Genoptagelse af sessionen
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt torsdag den 25. april 2002, for genoptaget.

Formanden.
Kære kolleger, den 6. maj blev den nederlandske politiker og kandidat til parlamentsvalget i Nederlandene, Pim Fortuyn, i denne uge skudt og dræbt i Hilversum. Samme dag fordømte jeg på egne og Parlamentets vegne uforbeholdent mordet og gav udtryk for vores solidaritet med det nederlandske folk og ofrets familie, venner og kolleger.
Ytringsfrihed er en af vores mest grundlæggende og værdsatte rettigheder - en kerneværdi i vores demokratier. Som demokrater forsvarer vi enhver persons ret til frit at deltage i det politiske liv og udøve sin demokratiske ret. Det omfatter retten til at give udtryk for sine idéer, uanset om vi kan lide dem. Det er præcis grundlaget for vores demokratiske system.
I fordømmelse af dette og al anden politisk vold, uanset hvornår, hvor og af hvem den begås, vil jeg gerne anmode Dem om at iagttage et minuts stilhed.
(Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed)

Formanden. Jeg vil også gerne på vegne af Europa-Parlamentet bifalde løsladelsen af Daw Aung San Suu Kyi.

Daw Aung San Suu Kyi modtog Europa-Parlamentets Sakharovpris i 1990 og Nobels fredspris i 1991. Hun har i sit eget land i særdeleshed altid været frontfigur i kampen for demokrati, frihed og menneskerettigheder. Hendes løsladelse og hendes ret til på ny at føre et partipolitisk liv er et stort skridt på vejen imod indførelse af demokrati i Burma. Jeg håber, at den snart følges op af løsladelser af andre politiske fanger i Burma.
Jeg hørte Aung San Suu Kyis opfordring i sidste uge til en fælles EU-politik om Burma. Jeg gav på vegne af Parlamentet udtryk for håbet om, at løsladelsen følges op af udarbejdelsen af en sådan politik i samarbejde med Europa-Parlamentet. Vi ser frem til at byde hende personligt velkommen i Parlamentet inden for en ikke al for fjern fremtid, så hun kan tale på egne vegne i modsætning til tidligere, hvor bl.a. hendes mand har talt meget overbevisende på hendes vegne.

Van Orden (PPE-DE).
Hr. formand, jeg havde håbet på en hurtig behandling af spørgsmålet om flyobservatørerne (12 britiske og to nederlandske statsborgere), der den 26. april blev dømt ved en domstol i Kalamata i Grækenland. De blev idømt meget hårde straffe. Jeg taler især på vegne af mine vælgere Paul og Lesley Coppin. De blev erklæret skyldige i overtrædelser, som ikke er overtrædelser i deres eget land. Dommene er fuldstændig ude af proportioner.
Det drager eventuelle ambitioner om at udvikle et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed i EU baseret på gensidig tillid mellem retssystemerne i tvivl. Det afslører så afgjort potentielle fejl i den europæiske arrestordre.
Hr. formand, jeg vil anmode Dem om over for de græske myndigheder at give udtryk for vores bekymring og tilskynde dem til en hurtig appelprocedure for flyobservatørerne, så dommene ophæves.

Katiforis (PSE).
Hr. formand, jeg er fuldstændig enig med Dem i, at man skal være forsigtig i sine udtalelser, når en sag er sub judice, sådan som sagen om plane-spotters. Jeg er sikker på, at vi nu, da sagen er sub judice, vil se appeller, og hvad man end mener om det besvær, som nogle medlemmer fra ens valgområde har været udsat for, er princippet om forskelsbehandling i beføjelser en for alvorlig sag til, at man åbenhjertet kan kræve, at der foretages indgreb over for dette princip.
Hvad angår den europæiske anholdelsesbeslutning, hr. formand, ville jeg virkelig også være meget nervøs, hvis hr. Van Orden skulle anholde mig.

Manders (ELDR).
Jeg beklager, at der på grund af den overfyldte dagsorden kun kan behandles tre uopsættelige spørgsmål. Jeg er enig med hr. Katiforis og Dem i, at vi, når vi taler om flyvesportentusiaster, ikke må blande os i national strafferetspolitik, men dette viser jo, at der er grund til at harmonisere straffen for forbrydelser bedre på europæisk plan, navnlig siden de foranstaltninger, som blev truffet den 11. september. De Liberale ville stille forslag om uopsættelig behandling af spørgsmålet, men desværre blev det ikke til noget på grund af andre prioriteter. Om de andre uopsættelige spørgsmål stilles der omtrent hver måned et forslag om uopsættelig forhandling eller et beslutningsforslag, og hvad det angår, beklager jeg, at vi ikke tager et europæisk spørgsmål op.

Formanden.
Jeg vil tage sagen op under hensyntagen til nødvendigheden af at respektere adskillelsen mellem den politiske og den dømmende magt.

Beazley (PPE-DE).
Hr. formand, De er vidende om det enorme chok over togulykken i fredags ved stationen Potters Bar i Hertfordshire, der medførte syv døde og omkring 70 sårede.
Det er ikke passende at drage konklusioner, mens ulykken stadig undersøges, men jeg håber, at De på vegne af Parlamentet sender kondolenceskrivelser og giver udtryk for vores medfølelse med de pårørende via de britiske myndigheder samt tilskynder Kommissionen til at fortsætte samarbejdet med jernbanerne omkring sikkerhedsspørgsmål. Dette er en linje med særdeles stor pendlertrafik. Tusindvis af mennesker benytter den hver dag. Jeg og mange andre rejste med nøjagtig samme rute aftenen før. Få kilometer længere fremme skete dødsulykken i Hatfield for kun 18 måneder siden. Jeg er derfor helt sikker på, at man i høj grad vil værdsætte Deres initiativ i denne henseende.

Formanden.
Det vil jeg gøre på vegne af Parlamenet.

Andrews (UEN).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Som De ved, har næsten en tredjedel af det irske folk sendt over 1 million breve til den britiske premierminister Tony Blair, hvor de kræver, at det nukleare oparbejdningsanlæg i Sellafield lukkes. Gang på gang er dette nukleare anlæg blevet fundet for let, og de fleste uafhængige eksperter har klart og tydeligt meddelt, at det er særdeles mistænkeligt og usikkert.
Blair var storsindet nok til at anerkende disse bekymringer i Underhuset. I lyset af den bekymring, som den irske befolkning har givet udtryk for, de allerede foreliggende beviser og de bekymringer, som både jeg og mange andre i Parlamentet hyppigt har givet udtryk for, vil jeg gerne anmode Dem om, hr. formand, at De personligt eller i Deres egenskab af formand for Parlamentet aflægger et besøg på anlægget i Sellafield i Cumbria. De kunne eventuelt ledsages af en uafhængig ekspert, som kunne foretage en indgående undersøgelse af anlægget og efterfølgende aflægge rapport til Parlamentet. De er i høj grad bekendt med det irske folks bekymring og især befolkningen på østkysten i min egen valgkreds Dublin.

Chichester (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne forsvare Sellafield British Nuclear Fuels og de ansatte, der fastholder de højst mulige arbejdsstandarder.
Vi er ved at være trætte af vores venner på den anden side af Det Irske Hav, som glemmer, hvilken vej vinden blæser, og ikke har nogen respekt for de mange bl.a. videnskabelige beviser, der understøtter det gode arbejde, som foregår i Sellafield. Jeg ville ønske, at vores irske venner ville koncentrere sig om deres egne sager og ikke prøve at blande sig i en anden medlemsstats interne anliggender.

Ahern (Verts/ALE).
Hr. formand, apropos den tidligere meningsudveksling om Sellafield vil jeg blot minde hr. Chichester om, at mine vælgere langs den irske østkyst, og især i amtet Louth, er meget bekymrede over udledningerne fra Sellafield, især de støt stigende udledninger i havet ved Carlingford Lough. BNFL deltog i en høring i Europa-Parlamentet i april og måtte under mit krydsforhør bekræfte, at udledningerne fra Sellafield var stigende. Det har alvorlige følger for en anden medlemsstat. Rent faktisk erfarede vi ved høringen, at udledningerne fra Cap de la Hague indvirker på Isle of Wight.
Mine egne vælgere og de europæiske borgere generelt er med rette bekymrede over indvirkningen af denne nukleare teknologi på deres medlemsstater. Vi fik bl.a. en detaljeret gennemgang af chefen for det britiske nukleare inspektorat, Lawrence Williams, som deltog i høringen.

Kuhne (PSE).
Hr. formand, efter et udtrykkeligt ønske fra plenarforsamlingen i Parlamentet indførte fru Fontaine i sin embedsperiode en regel om, at taler, der betegnes som bidrag til forretningsordenen, følger efter afstemningen om dagsordenen.

Kan jeg på baggrund af den praksis, som De har indført, konkludere, at De igen vil ændre denne regel, og at jeg fremover inden hvert møde skal overveje, hvilke af punkterne fra min valgkreds jeg skal tale om kl. 17? Jeg mener, at dette spørgsmål absolut også er af interesse for mange andre medlemmer i denne forsamling, der ikke har tilknytning til et bestemt område af verden. Måske kunne De informere mig om det.
(Bifald)

Formanden.
Hr. Kuhne, De har ret i, at vi først skal beskæftige os med dagsordenen, og det var netop, hvad jeg gjorde.

Schleicher (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, forretningsordenen tillader ikke, at der med kort varsel kan stilles forslag til debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning. Delegationen for Forbindelserne med Georgien var i Georgien i sidste uge. Da der er kommunalvalg den 2. juni, spurgte vi, om kommunalvalget foregår på korrekt vis. Vi fik at vide, at der allerede er to partier, der ikke er blevet godkendt til at opstille til valget, og vi har netop lige hørt, at et andet parti, nemlig det nye parti, der er stiftet af den tidligere parlamentsformand, der forlod Sjevardnadses parti, heller ikke er blevet godkendt til at opstille til valget.
Vi vil blot informere om det, og vi vil naturligvis gerne diskutere det med Kommissionen og Rådet. Vi mener, det er et omfattende aktuelt og uopsætteligt spørgsmål, også selv om mødet i maj ikke længere godkender aktuelle og uopsættelige spørgsmål, men i juni er kommunalvalget allerede overstået. Vi mener, at det skal påtales her. Vi vil gerne indhente mere præcise informationer hos Rådet og Kommissionen, for det er højst bekymrende, at der skal være valg, som ikke foregår demokratisk. Vi vil gerne gøre vores indflydelse gældende i Georgien, men grundlaget må være, at der er demokratiske forhold. Det vil jeg gerne føre til protokol her.

Formanden.
Det vil fremgå af protokollen.

Lynne (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne anmode Dem om at skrive til de indiske myndigheder igen angående Ian Stillman, den britiske døve velgørenhedsarbejder, som blev fængslet i Indien og dømt for narkotikasmugling. Som De ved, fik han ikke stillet en tegnsprogstolk til rådighed ved retssagen.
Det glæder mig, at De tidligere har skrevet til myndighederne, men sidste uge blev hans appelanmodning til højesteret forkastet. Den ordførende dommer bemærkede, at handicappede og døve er tilbøjelige til at transportere narkotika, hvilket jeg mener er absolut skandaløst. Jeg ville sætte stor pris på, hvis De skriver endnu en gang og også tilbyder Deres mellemkomst som mægler i forbindelse med flyobservatørerne. Det her drejer sig ikke om regeringen og den dømmende magt, men om regeringen og sikkerhedstjenesterne.

