproduktionen er allerede gået tabt på grund af de fungicider, der sprøjtes med i kornmarkerne. Slutresultatet bliver, at alle bier vil være udryddet om nogle år, hvis Kommissionens stokkonservatisme fortsætter.
Lannoye-betænkningen om plantebeskyttelsesmidlerne berører også det problem, at Landbrugsudvalget har stillet to ændringsforslag i sin udtalelse til Miljøudvalget.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Souchet (NI)
Artikel 20 i den tekst, som vi netop har stemt om, kræver, at der under godkendelsesproceduren for aktive stoffer bliver taget højde for deres indflydelse på bestandene af honningbier og for udtalelser fra biavlernes erhvervsorganisationer. Det er ikke kun et problem, som ligger ude i fremtiden, men derimod et yderst aktuelt problem, nemlig at man i det vestlige og centrale Frankrig i flere år og i år med dobbelt styrke i den sydvestlige del har observeret ekstremt alvorlige konsekvenser for bestandene af honningbier af flere systemiske insektmidler, som bruges i behandlingen af visse udbredte frøsorter og særligt solsikker og majs. Det er nu bevist, at disse produkter, hvis aktive stoffer er imidacloprid og fipronil, har en ødelæggende virkning på honningsugende insekters nervesystem, ikke blot på den afgrøde, hvis frø er blevet behandlet, men også på de efterfølgende afgrøder i omdriften, eftersom disse systemiske produkter har en remanens på flere år i de rester af afgrøden, som er pløjet ned i jorden, og herefter i mulden.
Det er en hel erhvervssektor, nemlig biavlen, som er truet, fordi mange tusinde bistader bukker under hvert år.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Brie (GUE/NGL)
Det er desværre ikke første gang, vi beskæftiger os med dette emne. Desværre er der ikke noget, der i de seneste måneder har ændret sig til det bedre. Selv om Kommissionen i sin undersøgelse af den internationale konkurrencesituation har konstateret dumping og en grel konkurrenceforvridning, har Rådet og Kommissionen hidtil ikke været villige til at støtte den europæiske skibsindustri effektivt. Det er naturligvis også for nemt bare at henvise til subsidiepolitikken i Sydkorea. Den nuværende situation er helt sikkert også et resultat af politikken om den globale konkurrence om etableringssted, sådan som medlemsstaterne og Kommissionen fremskynder den i WTO.
For nylig erfarede vi, at det moderne værft i Stettin i Polen er gået konkurs. Tusinder af arbejdspladser er gået tabt i et land, der i forvejen står foran vidtrækkende forandringer med tiltrædelsen af EU. Ingen i Europa ønsker, at EU vil profitere af det. De europæiske værfter befinder sig i mange tilfælde i struktursvage områder. Her handler det om dramatiske beskæftigelsespolitiske konsekvenser og om en industripolitik, der i de pågældende regioner rækker langt ud over økonomien. Derfor kan og vil vi ikke acceptere Rådets og Kommissionens passivitet, og vi forventer yderligere nationale bestræbelser, så vi kan løse dette problem.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137)

Figueiredo (GUE/NGL)
Europa-Parlamentet har ofte beskæftiget sig indgående med skibsindustrien på grund af de problemer, som denne har stået over for siden OECD-aftalen i 1994, og den alvorlige situation, der hersker efter lukningen af mange værfter og talrige afskedigelser.
Det er tydeligt, at aftalen ikke overholdes af alle på samme måde, idet især USA og Sydkorea opfører sig unfair og praktiserer illoyal konkurrence, hvilket dog ikke mindst gælder Sydkorea, hvis andel af verdensmarkedet er steget fra 10 til 50% på 10 år. De forhandlinger, som på Kommissionens initiativ er blevet ført med Sydkorea, har ikke genskabt loyale konkurrenceforhold, og situationen er derfor kritisk med meget lave priser og betragtelig overkapacitet, hvilket kan føre til lukning af de tilbageværende virksomheder. Vi mener derfor, at OECD-aftalen må revideres, og at der må indføres fællesskabspræference ved skibsbygning, så medlemsstaterne køber skibe bygget på europæiske værfter.
Kommissionen og Rådet må derfor hurtigst muligt træffe disse nødvendige foranstaltninger, og vi støtter derfor den beslutning, som Parlamentet har vedtaget.