Berès (PSE).
Hr. formand, tak, fordi De sørger for, at Europa-Parlamentet overholder almindelig praksis, og i den forbindelse mener jeg, at det er helt naturligt at ære ofre for terrorisme, navnlig når det drejer sig om personer, der kommer fra et af EU-medlemslandene.
Jeg mener, at det er helt naturligt, at Europa-Parlamentet ærer ofrene for attentatet i Karachi, som kom fra Cherbourg, hvor jeg dog ikke er valgt. Det er helt naturligt, at vi ærer disse ofre og de personer, der i dag er sårede, og at vi giver udtryk for vores sympati og medfølelse med deres familier.

Formanden.
De har ret, fru Berès, og det vil vi gøre.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på - og det har relation til Deres ønske om at gå over til dagsordenen bagefter - at det efter min mening virkelig er utilstrækkeligt, at kun et af punkterne i debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål drejer sig om situationen i Madagaskar. Det, der sker i Madagaskar i øjeblikket, er yderst alvorligt og fortjener meget mere end blot et øjebliks opmærksomhed.
Som De ved, hr. formand, blev præsident Ratsiraka genindsat efter de politiske valg, men ethvert forsøg på at genskabe et demokratisk forhold til hans modstander, Marc Ravalomanana, bliver kvalt. Og det er ikke det eneste. I de seneste par dage har folkets oprør nemlig ført til en total blokering af havne, transport og fødevareforsyning. Mange børn og gamle mennesker dør allerede af sult.
Jeg ved, at det beslutningsforslag, som vi skal drøfte torsdag eftermiddag - og det kan ikke undgås, at det som sædvanlig bliver i en lille, intim kreds - navnlig handler om politik og økonomi. Hr. formand, der er her tale om et problem, som vedrører overholdelsen af menneskerettighederne. Et nonnesamfund bestående af italienske og franske nonner har slået alarm, eftersom de i de seneste dage også har bemærket, at regeringen i foruroligende grad griber ind over for dem. Der risikerer med andre ord at opstå en situation med undertrykkelse og krænkelse af menneskerettighederne, og det drejer sig således ikke kun om økonomiske problemer.
Jeg beder Dem derfor om at give dette spørgsmål en mere værdig plads på dagsordenen.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg har hørt, at man i Slovakiets parlament har fremsat et forslag om ændring af straffeloven, så det bliver muligt at fængsle personer, der udtrykker sympati for kommunistiske idéer. Vi må på det kraftigste fordømme denne kriminalisering af kommunisters politiske aktivitet, og det lige før valget, hvor man forventer, at Slovakiets Kommunistiske Parti bliver repræsenteret i parlamentet. Det er tydeligt, at det direkte mål er at terrorisere vælgerne.
Lige så kraftigt må vi fordømme den identificering mellem kommunisme og fascisme, der omtales i det samme ændringsforslag, idet det er at sætte lighedstegn mellem forbryderne og deres ofre, mellem tyranni og modstand, og det under forhold med fremvækst af fascistlignende, ekstreme højreorienterede kræfter i Europa.
Hr. formand, da Slovakiet er et ansøgerland, vil jeg gerne bede Dem om at gribe ind over for denne udvikling.

Cappato (NI).
Hr. formand, den 24. april under minimødeperioden i Bruxelles forhindrede man vores kollega Jean-Marie Le Pen i at holde en pressekonference i Parlamentet, og to andre parlamentsmedlemmer fik en lagkage i hovedet.
Det drejer sig naturligvis ikke om at forsvare Jean-Marie Le Pen, som sikkert udmærket kan forsvare sig selv, og det drejer sig heller ikke om, hvorvidt man er enig i hans politiske holdninger - hvis der er nogen her i Parlamentet, som stemmer i modsat retning om ethvert spørgsmål, er det netop de radikale parlamentsmedlemmer - men derimod om at forsvare Parlamentets værdighed. Ifølge EU's oplysningsfilosofiske principper og Voltaire-principper skal man kæmpe til sin død for netop at forsvare de idéer, man ikke er enig i. Derfor er det ikke acceptabelt, at de medlemmer af Europa-Parlamentet, som nogle af os anser for at være fascister, kommunister eller radikale, ikke har de samme rettigheder som de andre medlemmer. Der er tale om en alvorlig hændelse, som vi bør reagere på med nogle klare foranstaltninger og efter min mening også med en intern undersøgelse for at finde ud, hvordan det kunne ske. Og det skal vi gøre for at forsvare os alle sammen og bestemt ikke blot hr. Le Pen.

Formanden.
Hr. Cappato, til Deres og Parlamentets orientering anmodede jeg samme aften, som dette fandt sted, Præsidiet om at foretage en undersøgelse. Resultaterne heraf behandles i dag på Præsidiets møde.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0125/2002) af Maij-Weggen for Udvalget om Konstitutionelle Anliggender om indføjelse i forretningsordenen af en liste over de af Parlamentets dokumenter, der er direkte tilgængelige gennem registret (2002/2055 REG)).

Maij-Weggen (PPE-DE)
Den 3. juni i år skal Rådet, Kommissionen og Parlamentet lade den europæiske lov om offentlighed i forvaltningen, altså forordningen om aktindsigt, træde fuldstændigt i kraft. For Europa-Parlamentet betyder det, at listen med Parlamentets dokumenter, som vil være direkte tilgængelige gennem registret, skal vedføjes som bilag til Parlamentets forretningsorden. Det vedføjede bilag kræver tilslutning fra et simpelt flertal af medlemmerne. I dag finder forhandlingen herom sted og i morgen afstemningen.
Den foreliggende liste er for langt størstedelens vedkommende resultatet af en præcis juridisk anvendelse af forordningen. Et team under ledelse af Parlamentets vicegeneralsekretær har udarbejdet en foreløbig liste. I Udvalget om Konstitutionelle Anliggender er der tilføjet et lille antal dokumenter, for hvilke det ikke er obligatorisk, men dog ønskeligt, at de er offentlige. Jeg nævner arbejdsdokumenterne, anbefalingerne og erklæringerne fra de parlamentariske delegationer - som ikke stod på den oprindelige liste - tilstedeværelseslisterne fra plenar- og udvalgsmøderne - som for øvrigt er optaget i protokollen og jo således også indirekte er offentlige - og listen over parlamentsmedlemmernes medarbejdere.
Som ordfører støtter jeg disse tilføjelser, som jeg for en del også selv har foreslået. Hvad angår offentliggørelsen af listen over medarbejdere, skal det i øvrigt efter min opfattelse være i overensstemmelse med Præsidiets beslutning af den 11. juni 2001, det vil sige at medlemmerne og medarbejderne selv skal være ansvarlige for det, der optages på den offentlige liste.
Jeg håber, at den samlede liste således kan godkendes. Begrænsninger, som ikke er i overensstemmelse med forordningen, kan imidlertid ikke accepteres, fordi vi ellers af Domstolen vil blive pålagt at supplere listen igen, og så har Parlamentet blameret sig. Med denne liste har Europa-Parlamentet opfyldt alle forpligtelser med hensyn til gennemførelsen af forordningen. Er alt nu hermed i orden? Desværre er det endnu ikke tilfældet. Hverken Kommissionen eller Rådet har efter vores opfattelse opfyldt alle betingelser for gennemførelse af forordningen. Frem for alt er det i forbindelse med dokumenter fra tredjepart, f.eks. dokumenter fra medlemsstater eller fra eksterne organisationer, endnu ikke alt, der er truffet ordentlige foranstaltninger for. Hvad angår udenrigs- og forsvarspolitikken, vejer forordningen ganske vist tungere end Solana-beslutningen i sin tid, men der er stadig ikke fundet en effektiv løsning for fortrolige og hemmelige dokumenter. Også det skal der stadig træffes foranstaltninger for. I al almindelighed er aktindsigt i tredjeparts dokumenter stadig et stort problem, fordi navnlig Kommissionen og Rådet på dette område er mere strenge, end det er ønskeligt. Egentlig er det overordentlig ønskværdigt, at medlemsstater, som endnu ikke har nogen ordentlig lovgivning om offentlighed i forvaltningen, også hurtigst muligt udarbejder den slags lovgivning selv. Så kan også de indvendinger bortfalde, som nogle medlemsstater stadig giver udtryk for. Det kan ikke være sådan, at der er meget større offentlighed over for borgere i et EU-land end i et andet, og det kan slet ikke være sådan, at manglende offentlighed i nogle EU-lande underminerer gennemførelsen af vores forordning.
Jeg opfordrer derfor Kommissionen til at forelægge et direktiv, som tvinger alle EU-medlemsstater til større gennemskuelighed og til offentlighed i forvaltningen. Og jeg vil bestemt også bringe spørgsmålet på bane i Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid, som jeg er medlem af.
Endelig, hr. formand, forekommer det mig vigtigt, at vi ikke venter for længe i at evaluere forordningen. Vi har gjort store fremskridt med forordningen, men der er bestemt stadig forskellige ting, der skal forsvares. Den første evaluering vil finde sted ved årets udgang, og jeg håber da også, at jeg igen vil være involveret. Men, hr. formand, de, der vinder noget ved forordningen, er vores egne borgere. De vil, frem for alt gennem internet, kunne anmode om mange flere oplysninger end tidligere, og det er godt for Parlamentets anseelse, det er godt for de europæiske institutioners anseelse, og det er først og fremmest godt for demokratiet i Europa i al almindelighed.

Perry (PPE-DE).
Hr. formand, en af Parlamentets vigtigste roller er at bringe Parlamentets undersøgelse af de mørke og utilgængelige steder i Kommissionen og de endnu mørkere krinkelkroge i Ministerrådet i søgelyset. Vores akkreditiver for dette bliver umådeligt bedre, hvis vi selv har styr på tingene, og jeg lykønsker derfor ordføreren, fru Maij-Weggen, med hendes meget åbne fremgangsmåde i forbindelse med dette spørgsmål. Vi skal selv være så åbne som muligt.
Jeg vil gerne fremhæve to særlige spørgsmål fra min synsvinkel som næstformand i Udvalget for Andragender. Jeg støtter betænkningen, når den siger, at andragender kun skal gøres offentligt tilgængelige med andragernes samtykke. Det er for de fleste andragere ikke et problem, da de ønsker så stor offentlig opmærksomhed som muligt, men der er tilfælde, hvor de har brug for fortrolighed. Jeg kan f.eks. nævne andragender i forbindelse med Lloyds of London, hvor en af forsikringsgiverne fik at vide, at al økonomisk kompensation betalt af Lloyds til ham kunne blive trukket tilbage, hvis han klagede til Parlamentet eller Kommissionen. Det er en meget alvorlig trussel. Jeg nævner det som et eksempel i offentligt regi, men der er flere.
Det står stadig klart, at vi skal presse på for at opnå mere gennemsigtighed i de andre institutioner. For igen at nævne et eksempel angående andragender i forbindelse med Lloyds meddelte Kommissionen i december, at den overvejede at indlede en overtrædelsesprocedure mod den britiske regering. Regeringen reagerede på Kommissionens hensigtserklæring den 30. april, sidste frist, men Kommissionen og den britiske regering nægtede fortsat at meddele Parlamentet eller andragerne deres svar. Jeg fordømmer den britiske regerings og Kommissionens hemmeligholdelse, og jeg ønsker, at de bliver fuldstændigt gennemsigtige, hvorfor vi er nødt til at gøre dem flove ved selv være åbne.

Van den Berg (PSE).
Hr. formand, i diskussionen om det demokratiske underskud i Europa er gennemskuelighed et af de afgørende begreber. Den europæiske befolkning har en idé om et uigennemskueligt og udemokratisk Europa, hvor beslutninger træffes bag lukkede døre. Med oprettelsen af Det Europæiske Konvent er der for nylig taget et meget stort skridt i retning af et åbent og demokratisk Europa, bl.a. gennem den åbne dialog, som dette forum fører med organisationer i det civile samfund. Forhåbentlig tager regeringscheferne konventets anbefalinger alvorligt på den næste regeringskonference, og forhåbentlig bryder man en lang tradition med hemmelig politik ved udarbejdelsen af traktater. Vi vil jo nå frem til en gennemskuelig form for europæisk beslutningstagning.
Aktindsigt er en væsentlig del af denne gennemskuelighed. Udveksling af information er jo drivkraften bag den offentlige debat i medierne, den offentlige kontrol og indflydelse fra organisationer i det civile samfund. Derfor har vi i Europa-Parlamentet i nogen tid kæmpet for, at offentligheden skulle have aktindsigt - ikke blot i Europa-Parlamentets, men også i Rådets og Kommissionens dokumenter. Hr. Cashman har sammen med fru Maij-Weggen gjort et stort og godt stykke arbejde også i en tidligere fase, og vi er nu i gang med opfølgningen deraf. Det er vigtigt, at vi fortsætter denne kamp, indtil også de dokumenter, som i øjeblikket stadig anses for at være de europæiske institutioners ikke-offentlige dokumenter, er tilgængelige for dem, der berøres af dem, eller som bare er interesseret i dem.
Fru Maij-Weggen har med rette peget på en række ting omkring Solana-beslutningen, som endnu ikke er udformet ordentligt i en fuldstændig revision. Hun har med rette gjort opmærksom på, at vi vil udvide listen med en række ting såsom tilstedeværelseslisten, og at vi ikke vil have nogen begrænsninger, og det tilslutter vi os. Også tanken om at nå frem til et direktiv - sandsynligvis på en minimal måde, for man må jo anerkende subsidiaritetsprincippet, og hvert land skal udforme dette på sin egen måde, således at hver borger i sit eget land har et minimum af sikkerhed med hensyn til aktindsigt - kunne være et meget fornuftigt bidrag. Samtidig ved vi, at Rådet stadig finder det meget vanskeligt at træffe beslutninger om retsakter offentligt, og det ville da passe udmærket ind i denne fortsatte kamp.
Hr. formand, jeg taler på et tidspunkt, hvor vi i Europa alle sammen må være helt klar over vores demokratis betydning og styrke, men samtidig også over dets sårbarhed. Vi må alle sammen reagere kraftigt på de antieuropæiske røster, som lyder i mange lande. Det kan imidlertid kun lade sig gøre ved nu endelig at gå ind for, at afstanden til vores vælgere virkelig gøres mindre. Borgerne skal informeres hurtigere og grundigere om den lovgivning, der gælder for dem, navnlig om udarbejdelsen af den, således at der i tide kan tages hensyn til deres interesser. Indsæt f.eks. i de store dagblade i hvert land annoncer, hvori borgerne på en forståelig måde informeres om, hvad en beslutning betyder for dem, og hvori de informeres om, hvor de kan protestere. Ikke kun information og dokumenter, som er passivt tilgængelige og forbliver i ekspertkredse, men direkte og proaktiv information af europæiske borgere. Det vil virkelig hjælpe Europa-projektet og vores arbejde som parlamentsmedlemmer med at komme videre.
Jeg takker fru Maij-Weggen for hendes bidrag, og jeg håber på et godt samarbejde, også i opfølgningen på dette oplysnings- og informationsområde for borgerne i hele Europa.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, det, vi er i færd med at forhandle om, kan synes at være en kedelig og formel liste, men den er yderst betydningsfuld i selve værket og udgør en vigtig forudsætning i den stadige kamp for øget åbenhed i de europæiske institutioner. Åbenhed er Maij-Weggens kæphest, og jeg vil lykønske hende med hendes indsats.
Man kan konstatere, at Parlamentet går i forreste række, når det gælder bestræbelserne på at gøre vores institutioner mere åbne. Vores dokumenter og vores foreteelser er offentlige for de europæiske borgere. Vi er en åben institution med åbne møder. Jeg tror, at vi er et af verdens mest transparente parlamenter via en bevidst satsning på formelle beslutninger, men også via ukonventionelle metoder som f.eks. det initiativ, der blev taget af nogle liberale medlemmer, Open up Europe, eller beslutningen om at lægge medlemmernes økonomiske interesser ud på nettet i henhold til princippet name and shame. Gennem metoder som disse kan man opnå større åbenhed. Man kan i dag følge med i, hvad der sker i Europa-Parlamentet via computer helt fra det nordlige Finland til de græske øer.
Men der er selvfølgelig meget mere, der skal gøres. Det handler også om at sørge for, at der er klare regler på området, så aktindsigt ikke beror på tilfældigheder eller en velvillig tolkning af en ansøgning. Registret er derfor et vigtigt værktøj til at oplyse borgerne om, hvad der er gældende, og hvilke appelmuligheder de har.
Måske bør det klarlægges i dokumentet, hvilken yderligere åbenhed det fører til. Hvordan skal man egentlig behandle dokumenter fra tredjemand, fra medlemslandene eller fra en officiel korrespondance? Her er der plads til tolkninger. Jeg håber, at Parlamentets tjenestemænd i almindelighed vil tolke alle ansøgninger gavmildt, og at vi snart modtager rapporter om, hvor mange ansøgninger der er givet afslag på.
Aktindsigt og bred åbenhed er en forudsætning for tilliden til EU's arbejde. Jeg håber virkelig, at Kommissionen og Rådet har orden i deres registre til den 3. juni, og at vi snart derefter kan påbegynde den evaluering, som er fastlagt i artikel 255, og som skal være klar om halvandet år.

Hautala (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne på min gruppes vegne takke fru Maij-Weggen for, at hun har udarbejdet et yderst udførligt register over dokumenter, som Parlamentet bør gøre tilgængelige for borgerne. Jeg vil konstatere, at min kollega, fru Malmström, har ganske ret, når hun siger, at åbenheden kan og bør strække sig lige fra Finland til Grækenland, det er ikke længere nogen nordisk tanke. Jeg vil dog konstatere, at der i vores friske åbenhedsforordning måske er et træk, som er traditionelt nordisk, og det er selve eksistensen af et register over dokumenterne. I Finland, Sverige og Danmark har man allerede længe kunnet - og kan naturligvis stadig - gå ind på f.eks. kommunens registreringskontor, i det offentlige register, og se, hvilke dokumenter det indeholder.
Nu har vi internettet, og vi kan tage proceduren i brug i Europa-Parlamentet. Vi kan håbe, at alle institutionerne tilslutter sig vores bestræbelser på at skabe et enkelt register over dokumenter, hvor alle institutionernes dokumenter i størst mulig udstrækning er tilgængelige. På den måde gør vi virkelig beslutningstagningen mere åben.
Det er imidlertid bemærkelsesværdigt, at vi stadig strides meget om disse ting. Vi har en anden meget vigtig diskussion om emnet i denne uge, når vi drøfter reformen af Rådet og dets åbenhed med hr. Solana, og så må vi f.eks. forsvare en bred definition af lovgivningen. Vi kan ikke stille os tilfreds med, at borgerne kun skal have aktindsigt i dokumenter, som hører under den fælles beslutningsprocedure, men bør bestræbe os på, at alle dokumenter vedrørende beslutninger, som forpligter de forskellige medlemslande, bliver tilgængelige.
Jeg vil særligt takke ordføreren for, at hun har taget en liste over assistenter med, for det er jo således, at vores assistenter udfører et offentligt hverv som assistenter for parlamentsmedlemmerne. Det er på høje tid at konstatere, at deres navne ikke er hemmelige. De er ikke hemmelige personer, og man kan godt nævne deres navne offentligt. Således tager Parlamentet også stilling til, at når beskyttelsen af individet pludselig er vigtig, så fordrer den fælles interesse og offentligheden på den anden side, at man også under visse forudsætninger kan offentliggøre navne.

Cappato (NI).
Hr. formand, jeg vil også gerne tilslutte mig lykønskningerne af fru Maij-Weggen. Når det gælder fremtiden og noget, som måske mangler i listen over dokumenter, der skal offentliggøres, vil jeg dog gerne sige, at spørgsmålet om videooptagelser er af afgørende betydning. Dem burde vi i stadig større grad benytte os af her i Parlamentet. Efter min mening burde vi gøre det til en hovedregel også at optage udvalgenes arbejde på video - omkostningerne er ikke overdrevent store - og således betragte disse dokumenter som dokumenter, der skal offentliggøres og være tilgængelige på internettet.
Dette er et vigtigt punkt. Ifølge forretningsordenen er vores møder offentlige. Men det er kun i teorien, for i praksis ved vi godt, at de europæiske borgere, som kommer tilfældigt forbi, ikke har ret til at komme ind og overvære vores arbejde, hvis ikke de har fået en invitation.
Et vigtigt aspekt i EU-institutionernes offentlighed er netop offentliggørelsen af videooptagelser af vores arbejde på internettet. I hr. Stenmarcks betænkning, som vi skal drøfte i morgen, tager man i øvrigt allerede spørgsmålet om Europa-Parlamentets budget op. Jeg kan allerede nu fortælle Dem, at jeg og 55 andre parlamentsmedlemmer fra alle politiske grupper stiller et beslutningsforslag i morgen, hvor vi også anmoder medlemmerne af Det Europæiske Konvent om at foretage en reform af traktaterne, så retten til at få indsigt i alle EU-institutionernes offentlige møder bliver indskrevet i traktaterne. Det drejer sig om retten til - også via internettet - at få indsigt i alle EU's møder og demokratiske instrumenter.
Efter min mening skal vi gå i denne retning, så Parlamentet kan udnytte den nye teknologi bedst muligt til offentliggørelsen af sit arbejde.