Ahern (Verts/ALE).
Fru formand, det er vigtigt, at vi har, eller at vi i det mindste drøfter, Johannesburg-forslagene om juridisk bindende internationale rammer for virksomhedernes ansvar, især på baggrund af grundlæggende arbejdsnormer. Jeg stemte for denne betænkning, om end den var langt mere vag end oprindeligt foreslået. Det har bestemt skuffet nogle af de forbrugerorganisationer, der er aktive på dette område, fordi Parlamentet ikke støttede ændringsforslag om sociale og miljømæssige rapporter på alle niveauer i virksomheden og forsyningskæden, om etiske pensionsfonde og deres investeringspolitikker, om oprettelsen af et forum for interessenter bestående af erhvervslivet, fagforeninger, ngo'er, offentlige myndigheder og repræsentanter fra udviklingslandene.
Det bifaldes ikke desto mindre, at en række vigtige spørgsmål i det mindste er blevet luftet, og som vi forhåbentlig kan drøfte yderligere i Johannesburg. Jeg støtter derfor betænkningen, om end jeg beklager, at den er blevet mere vag undervejs i Parlamentet.

Fatuzzo (PPE-DE).
Fru formand, jeg stemte for hr. Howitts betænkning om virksomhedernes sociale ansvar og navnlig for punkt 13, for i dette punkt anmoder hr. Howitt alle pensionsfonde om at oplyse, hvilke etiske kriterier de anvender i deres investeringspolitikker. Jeg ville dog hellere have haft - og så havde jeg stemt for betænkningen med større tilfredshed - at man vedtog, at arbejdstagerne på deres lønseddel ikke længere skal fratrækkes det beløb, de i øjeblikket indbetaler til staten for at modtage en pension, som ofte ikke bliver udbetalt, eller som bliver udbetalt for sent, eller hvor man ændrer reglerne, så pensionerne bliver udbetalt med fem eller 10 års forsinkelse. Hvis vi som borgere er voksne og intelligente nok til at betale skat, er vi også voksne og intelligente nok til selv at lægge penge til side til vores egen pension eller - hvis vi vil være ødsle - bruge vores pension, som vi lyster, mens vi er unge. Ofte ser vi alligevel ikke skyggen af vores pension senere i livet.

Purvis (PPE-DE).
Fru formand, jeg stemte imod Howitt-betænkningen i lighed med flertallet i Industriudvalget. Vi skal tilstræbe betingelser, der skaber velfærd. Virksomhederne, store som små, kan operere efter bedste evne. Virksomhedernes sociale ansvar gavner virksomhederne. En god virksomhedskunde tjener til deres fordel og fremgår af bundlinjen.
Det er derfor i virksomhedernes interesse at påtage sig et socialt ansvar, og enhver virksomhed, der ikke gør det, styrer mod en selvforskyldt katastrofe. Men en ordentlig løsning vil variere - efter størrelse, branche, placering, finansielle forhold og mange forskellige omstændigheder. Derfor finder jeg hr. Howitts betænkning ikke blot latterlig med hensyn til mange af de absurde krav, men også farlig. Ikke blot vil bureaukratiet i den dræbe dynamikken i virksomhederne og knuse de små og mellemstore virksomheder med unødvendige udgifter, den vil også ødelægge enhver sandsynlighed for, at vi i Europa kommer til at spille en rolle i forbindelse med realiseringen af de prisværdige mål for virksomhedernes sociale ansvar.
Kommissionens fremgangsmåde er korrekt. Hr. Howitts interventionsagtige fremgangsmåde er fuldstændig misforstået. Vi skal tilskynde Kommissionen til at holde sig til sin velovervejede fremgangsmåde. Derfor stemte jeg imod hr. Howitts betænkning.