Martin, Hans-Peter (PSE).
Hr. formand, gennemsigtighed - dette ord har allerede en bemærkelsesværdig karriere bag sig. Når De i dag bruger de moderne søgemaskiner, finder De ordet 223.000 gange på mindre end 10 minutter. Den tid er forbi, hvor man forvekslede transparens med transpiration. Det ene foregår under armene, og det andet er det, som man kan se gennem skjorten. Hvis man søger på gennemsigtighed og Europa-Parlamentet, får De præcis 908 hits, og hvis De spørger manden på gaden, hvad han forbinder med gennemsigtighed, er det de ting, som vi fortsat ikke vil gøre gennemsigtigt. Tesen må være, at hvis gennemsigtighed ikke får folk til at svede, er den intet værd!
Når man i denne betænkning nu giver udtryk for, at det drejer sig om en milepæl på vejen mod større gennemsigtighed i EU, vil jeg modsige det. Det er intet mindre, men heller ikke meget mere end småsten. Det, som vi virkelig har brug for, er levende gennemsigtighed. Et europæisk gennemsigtighedsinitiativ er undervejs, som jeg allerede har talt om flere gange. Det rækker videre end EU's selvrosende instanser og har til formål at gøre alle dokumenter tilgængelige for offentligheden, så vidt det er muligt - også dem, som borgerne virkelig interesserer sig for. På grundlag af forordning 201/204 har vi hårdt brug for denne kontrol, som allerede har været på tale. Når det drejer sig om troværdighed og ikke hykleri, mener jeg, at målsætningen må være, at vi skal gøre alt for at efterligne freedom of information act i de forhåbentligt kommende Europas forenede stater. Her kan vi også lære noget af Sverige. Vi ved alle, at hvis der ikke er gennemsigtighed, er der ikke noget demokrati!

De Palacio, Loyola
Hr. formand, mine damer og herrer, ligesom Parlamentet tillægger Kommissionen generelt gennemskuelighed i sine aktiviteter stor betydning, og det gælder derfor også bestemmelserne om aktindsigt i henhold til forordning (EF) nr. 1049/2001.
De forpligtelser, som Kommissionen har indgået på dette område, støtter denne påstand, og blandt forpligtelserne vil jeg tillade mig at minde Dem, mine damer og herrer, om forpligtelsen til at fremsende de såkaldte komitologidokumenter til Parlamentet, hvilket er en forpligtelse, der går ud over det, som forordning (EF) nr. 1049/2001 pålægger os, og hvilket bekræfter vores vilje til at komme videre og opnå større fremskridt, både hvad angår gennemskuelighed og interinstitutionelt samarbejde.
Jeg er sikker på, at De er enig med mig i, at dette samarbejde navnlig er vigtigt i forbindelse med aktindsigt, jævnfør vores indviklede arbejdsmetoder og interaktion mellem vores aktiviteter. Og det er netop inden for rammerne af dette interinstitutionelle samarbejde, kanaliseret via det allerede nedsatte interinstitutionelle udvalg, hvor der skal aftales uundværlige mekanismer for høring af den institution, der oprindeligt er ansvarlig for de dokumenter, der foreslås udbredt.
Hr. formand, mine damer og herrer, for at henholde mig til den konkrete sag, vi drøfter nu, støtter Kommissionen Parlamentets initiativ, hvad angår direkte adgang til dokumenter. Fru Maij-Weggens betænkning forudser udbredelsen af en liste over andre institutioners dokumenter uden at medtage en forudgående høring af den anden institution. Her foretrækker Kommissionen imidlertid, at der generelt henvises til dokumenter fremsendt af de øvrige institutioner med henvisning til gældende regler og aftalte procedurer i forbindelse med fremsendelsen i stedet for at udarbejde en liste over dokumenter, der kan fremsendes. Vi mener, at det i tilstrækkelig grad garanterer såvel Parlamentets og Kommissionens målsætninger, hvad angår gennemskuelighed, som respekten for forordning (EF) nr. 1049/2001, hvor vi - som jeg sagde før - går længere, end det kræves af os.
Under alle omstændigheder vil jeg takke og lykønske fru Maij-Weggen med det udførte arbejde og også sige tak til de øvrige talere.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0134/2002) fra Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fastsættelse af fælles bestemmelser om sikkerhed inden for civil luftfart (15029/4/2001 - C5-0033/2002 - 2001/0234(COD)) (Ordfører: Foster).

Foster (PPE-DE)
Hr. formand, de tragiske begivenheder den 11. september i USA satte nyt liv i styrkelsen af ordningerne om sikkerhed inden for civil luftfart. På Det Europæiske Råds møde dagen efter terrorangrebene mod USA blev Rådet (transport) pålagt at vurdere, hvilke foranstaltninger der skal træffes for at forbedre sikkerheden inden for luftfarten og færdiggøre behandlingen af de allerede foreslåede foranstaltninger.
Forslaget til forordning var rimeligt ligetil og blev ændret ved førstebehandlingen. Det vedhæftede tekniske bilag, baseret på dokument 30 fra Den Europæiske Konference for Civil Luftfart (ECAC), blev imidlertid først ændret ved andenbehandlingen, da Gruppen på Højt Plan var i færd med at opdatere bilaget, som først blev færdiggjort i november.
Selv om Parlamentet hurtigt tog udfordringen op, og jeg takker mine kolleger fra alle partier for deres støtte, mener vi, at det ikke bør medføre et lavere parlamentarisk kontrolniveau, og forbeholder os ret til ved andenbehandlingen at ændre det reviderede bilag til forordningen, som Rådet har vedtaget i sin fælles holdning.
Jeg er under hele processen mødtes med repræsentanter for Rådet og Kommissionen og har i vid udstrækning rådført mig med branchen. Forslaget til forordning vedrører hovedsagelig adgangskontrol og passagerernes bagage samt screening af fragt på jorden i lufthavnene og er skildret fuldt ud i min begrundelse. Anvendelsesområdet omfatter ikke sikkerhed om bord, hvilket muligvis skal til behandling på et senere tidspunkt. De tekniske standarder er de standarder, som ECAC vedtog i 1992 i dokument 30, del 2, vedrørende sikkerhedsspørgsmål, der blev revideret i januar 2001 og, som allerede nævnt, for nylig er blevet opdateret. Medlemmerne af ECAC omfatter 38 europæiske stater, herunder samtlige EU-lande.
Det er værd at påpege over for Parlamentet, og måske Rådet, hvis der er nogen til stede, at denne aftale, som er indgået af 38 lande, kommer til at danne præcedens, idet det er første gang, at den bliver bindende for aftaleparterne. Dokument 30 er hidtil blot blevet brugt som rettesnor.
Resultatet af mødet i Rådet (transport) i december var mere end skuffende, da samtlige ændringsforslag, som blev støttet af Parlamentet, blev forkastet i den fælles holdning. Som ordfører besluttede jeg imidlertid at stille samtlige vedtagne ændringsforslag på ny, og jeg vil komme ind på fem områder, som er grundlæggende for Parlamentets holdning.
For det første skal medlemsstaterne påtage sig ansvaret for yderligere udgifter til sikkerhed i lyset af terrorangrebene og erkende deres moralske pligt til at beskytte borgerne. Disse angreb var imod nationalstaterne. Jeg har stillet et ændringsforslag i den henseende, og det glæder mig at kunne sige, at der er tværpolitisk støtte til denne foranstaltning.
For det andet bør der være uanmeldte inspektioner i lufthavnene, så de kan inspiceres under de faktiske driftsforhold, hvilket er tilfældet på nuværende tidspunkt i en række medlemsstater.
For det tredje fastholder jeg, at en 100% screening af personalet er et afgørende punkt i lovgivningen, om end jeg anerkender, at visse medlemsstater og et fåtal af parlamentsmedlemmerne er imod. Det bør nævnes, at en række medlemsstater allerede gennemfører dette.
Terrorisme har fået en ny dimension. Det er misforstået at mene, at der bør være lavere sikkerhedsstandarder for det personale, som arbejder i områder med adgangsbegrænsning i lufthavne, end for passagerer. Historien har vist os, at slappe sikkerhedsregler og personale med uhæmmet adgang i lufthavne i langt de fleste terrorhandlinger i løbet af de sidste 30 år, f.eks. kapringer og ulykker som den over Lockerbie og 11. september, har spillet en afgørende rolle. Det glæder mig at kunne sige, at størstedelen af parlamentsmedlemmerne i udvalget støttede dette ændringsforslag.
For det fjerde er det vigtigt, at flyindustrien involveres i gennemførelsen af denne forordning, som det er praksis i IATA og ECAC, ikke mindst fordi det sikrer, at foranstaltningerne fungerer i praksis og driftsmæssigt kan gennemføres.
For det femte tilskynder vi overordnet set til et mere effektivt internationalt samarbejde inden for informationsudveksling af sikkerhedsmæssige hensyn.
Afslutningsvis er vi alle bekendt med de katastrofale følger af 11. september for flybranchen og turistsektoren. Omkring en kvart million direkte berørte job gik tabt på verdensplan og ca. 50.000 i EU alene. Ikke kun de store virksomheder blev berørt, men også tusinder af små virksomheder. Denne betænkning er ikke den eneste løsning, men den er et stort skridt i den rigtige retning, forudsat at medlemsstaterne vedkender sig deres forpligtelse til at beskytte borgerne ved at påtage sig ansvaret for at bidrage økonomisk til disse yderligere sikkerhedsforanstaltninger og snarest skride til handling for at genskabe offentlighedens tillid, hvilket ville hjælpe flybranchen, turistsektoren og EU som helhed. Jeg opfordrer Rådet til at lytte til Parlamentet.

Jarzembowski (PPE-DE).
Hr. formand, kære fru næstformand i Kommissionen, kære kolleger, først vil jeg på vegne af min gruppe rette en stor tak til ordføreren, der ikke blot har sat sig virkelig grundigt ind i denne komplicerede sag - hun er jo specialist på dette område - men så vidt muligt også har forsøgt at stille nogle meget udmærkede forslag. Men vi er meget skuffede over Rådet. Da vi i december forsøgte at finde frem til en fælles linje under førstebehandlingen, ville Rådet overhovedet ikke tale med os. I de to sidste uger, hvor ordføreren efter forhandlingerne i udvalget igen forsøgte at nå til enighed med Rådet, var Rådet stadig ikke villig til at diskutere med os. Med den 11. september i tankerne og en situation, hvor passagererne er i fare, må jeg sige, det er chokerende, at Rådet ikke er villig til at nå til enighed med os så hurtigt som muligt.
Vi har et eksempel, der viser det modsatte. For få uger siden afsluttede vi i praksis spørgsmålet om støjbetingede operationelle restriktioner i lufthavne i løbet af tre måneder. Men det er beskæmmende, at Rådet i en så vigtig sag som passagerers sikkerhed ikke er interesseret i at nå til enighed med os, og det vil vi tydeligt give udtryk for. Jeg håber også, at Rådet hurtigt bliver klar over, at det skal finde en løsning sammen med os under forligsproceduren, når vi i morgen holder lukket afstemning. Jeg vil også gerne appellere til, at Kommissionen siger til Rådet, at vi har gjort alt for at nå til enighed med Rådet. Rådet har ikke vist velvilje, og nu forventer jeg, at Kommissionen støtter os, i det mindste i de fleste af vores ændringsforslag. Rådet skal vide, at Parlamentet og Kommissionen samarbejder.
Jeg vil gerne komme med to bemærkninger. For det første er det meget vigtigt, at medlemsstaterne accepterer, at de skal være med til at betale for de øgede sikkerhedsforanstaltninger. Det kan jo ikke være rigtigt, at politiet i mit land skal overvåge og kontrollere alle fodboldkampe på bekostning af offentligheden, eftersom de professionelle klubber jo slet ikke tjener så dårligt, og at medlemsstaterne så ikke vil være med til at betale for skærpede sikkerhedsforanstaltninger i lufthavne, der er af interesse for os alle og ikke kun for lufthavnene. Det hænger slet ikke sammen! Vi forventer, at Rådet kommer os i møde på dette vigtige punkt.
Det andet og noget kritiske punkt, som min kollega har været inde på, er spørgsmålet, om man virkelig skal kontrollere medarbejderne 100%. Jeg har en helt anden holdning til det. Min gruppe mener det samme som ordføreren, men jeg vil endnu en gang understrege, at medarbejderne i modsætning til passagererne principielt bliver kontrolleret én gang, nemlig inden de bliver ansat. Hvis man så vil kontrollere dem fem eller seks gange dagligt, er det da noget overdrevet! Vi skal være klar over, at sikkerheden er vigtig, men arbejdet i lufthavnene skal også kunne afvikles hensigtsmæssigt for passagererne, flyselskaberne og lufthavnene. Derfor håber jeg, at vi i morgen træffer en anderledes afgørelse.
De, der udførte de forbryderiske handlinger den 11. september, var ikke ansat i en lufthavn eller i et flyselskab!

Wiersma (PSE).
Også min gruppe beklager Rådets stædighed ved afviklingen af lovgivningen med hensyn til indførelsen af fælles regler for sikkerhed inden for luftfarten. Alle er enige om, at det er meget vigtigt, at denne sag afvikles hurtigt. Begivenhederne den 11. september udgør en meget presserende anledning. Inden for hele Unionen skal der gælde samme, strenge regler. Det er derfor uforståeligt, at Rådet næsten ikke vil imødekomme medlovgiverens, Europa-Parlamentets, ønsker, og at vi dermed er tvunget til at stille så mange ændringsforslag under andenbehandlingen.
Min gruppe støtter ordføreren, fru Foster. Et centralt punkt er efter vores opfattelse også et gennemskueligt og koordineret system til finansiering af de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger. Forstyrrelser af konkurrencen skal undgås. Der er i øjeblikket stadig alt for mange forskelle mellem medlemsstater, når det drejer sig om sikkerhed, navnlig finansieringen af den. Kommissionen må hurtigt udarbejde forslag herom. Det højest mulige sikkerhedsniveau skal i den forbindelse være udgangspunktet. Ekstra udgifter som følge af de nye regler skal kompenseres finansielt, hvis de skaber risiko for, at visse lufthavne ikke kan fungere. Dog gælder princippet om, at udgifterne på mellemlang sigt bør afholdes af brugerne og sektoren. Udgangspunktet ved udarbejdelsen af foranstaltningerne er ECAC-anbefalingerne. Tilpasning til den nuværende praksis fremmer efter vores opfattelse strømlining.
Vi støtter også princippet om uanmeldte inspektioner. Det virker forebyggende. Og det er i overensstemmelse med den opfattelse, at man med hensyn til sikkerhed må indgå så få kompromiser som muligt. Undtagelser skal være begrænsede. Derfor støtter vi ordførerens forslag om at slette punkt 4 i bilag 3.2, hvor det gøres muligt ikke at screene alt personale. Vi er naturligvis ikke enige i, at der gøres denne undtagelse.
Rådet har indtil nu ikke vist sig at være lydhørt over for vores anmodninger om også med tredjelande at indgå bedre aftaler om sikkerhed og sikkerhedsforanstaltninger. Det er mærkeligt, fordi der dér kan opstå lækager i det nye system. Også i Europa findes der lande, hvor man kan slippe for sikkerhedsforanstaltninger på flyvninger til EU. Det er to gange sket for mig, at jeg i et østeuropæisk land kom ind i flyet uden sikkerhedskontrol, uden bombekontrol. Til sidst har jeg et punkt, som vi ofte har nævnt og også nu må gentage, nemlig at vi ikke forstår, hvorfor Rådet modsætter sig, at den medansvarlige budgetmyndighed får mulighed for at evaluere. Vi synes, det er vigtigt, at der også herom på ny er stillet et ændringsforslag.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, jeg takker på vegne af ELDR-Gruppen ordfører fru Foster for udarbejdelsen af et godt forslag i denne vigtige sag. Vi har stadig en bunke uafsluttede sager på bordet, hvor man burde få gennemført et velafbalanceret resultat af almen gyldighed. Som det her allerede tidligere er blevet konstateret, har Rådet ikke gjort et tilstrækkeligt hjemmearbejde og har ikke drøftet Parlamentets forslag til ende. Derfor er der god grund til, at vores udvalg her i slutspurten foreslår en reform af de centrale ændringsforslag.
Vores gruppe har stillet ændringsforslag 34 til artikel 4, som vedrører reglerne for de små flyvepladser, hvor man har behov for fleksibilitet. I ændringsforslaget præciserer man formuleringen således, at den samtidig forøger fleksibiliteten i forhold til, hvilke maskiner der anvendes. Jeg vil bede medlemmerne overveje, om den formulering kunne være et kompromis, vi alle kunne acceptere, til løsning af problemet med det lille antal flyvninger uden store omkostninger.
For det andet vil jeg understrege ændringsforslag 8, som handler om uanmeldte inspektioner. Det er vigtigt. Truslen om inspektioner på unionsplan er velegnet til at holde tingene i orden. Hvis man på forhånd skulle anmelde inspektioner, ville de nødvendige forbedringer af luftfartssikkerheden ikke blive foretaget før denne anmeldelse. Desuden må man sørge for, at der efter inspektionerne også virkelig rettes op på de ting, man har bemærket.
Vores gruppe er gået ud fra, at man også i disse sager bør tage hensyn til, hvad det er fornuftigt at gøre på EU-niveau, og hvilke ting det efter nærhedsprincippet er bedre at overlade til medlemslandenes eget kompetenceområde. Derfor er vi heller ikke særlig begejstrede for de ændringer, som medfører ekstra omkostninger uden i nævneværdig grad at forbedre sikkerheden. Foranstaltningerne må udmåles efter, hvad der er fornuftigt i det enkelte land. Det samme gælder kontrollen, hvor det er fornuftigt at tage hensyn til visse faktorer i de konkrete forhold.

De Palacio, Loyola
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil først og fremmest takke fru Foster for det glimrende arbejde og den professionalisme, hvormed hun har arbejdet i alle disse måneder.
Som De alle ved, var der ikke engang gået en måned efter de tragiske hændelser den 11. september, før Kommissionen med dette initiativ foreslog en harmoniseret styrkelse af de sikkerhedskrav, der skal gælde for den civile luftfart, og da forslaget blev sendt til Europa-Parlamentet og Rådet, var det påtrængende at nå frem til en aftale desangående.
Europa-Parlamentet var enigt i, at det hastede, og det koncentrerede sig derfor alene om forordningens lovgivningsdel og så bort fra det tekniske bilag, som var baseret på arbejdet fra en specialiseret institution, ECAC (Den Europæiske Konference for Civil Luftfart), og navnlig om dokument 30 om denne organisations luftfartssikkerhed.
Nu da teksten er blevet analyseret mere detaljeret, forstår Kommissionen, at Parlamentets Transportudvalg stiller 33 ændringsforslag til den fælles holdning. I sidste uge prøvede vi at nå frem til et kompromis om spørgsmålet mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen, men som hr. Jarzembowski og fru Foster sagde for et øjeblik siden, var det desværre ikke muligt at nå frem til en aftale.
Kommissionen insisterer på, at dokumentet haster. Hvis der opstår en interinstitutionel tvist, frygter jeg, at vi kunne stå i en blindgyde. Derfor efterlyser og anmoder jeg endnu en gang om en kompromisånd, både fra Rådet og Parlamentet, således at vi før sommeren endelig kan få løst denne sag.
Jeg vil gerne understrege det, jeg har sagt ved andre lejligheder, og det er, at vi i Kommissionen som altid vil fortsætte vores arbejde med at opnå aftaler som mæglere.
Hvad angår ændringsforslagene, vil jeg inddele dem i fire kategorier.
Den første kategori, som har til hensigt at gøre luftfartssikkerhedens regler strengere, omfatter flest ændringsforslag, og denne kategori kan vi praktisk talt acceptere i sin helhed. Derudover kan ændringsforslag 8, som kræver uanmeldte inspektioner i lufthavnene, i princippet accepteres. Det tilsigter, at lufthavnene ikke advares om inspektionerne, men Kommissionen ønsker, at inspektionen sker med de nationale lovgivningsmyndigheders kendskab og samarbejde, hvilket også gælder for inspektioner i forbindelse med konkurrence eller landbrug. Det vil sige, at de nationale lovgivningsmyndigheder ville være informeret, men ikke de konkrete lufthavne. Vi mener, det ville skabe en passende balance.
Ændringsforslag 16, som Kommissionen støtter, fortjener en særlig omtale. Det vedrører kravet om, at hele personalet skal kontrolleres, inden de får adgang til security-beskyttede områder. Kommissionen er enig i, at flybesætningen bør underkastes samme kontrol som passagererne og ikke en ringere kontrol. Vi må huske på, at mange terrorangreb er sket på grund af manglende sikkerhed i lufthavnenes egne installationer.
Formålet med ordførerens ændringsforslag 20 er at forøge sikkerheden. I dette tilfælde mener Kommissionen, at det ville komplicere sagerne meget uden rigtigt at bidrage med konkrete resultater, og i denne henseende bliver vi nødt til at forkaste det.
Kommissionen forkaster generelt ændringsforslagene i den anden pakke, som har til hensigt at reducere sikkerhedsstandarderne. Det drejer sig om ændringsforslag 6, 13, 17, 27, 30 og 31 og navnlig 6 og 13. Det førstnævnte ændringsforslag ønsker at forøge antallet af lufthavne, der er undtaget fra de harmoniserede fællesskabsstandarder, ved at forøge tærskelen for luftfartøjers størrelse. Eftersom Kommissionen ikke har modtaget oplysninger om antallet af yderligere lufthavne, der ville være udelukket fra forordningen, hvis ændringsforslaget vedtages, forkaster vi det, eftersom det ville skabe en juridisk ukendt situation. Vi forkaster ligeledes ændringsforslag 13, som har til hensigt at udsætte ikrafttrædelsen af nogle af forordningens bestemmelser i 12 måneder, for alle sikkerhedsstandarderne i forordningen er baseret på standarder vedtaget af ECAC, som alle EU's medlemsstater er medlem af. Vi mener ikke, at gennemførelsen skal udsættes yderligere. Derimod mener vi, som hr. Jarzembowski sagde for et øjeblik siden, at forordningen hurtigst muligt skal gennemføres.
Den tredje gruppe ændringsforslag har til hensigt at udvide forordningens anvendelsesområde og forpligter tydeligt EU's medlemsstater til at finansiere yderligere sikkerhedsforanstaltninger og være ansvarlige for disse. Kommissionen er lydhør over for disse argumenter - det vil jeg sige meget klart - og navnlig over for ændringsforslag 7 om en retfærdig finansiering af de ekstra sikkerhedsomkostninger. Men disse ændringsforslag hører ikke hjemme i denne forordning, og de falder helt uden for traktatens artikel 80, som er forordningens retsgrundlag. Hvis det var muligt at medtage bestemmelser om en yderligere finansiering i forordningen, ville disse regler desuden ikke omstøde de overordnede fællesskabsbestemmelser om statsstøtte, som stadig finder anvendelse.
Kommissionen forkaster derfor formelt ændringsforslag 1, 2, 3, 4, 5, 7, 9, 10, 11 og 12, selv om den er villig til at se nærmere på de fremsatte spørgsmål set ud fra et bredere perspektiv, som omfatter behovet for en større tilrettelæggelse på området finansiering af investeringerne i luftfartssikkerhed. Hvis det efter gennemførelsen af en detaljeret undersøgelse viser sig at være nødvendigt, er Kommissionen villig til at stille et lovgivningsforslag, men separat og ikke i forbindelse med denne forordning.
Endelig kan Kommissionen fuldt ud acceptere alle de ændringsforslag, som har til hensigt at forbedre forordningen rent sprogligt, idet indholdet fastholdes. Således kunne ændringsforslag 16, 19, 21-26, 28, 29, 32, 33 og 34 og ændringsforslag 14, 15 og 18 accepteres efter nogle redaktionelle ændringer. Kommissionen og Europa-Parlamentet er generelt meget enige på dette område. Begge institutioner mener, at der er brug for nogle harmoniserede basisstandarder om sikkerhed inden for civil luftfart, og at denne forordning skal prioriteres særligt.
Når forslaget bliver vedtaget, vil det være et meget vigtigt skridt på vejen mod en garanti for større luftfartssikkerhed i hele EU. Parlamentet og navnlig fru Foster med sit glimrende arbejde i forbindelse med udarbejdelsen af betænkningen bidrager betydeligt til dette resultat. Det, vi nu har brug for, er, at Rådet er samarbejdsvilligt, og at vi i sidste ende sammen når frem til et kompromis, som gør det muligt at komme videre, og som undgår en blokering af en sag, som vi bør løse hurtigst muligt.
Det haster, hr. formand, mine damer og herrer, med hurtigst muligt at få gennemført nogle harmoniserede regler, som kan garantere større sikkerhed i alle lufthavne og i hele det europæiske civile luftfartssystem.