Caudron (PSE)
Jeg er helt enig i holdningen i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender med hensyn til virksomhedernes sociale ansvar. Det forekommer mig, at de europæiske virksomheders sociale og miljømæssige praksis skal underlægges en kontrol svarende til den, der udøves med deres konkurrencepraksis. Det er strengt nødvendigt for skabelsen af et egentligt socialt Europa, som går hånd i hånd med det indre marked, hvor konkurrencen spiller hovedrollen.
Det skal betragtes som et øverste mål for en fremadrettet virksomhedspolitik og som et ledende princip for de europæiske socioøkonomiske politikker.
Ideelt set skulle virksomhederne og de store investorer have en strategi, der gik videre end til blot kortfristet indtjening, og de skulle kombinere økonomisk vækst, socialt fremskridt og bæredygtig udvikling ...
Jagten på profit i en globaliseret økonomi tvinger os til at vedtage pragmatiske foranstaltninger for at undgå, at de sociale principper, som udarbejdes fra politisk hold, ikke forbliver dødssejlere. Vi må altså kræve at kunne kontrollere gennemførelsen af dette koncept, som indrømmet stadig er en smule vagt, for virksomhedernes sociale ansvar.
Et af forslagene er, at Kommissionen stiller et forslag inden for rammerne af det rigtige direktiv med henblik på at forpligte virksomhederne til at udarbejde social- og miljørapporter, nøjagtigt som de gør på det økonomiske område.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Meijer (GUE/NGL)
Virksomheder spiller på den ene side en vigtig rolle for samfundet som helhed, da de skaber beskæftigelse og indkomster og forsyner mennesker med ønskede produkter. Men på den anden side føler ejerne og lederne ofte kun ringe interesse for følgerne af deres handlinger for deres arbejdstagere og for mennesker og miljø i al almindelighed, og det drejer sig for dem kun om den størst mulige fortjeneste på den investerede formue. Uden myndighedernes lovgivning vinder de dårligste virksomheder over de gode i konkurrencestriden. De, som har færrest omkostninger og derved kan sælge deres produkter billigst, kan bedst overleve, også når det sker på bekostning af demokrati, arbejde, miljø og dyrevelfærd.
Ikke blot for at beskytte andre værdier end økonomien, men også for at forhindre, at de gode virksomheder tvinges til at tilpasse sig til de dårlige, er det godt, at der kommer fælles bindende regler for internationale virksomheder. Kommissionens grønbog vil nøjes med frivillige aftaler og sammenligning af bedste praksis. Europa-Parlamentets Udvalg om Beskæftigelse og Sociale Anliggender beder med rette om optagelse af social- og miljørapportering i det fjerde direktiv om selskabslovgivning, og ligeledes uafhængig kontrol, lige muligheder for kvinder, offentliggørelse af de etiske kriterier, som virksomheders pensionsfonde anvender ved deres investeringer, registrerede adfærdskodekser og fagforeningsfrihed.

Nobilia (UEN)
Kommissionen skal have ros for, at den med rette har taget et fundamentalt spørgsmål op som fremme af en europæisk ramme for virksomhedernes sociale ansvar. Vi er således tilfredse med denne grønbog, med den heraf følgende høringsproces, med den enorme respons på høringsprocessen og med den debat om spørgsmålet, som Kommissionens mange initiativer har skabt.
Hr. Howitt, hvis arbejde vi bifalder, har understreget mange specifikke aspekter, og det gælder ikke mindst nødvendigheden af, at Kommissionen i forbindelse med den kommende revision af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg stiller nogle ændringsforslag, der tager sigte på kontrol og overvågning af virksomhedens vigtigste miljøkonsekvenser og sociale konsekvenser.
Særlig interessant er forslaget om oprettelsen af en EU-platform for virksomhedernes sociale ansvar. De forskellige berørte personer skal deltage i denne platform, og den skal give mulighed for at registrere adfærdskodekserne og være mægler mellem virksomheder, enkeltpersoner og Fællesskabet, såfremt kodekserne ikke overholdes.
Hvad angår spørgsmålet om europæiske priser, anmoder man Kommissionen om også at opfordre medlemsstaterne til at fremme uddelingen af nationale priser for virksomhedernes sociale ansvar. Uddelingen af sådanne priser, som tager sigte på at belønne virksomhederne, kunne vise sig at være et betydeligt incitament for vedtagelsen af nogle velegnede ledelsesprocedurer og for fremskyndelsen af ledernes og de ansattes uddannelse og omskoling, så de opnår de nødvendige kvalifikationer og kompetencer.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Formanden.
Tak, hr. Purvis.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.