Formanden.
Tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0122/2002) fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser til forbrugerne og om ændring af Rådets direktiv 90/619/EØF og af direktiv 97/7/EF og 98/27/EF (12425/1/2001 REV. 1 - C5-0697/2001 - 1998/0245(COD)) (Ordfører: Berger).

Berger (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, dagen i dag er for mig en særlig dag, som jeg har set frem til længe. Allerede i midten af 1999 blev jeg af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked udpeget som ordfører for andenbehandlingen af direktivet om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser. Her i Parlamentet var vi klar over, at der var et akut behov for dette direktiv. Vi ville til enhver tid være rustet til en fælles holdning. Det betød ganske vist, at vi skulle vente i næsten tre år, mens vi håbede, at de mange tilløb, som flere formandskaber har taget, på et eller andet tidspunkt ville føre til et positivt resultat, og at Rådet ville være i stand til at finde en fælles holdning.
Når jeg nu foreslår Parlamentet, at vi kun skal foretage mindre ændringer i Rådets fælles holdning, så er det ikke, fordi den lange ventetid på den fælles holdning har slidt mig op, men fordi jeg dybest set er overbevist om, at Rådets fælles holdning er et fornuftigt kompromis, og at Rådet har fjernet sig et godt stykke fra sin oprindelige udgangsposition og i høj grad været imødekommende over for Europa-Parlamentet og Parlamentets holdninger fra førstebehandlingen.
Her vil jeg også gerne rette en stor tak til ordføreren under førstebehandlingen, fru Oomen-Ruijten. Jeg tror, at hendes betænkning har været med til at forbedre udkastet til direktivet væsentligt. Mange af hendes ændringer blev også vedtaget af Rådet og Kommissionen.
I begrundelsen til min betænkning har jeg meget udførligt oplistet, på hvilke punkter direktivet nu er ændret i henhold til førstebehandlingen i Europa-Parlamentet. Her vil jeg blot nævne nogle få vigtige punkter. Forholdet til direktivet om e-handel blev klarlagt og ligeledes forholdet til Bruxelles II-forordningen og Rom-konventionen. Indholdsmæssigt kunne det måske nok have været bedre, men juridisk set er forholdet nu klart. Direktivet kan anvendes på alle forbrugere. Begrænsningen til kun at omfatte forbrugere, der er bosiddende i EU, som Parlamentet kritiserede under førstebehandlingen, er faldet væk. Fortegnelsen over de oplysninger, der skal foreligge, inden aftalen indgås, indeholder alle de punkter, som Parlamentet stillede krav om, og går delvis endnu videre.
Som jurist har det også været meget vigtigt for mig, at den oprindeligt påtænkte bestemmelse om en forpligtende betænkningstid, den såkaldte cooling off period, er faldet bort. Fortrydelsesretten er nu en almengyldig ret, og der er kun undtagelser for visse produkter. Direktivet forudser 14 dage, i Kommissionens forslag var det syv dage, og Parlamentet havde krævet 30 dage. Men vi kan sagtens acceptere 14 kalenderdage. Konsekvenserne af ophævelse af en aftale er blevet reguleret i henhold til førstebehandlingen i Europa-Parlamentet.
De største uoverensstemmelser her i Parlamentet drejer sig naturligvis om det principielle spørgsmål, om vi skal harmonisere maksimalt eller minimalt. Det er jo ikke første gang, vi skændes om de to principper. Europa-Parlamentet har under førstebehandlingen - ganske vist med et snævert flertal - valgt konceptet om maksimal harmonisering. Derimod var der i Rådet oprindeligt et relativt stort flertal for en gennemgående anvendelse af mindsteharmonisering. Når nu den maksimale harmonisering principielt ligger til grund for den fælles holdning, og medlemsstaterne kun i særlige tilfælde kan anvende supplerende bestemmelser, så mener jeg, at det er det eneste realistiske kompromis.
På det juridiske område, hvor vi f.eks. inden for aftaleretten, men også inden for den materielle europæiske ret for finansielle tjenesteydelser, endnu ikke har fuldstændige harmoniseringer, kan man ikke træffe en anderledes beslutning om dette i direktivet. Når man skal afgøre, hvem der skal bære risikoen i forbindelse med en fremmed lovgivning - om det skal være forbrugerne eller leverandørerne - mener jeg, at det stadig er forbrugerne, der har sværest ved at bære denne risiko, helt sikkert sværere end selv mindre leverandører. For de mindre leverandører forudser direktivet nu, at risikoen og omkostningerne for dem reduceres, ved at Kommissionen informerer dem om supplerende bestemmelser i medlemsstaterne.
Afslutningsvis vil jeg gerne appellere til, at alle de kolleger, der på baggrund af deres ændringsforslag har signaleret, at de ikke er villige til at indgå et kompromis og holder fast ved den fuldstændige gennemførelse af den maksimale harmonisering og princippet om oprindelsesland, også overvejer, hvad der vil ske, hvis vi står i en forligsprocedure, hvor vi sandsynligvis ikke vil opnå et positivt resultat i forbindelse med denne politisk set meget følsomme og meget vanskelige balancegang. Til sidst har vi måske slet ikke noget direktiv, og vi befinder os så der, hvor vi er nu, nemlig hvor princippet om bestemmelsesland umiddelbart er gældende. Vi bevæger os meget langt væk fra både de indholdsmæssige og de tidsmæssige målsætninger, som vi har sat for os selv og sammen med Kommissionen i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser.
Afslutningsvis vil jeg endnu en gang appellere til Dem om, at De med henblik på et kompromis trækker eventuelle ændringer tilbage eller så vidt muligt holder Dem tilbage med at godkende ændringsforslagene.

Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg taler på vegne af min kollega Klaus-Heiner Lehne, der er skyggeordfører for vores gruppe. Det var vigtigt for ham at deltage i mødet i Udvalget om Retlige og Indre Anliggender, som finder sted netop nu. Det er uheldigt, at der ikke kan tages højde for sådanne sammenfald ved planlægningen af disse forhandlinger, da det er vigtig lovgivning fra vores udvalg.
Jeg vil gerne takke fru Berger for hendes meget omfattende og grundige arbejde og for at være særdeles vedholdende i sin argumentation over for os. Det skal siges, at vores gruppe - og jeg håber, at mange kolleger er enige med os - har stillet en række meget vigtige ændringsforslag til dette direktiv. Vi mener, at de afspejler den overordnede holdning i Parlamentet om betydningen af at fastholde en helt igennem konsekvent tilgang til vores arbejde på dette særdeles vigtige område og en konsekvent tilgang til arbejdet i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked inden for e-handel og oprettelsen af det indre marked som helhed.
Jeg mener, at vi i Parlamentet har været meget konsekvente. Det er Kommissionen og Rådet, som er afveget fra den kurs, som min kollega, fru Oomen-Ruijten, udstak ved førstebehandlingen. I direktivet om e-handel godtgjorde vi, at princippet om oprindelsesland var afgørende for e-handelstransaktioner. I vores arbejde om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser, hvor vi i høj grad støttede holdningen i Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, fulgte vi også den linje.
Hele projektet med at etablere et indre marked - et internt marked for finansielle tjenesteydelser - er et af de vigtigste projekter, som vi arbejder på for tiden, for så vidt angår overholdelsen af Lissabon-målene og skabelsen af den dynamiske økonomi, som vi skal have i EU.
Direktivet om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser finder ikke kun anvendelse på e-handel, men har meget stor betydning for et indre grænseoverskridende marked. Men hvad ser vi? Vi ser i Rådets forslag, at 15 medlemsstater vil kunne ændre kravene til to vigtige elementer: forhåndsoplysninger til forbrugerne og aspekter i forbindelse med fortrydelsesret. Hvilken slags indre marked opretter vi? Hvilket signal sender vi til Rådet og til markedet udenfor, hvis vi accepterer et forslag fra Rådet, der tillader 15 forskellige slags betingelser?
Jeg foreslår - og jeg håber, at Parlamentet accepterer vores henstillinger - at vi ved afstemningen i morgen forkaster dette kompromis. Det er ikke tilfredsstillende. Samråd er den eneste måde at løse det på, men vi skal være konsekvente med hensyn til Parlamentets principper. Jeg beder Dem på vegne af gruppen om at støtte ændringsforslagene.

Koukiadis (PSE).
Hr. formand, fru Berger har lavet et dybdeborende arbejde, der efter min mening er fremherskende i hele spørgsmålet. Formålet med direktivet er at skabe en fælles lovramme for fjernsalg af finansielle tjenesteydelser til forbrugerne ved at supplere de eksisterende reguleringer for de enkelte sektorer og udfylde de huller, der er opstået i forbindelse med det generelle direktiv for fjernsalg af forbrugsgoder.
Det nye direktiv gør det lettere for det indre marked at fungere og giver bedre beskyttelse af forbrugerne. Spørgsmålet om maksimal harmonisering eller mindsteharmonisering plager os, og De har naturligvis hørt, at der findes divergerende meninger. Jeg har det indtryk, at der kan findes en løsning, hvis man blot vedtager, eller der skabes mulighed for at indføre nogle særlige reguleringer for bestemte emner.
Løsningen med maksimal harmonisering i kombination med Kommissionens forpligtelse til at holde udbyderne informeret om de forskellige nationale reguleringer hjælper på en måde i særlig grad de små og mellemstore virksomheder, der tilbyder finansielle tjenesteydelser, ved at mindske udbydernes udgifter til information og skabe større åbenhed. Dette princip er også blevet bevaret i det vigtige spørgsmål om fortrydelsesretten på nær ved livsforsikringer og pensionsordninger. Fristen på 14 dage er en kompromisløsning mellem de syv dage, som Kommissionen oprindeligt foreslog, og de 30 dage, som Parlamentet krævede. Beregningsmåden af fristerne reguleres også på samme måde. Gennem en fælles anvendelse af fortrydelsesretten styrkes klarheden og retssikkerheden i det indre marked.
Et meget kritisk spørgsmål, som vi må betone, er, hvorledes den fælles holdning præciserer, at det forhandlede direktiv skal tage hensyn til direktiv 2031 om e-handel, hvad angår de ændringer, som sidstnævnte indfører. Anerkendelsen af oprindelsesland er efter min mening et centralt punkt, som vi ikke må glemme. Under alle omstændigheder er det positivt, at den fælles holdning til trods for de ufuldkommenheder, den indeholder, i høj grad stemmer overens med Europa-Parlamentets holdninger.
Jeg er enig med ordføreren i, at direktivet bør træde i kraft øjeblikkeligt, og derfor skal vi undgå det tidsspilde, som ændringsforslag om delreguleringer ville medføre.

Beysen (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, fru Berger, som jeg takker for alt det arbejde, hun har udført, har med sin betænkning tydeligt fået den klassiske strid her i Parlamentet om mere eller mindre harmonisering til endnu en gang at blusse op. Det er måske godt at minde om, at der i det oprindelige kommissionsforslag sigtedes meget stærkt mod en maksimal harmonisering af fjernsalg af finansielle tjenesteydelser. Rådet derimod forfægtede et fuldstændig andet standpunkt.
Selvfølgelig er der meget, der taler for Kommissionens oprindelige holdning. Det var uden tvivl den bedste løsning, både for leverandører af finansielle tjenesteydelser og for forbrugerne. Uenigheden i Parlamentet gør det imidlertid ikke muligt at gennemtvinge den bedste løsning. I den fælles holdning vil Rådet for øvrigt gøre undtagelser fra princippet om maksimal harmonisering. Det er ærgerligt, for nationale bestemmelser kan jo udgøre en hindring for gennemførelsen af det indre marked. Kun fuldstændig harmonisering garanterer lige konkurrencevilkår mellem institutionerne og giver forbrugerne tillid til de tjenesteydelser, som tilbydes fra andre medlemsstater. Undtagelserne fra princippet om fuldstændig harmonisering kan i alvorlig grad vanskeliggøre e-handlen, fordi tjenesteyderne således forpligtes til at tage hensyn til bestemmelser, som er indeholdt i de 15 forskellige retssystemer. Jeg vil også understrege, at princippet om oprindelseslandets ret principielt anvendes, når der ikke er fuld harmonisering. Det vil for nogle institutioner være overordentlig uheldigt, fordi lovgivningerne om restriktioner er meget forskellige.
Jeg kan således konkludere, at den maksimale harmonisering stadig er at foretrække, men det viser sig endnu en gang, at politik er det muliges kunst. Og én fugl i hånden er måske bedre end 10 på taget. For at udtrykke det tydeligere: Det er bedre at have en mindre god løsning end slet ingen løsning.

Hautala (Verts/ALE).
Hr. formand, vores ordfører, fru Berger, har yderst overbevisende påvist, at Rådets fælles holdning indeholder en betragtelig del af Parlamentets krav fra førstebehandlingen. Jeg vil her kun nævne, at man efter krav fra Parlamentets side f.eks. lader direktivet omfatte alle kunder, og ikke kun dem, der bor i medlemslandene. Også kravet om de informationer, som en tjenesteyder skal stille til rådighed, svarer meget langt hen ad vejen til Parlamentets krav osv., hvorfor jeg også på min gruppes vegne er parat til at appellere til Parlamentet om, at det nu ikke indleder en forligsforhandling, men at det godkender den fælles holdning, som for størstedelen er yderst tilfredsstillende.
Vi kan konstatere, at vi nu er kommet godt i gang med at garantere forbrugerbeskyttelsen i det indre marked for finansielle ydelser, og det kan vi uden tvivl fortsætte senere. Det er yderst tiltrængt, at vi nu vedtager et princip om en minimumsharmonisering. Det garanterer, at når man på fællesskabsplan endnu ikke har fået gennemført alle ting og synspunkter vedrørende reglerne, kan medlemslandene afvige fra dem og gå videre. Jeg tror ikke, at det indre marked tager særlig skade af dette. Nu skal vi nok få gang i handlen med finansielle ydelser på tværs af grænserne, og i opstartsfasen er det et meget godt niveau af forbrugerbeskyttelse.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, at beskrive dette emne er meget vanskeligt. Sagens forløb forbløffer mig. Hvorfor? Fordi det ikke er Parlamentet, der adskillige gange har indtaget en anden holdning, men fordi Kommissionen og også Rådet pludselig går fra maksimal harmonisering til mindsteharmonisering. Og jeg vil gerne opfordre fru Hautala og hr. Beysen til også at ændre dette emne. Politik er ganske vist det muliges kunst, men hvis denne måde at træffe bestemmelser på hverken frembyder resultat for sektoren for finansielle tjenesteydelser eller for forbrugerne, tror jeg, at vi må træffe et andet valg.
Hr. formand, lad mig endnu en gang give en oversigt, og bedøm så selv. Jeg vil gerne anmode om, at De besinder Dem. I maj 1992 stilles forslaget til direktiv om salg af finansielle tjenesteydelser. Dette oprindelige forslag indeholdt også de finansielle tjenesteydelser, altså alt fjernsalg plus finansielle tjenesteydelser. Det modarbejdes kraftigt. Omsider kommer den fælles holdning, og deri er de finansielle tjenesteydelser forsvundet. Det er i 1995. Kommissionen går med til det. Parlamentet forsøger under andenbehandlingen at få dem med alligevel, men det lykkes desværre ikke på grund af nogle manglende stemmer. I 1997 kommer der en grønbog. Parlamentet støtter igen de finansielle tjenesteydelser. Disse skal optages i direktivet. Vi støtter det. Kommissionen kommer derefter med et direktivforslag, og deri foreslår den med rette maksimal harmonisering. Hvorfor maksimal harmonisering? Fordi forbrugerne, uanset hvor de køber i Europa, overalt skal kunne købe efter de samme regler og skal have samme garantier. Desuden er det også godt for den finansielle sektor.
Hvad viser sig så? I den fælles holdning går man pludselig ind for en mindsteharmonisering. Denne mindsteharmonisering vil forstyrre markedet overordentlig meget - det har mine kolleger også sagt. Jeg appellerer derfor til Dem, til os alle, om endnu en gang at se på førstebehandlingen af dette forslag i Parlamentet - som jeg dengang var ordfører for - og sætte dette forslag under afstemning endnu en gang og forelægge det for Rådet endnu en gang. Jeg har forstået, at man i mellemtiden også i Rådet muligvis kunne have en anden mening.
Hr. formand, hvad der nu foreligger, fører, til trods for fru Bergers store omhu, efter min mening ikke til noget. Jeg tror, at temmelig mange kolleger, ikke blot i denne gruppe, men også i andre grupper, vil stemme ligesom jeg for at fjerne alt fra emnet, hvad der har at gøre med mindsteharmonisering, således at vi kan indlede virkelige forhandlinger med Rådet.

Berès (PSE).
Hr. formand, fru ordfører, jeg synes, at De har udført et bemærkelsesværdigt arbejde, og jeg kan kun opfordre Dem til at fortsætte, idet jeg håber, at Europa-Parlamentet har visdom nok til at forblive tro mod og frem for alt rette sig efter Rådets holdning. Jeg mener, at det er en fornuftig holdning, som vi hurtigst muligt har brug for. Jeg er ikke enig med hr. Harbour, som mener, at det rigtige ville være et forlig.
Vi oplever dagligt, at fjernsalg af finansielle ydelser udvikles med de fordele og ulemper, som dette har for finansieringen af økonomien, men også med hensyn til de risici, som forbrugerne løber. Ud fra det synspunkt er den fælles holdning, som Rådet har vedtaget, fornuftig, og jeg mener, at den i det store og hele tager Europa-Parlamentets holdning i betragtning og bevarer en tilfredsstillende balance i forbindelse med princippet om oprindelseslandets ansvar til fordel for forbrugerne.
Det centrale punkt er naturligvis artikel 3, stk. 4. Jeg mener, at vi, hvis Europa-Parlamentet ødelægger den balance, som Rådet har fundet frem til, står i en meget beklagelig situation, om ikke andet fordi vi så vil forsinke den eventuelle gennemførelse af dette nødvendige direktiv. Den løsning, vi har fundet frem til, drejer sig om den potentielle konflikt mellem den information, der går forud for kontrakten, og den information, der er indeholdt i kontrakten. Konflikten består i at præcisere, at den information, der går forud for kontrakten, skal være i overensstemmelse med bestemmelserne i selve kontrakten. Det er en god regel, som vi støtter.
Denne artikel vedrører ikke alle de informationer, der går forud for kontrakten. Den vedrører kun informationerne om de kontraktmæssige forpligtelser og har udelukkende til formål at sikre, at der er overensstemmelse mellem de to dele. Det er endnu en god tankegang, som vi støtter fuldt ud.
Afslutningsvis tror jeg, at Kommissionen selv fuldt ud har anerkendt overensstemmelsen af denne aftale, der er indgået i Rådet, med de foregående tekster om e-handel. Naturligvis støtter vi Kommissionens holdning i denne forbindelse, og vi håber, at Europa-Parlamentet vil være klogt nok til at vedtage den.

Karas (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det problem, vi nu diskuterer, er ikke fru Berger, men problemet er Rådet. Problemet er, at der er uoverensstemmelse mellem målsætning og virkelighed, sådan som vi ofte har set. Kommissionen og Rådet har ligesom Parlamentet sat sig som mål at skabe en sammenhængende juridisk ramme for e-handel, der i de kommende år skal fremskynde integrationen af de finansielle markeder og styrke den globale konkurrenceevne inden for den europæiske sektor for finansielle tjenesteydelser.
Efter vores mening har Rådets fælles holdning til direktivforslaget om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser vist sig at være utilstrækkelig i bestræbelserne på at skabe et ensartet europæisk indre marked. Der er en dyb kløft mellem vores krav og gennemførelsen, hvilket er en ulempe for alle implicerede, også for de forbrugere, der bliver berørt af det. I betragtning af den målsætning, der forfølges med dette direktivforslag, om at garantere et højt forbrugerbeskyttelsesniveau for at sikre fri bevægelighed for finansielle tjenesteydelser, bør medlemsstaterne ikke have mulighed for at gennemføre andre bestemmelser eller udvidede bestemmelser for de områder, der er harmoniseret i dette direktiv.
Jeg vil gerne forklare, hvorfor jeg stiller krav om det. Anerkendelsen af en fortrydelsesmulighed i forbindelse med aftaler, der har gyldighed, fra aftalen indgås, er ikke forenelig med den meget efterspurgte garanti fra forbrugerne for omgående dækning i forbindelse med objektforsikring. Bestemmelsen kan indvirke negativt på de tjenesteydelser, forbrugerne bliver tilbudt. Et indre marked har brug for harmoniserede bestemmelser, og målsætningen må ikke undergraves af forskellige nationale bestemmelser. Derfor vil vi gerne bede Dem om at stemme for vores ændringsforslag.

Lechner (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, først vil jeg gerne takke fru Berger for hendes omfattende og fremragende arbejde, og jeg vil også gerne takke de andre kolleger for deres bidrag. Der er blevet sagt meget rigtigt, og for at undgå gentagelser vil jeg begrænse mig til et punkt i direktivet.
Det bliver forsøgt at gennemføre forbrugerbeskyttelse på baggrund af to instrumenter, dels fortrydelsesretten og dels omfattende informationskrav, anmærkninger og oplysninger. Det er naturligvis indlysende, at sådanne rettigheder beskytter forbrugeren. På den anden side - og det skal i stor udstrækning helt sikkert også være sådan - har det også nogle svage punkter. Læser forbrugeren denne information? Tager han den til efterretning? Forstår han den? Fortryder han så i virkeligheden, eller kunne det ikke også tænkes, at han forledes til at omgås letsindigt med sin underskrift og efterfølgende netop ikke længere har mulighed for at frigøre sig fra den?
På den anden side har erhvervslivet og retssamfundet en interesse i aftalernes uangribelighed, og - hr. Karas har netop nævnt et eksempel - også forbrugeren har i givet fald en interesse i, at de har øjeblikkelig gyldighed. Det siger jeg ud fra den betragtning, at den notarielle attestation af de erklæringer, forbrugeren afgiver, udgør den bedste forbrugerbeskyttelse. For det første indeholder den en varsling på grund af proceduren, da forbrugeren har betænkningstid. For det andet indeholder den også rådgivning ved en tredje person - en udenforstående, der er forpligtet til at være upartisk - og den indeholder endda et ansvar, nemlig hvis denne rådgivning ikke ydes korrekt, hvilket naturligvis også kan forekomme. Men samtidig knytter den disse punkter sammen med fordelen ved uangribeligheden af et dokument, uangribeligheden af aftaler og garantien for retssikkerhed. For så vidt medfører den efter min mening den bedste forbrugerbeskyttelse på de områder, hvor den er tiltænkt. Det er naturligvis ikke muligt i alle tilfælde, navnlig ikke i hverdagens massehandel. Derfor mener jeg, De bør gøre det, at på de områder, hvor forbrugerens attestation er fastlagt i de nationale bestemmelser, lader De dette være gældende, fordi det er den bedste forbrugerbeskyttelse.

Byrne
Hr. formand, lad mig starte med at bekræfte, at Kommissionen støtter Rådets fælles holdning og var enig i ordførerens, fru Bergers, oprindelige henstilling om, at Parlamentet burde vedtage den fælles holdning uden ændringer.
Vi støtter imidlertid fru Bergers og hr. Lehnes kompromisændringsforslag 43 og 44 og tilskynder Parlamentet til at vedtage den fælles holdning med kun de ændringsforslag. Lad mig holde en pause her og takke fru Berger for hendes hårde arbejde i forbindelse med denne lovgivning og hr. Lehne for deres store indsats og samarbejde med både mig selv og mine tjenestegrene.
Vi mener, at den fælles holdning udgør en afbalanceret løsning, som forbedrer vores ændrede forslag og i vid udstrækning opfylder de ønsker, som Parlamentet gav udtryk for ved førstebehandlingen. Den fælles holdning omfatter især fuldstændig harmoniserede og detaljerede informationskrav, princippet om skriftlig bekræftelse, fortrydelsesret med visse undtagelser, beskyttelse af brugeren med hensyn til den valgte betalingsmåde og indbringelse for domstolene i tilfælde af tvister.
Direktivet supplerer og underbygger direktivet om e-handel, idet det indfører et yderligere sikkerhedsnet af beskyttelsesforanstaltninger for forbrugerne. Direktivet passer også ind i de overordnede rammer for lovgivningsmæssige foranstaltninger, der skal åbne det indre marked for finansielle tjenesteydelser for detailhandlen.
Jeg vil gerne kommentere de 50 ændringsforslag. Lad mig starte med ændringsforslag 9, 10, 11 og 37, med hvilke der blev givet udtryk for medlemmernes bekymring over mellemmændenes stilling i direktivet. I den fælles holdning defineres leverandøren med overlæg kun som en "person, der (...) efter aftale leverer tjenesteydelser". Hvis begreberne "mellemmand" og "agent" skal tilføjes, forudsætter det en præcis skildring af de forskellige kategorier af finansielle mellemmænds virke og en udtømmende beskrivelse af forholdet mellem leverandører og mellemmænd eller agenter.
Som angivet i betragtning 19 er det ikke muligt inden for rammerne af et generelt og horisontalt direktiv, som finder anvendelse på alle finansielle tjenesteydelser. Jeg kan bekræfte, at mellemkomst ved en person, der efter aftale leverer tjenesteydelser ved direkte salg, indebærer, at transaktionen falder uden for direktivets anvendelsesområde. Direktivet finder anvendelse på organiserede ordninger om fjernsalg, ikke ordninger om direkte salg med lejlighedsvis fjernsalg.
Jeg vil nu gå videre med de ændringsforslag, som ikke kan accepteres, fordi de angriber kernen i den fælles holdning. Jeg vil begynde med at kommentere den påståede indvirkning af artikel 3, stk. 4, på direktivet om e-handel og især princippet om oprindelsesland. Jeg er helt enig med det, fru Berès sagde tidligere i den forbindelse.
Kommissionen er helt overbevist om, at der med den fælles holdning opstilles regler, der supplerer og udfylder hullerne i direktivet om e-handel. Artikel 3, stk. 4, er vigtig i den forbindelse. I ændringsforslag 13 foreslås det at slette artikel 3, stk. 4. Ændringsforslaget er efter min overbevisning baseret på en fejlfortolkning af artiklen. Præciseringen i artikel 3, stk. 4, af et vigtigt aspekt af direktivet om e-handel kan ikke undværes. Artiklen angiver, at den information, som meddeles forbrugeren forud for indgåelsen af aftalen, skal være i overensstemmelse med de aftalemæssige bestemmelser. Det giver mening både juridisk og i praksis.
Aftalemæssige forpligtelser er ikke underlagt problemstillingen med oprindelsesland, og artikel 3, stk. 4, henviser blot til den lov, og jeg citerer, "som formodes at finde anvendelse", der normalt betyder loven i destinationslandet. Der er ingen hæderlige leverandører, der bevidst misinformerer forbrugerne om det fremtidige indhold af deres aftale under påskud af, at sådanne oplysninger er underlagt reglerne i oprindelseslandet i stedet for destinationslandet. Artiklen omfatter desuden kun forhåndsoplysninger, der i sidste ende afspejles i aftalen. Den omfatter ikke alle de oplysninger, der gives før underskrivelsen af aftalen, men som ikke efterfølgende medtages i aftalen.
Endelig skal oplysningerne i artikel 3 meddeles og rettes personligt til forbrugeren. Situationer, hvor leverandøren giver et ubegrænset antal modtagere generelle oplysninger, er dermed udelukket.
En anden bekymring er ønsket om at vedtage et maksimalt harmoniseringsniveau.
Med ændringsforslag 3 foreslås det, at indholdet i betragtning 9 slettes. Ændringsforslag 5 er en markant ændring af betragtning 13. Ændringsforslag 26, 27 og 28 indeholder bestemmelser om at slette artikel 4, stk. 2-4, og ændringsforslag 25 er en grundlæggende ændring af artikel 13. Igen er jeg uenig i ændringsforslagene.
Gennemførelsesperioden for direktivet om e-handel udløb i januar i år. Når direktivet om fjernsalg er vedtaget, vil der stadig være en gennemførelsesperiode på to år. Hvad angår onlinetransaktioner, finder princippet om oprindelsesland derfor anvendelse på generel information forud for aftalen i den tid, det tager at gennemføre bestemmelserne i dette direktiv.
Det øger ikke forbrugernes tillid, hvis denne periode menes at føre til, eller rent faktisk fører til, en mindskelse af forbrugerbeskyttelsesstandarderne i medlemsstaterne. For at undgå dette tilskynder betragtning 9 til en højere grad af konvergens eller harmonisering med et endnu højere forbrugerbeskyttelsesniveau på en række områder som angivet i handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser. Indtil denne harmonisering sker, bør standarderne ikke mindskes. Sletningen i ændringsforslag 5 indebærer, at den betragtning bliver forkert. Direktivet giver på visse områder, f.eks. i artikel 10, medlemsstaterne spillerum med hensyn til de harmoniserede rammer.
Artikel 4, stk. 2, giver medlemsstaterne mulighed for at indføre yderligere informationskrav. Kommissionen konkluderede på baggrund af de informationskrav, som den stillede i 2000, at denne bestemmelse er uundgåelig. Informationskravene i forbindelse med finansielle tjenesteydelser er forskellige og komplekse, og de reguleres delvist af EF-lovgivningen og delvist af national lovgivning. Der er derfor gjort meget på sektorplan for at harmonisere kravene til information forud for aftalen. Det står dog klart, at vi endnu ikke er i stand til at basere informationsforpligtelserne på EF-lovgivningen alene.
Hvis artikel 4, stk. 2, slettes - som foreslået i ændringsforslag 26 - selv om dette allerede er blevet forkastet af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked - afholder man medlemsstaterne fra at regulere informationskravene, især hvis der slet ikke fandtes fællesskabslovgivning, og det ville tilsidesætte vigtige nationale forbrugerbeskyttelsesregler. Indtil der harmoniseres yderligere, kan medlemsstaterne derfor fastholde eller indføre strengere regler. Indførelsen af strengere regler skal dog ske i overensstemmelse med gennemsigtighedsproceduren i artikel 4, stk. 3, som skal fastholdes til trods for forslagene i ændringsforslag 27 og 28.
Ændringsforslag 25 omfatter sletningen af sætningen i slutningen af artikel 13 "såfremt de pågældende operatører eller leverandører er i stand hertil." Den sætning findes i den tilsvarende artikel i det overordnede direktiv. Det er ikke en minimumsklausul, det er en skildring af situationen i medlemsstaterne. Hvis den slettes, kan postvæsenerne f.eks. forpligtes til at overtræde brevhemmeligheden.
Endelig er det en overdreven bekymring for niveauet af harmonisering at søge at omdanne direktivet til en forordning som krævet i ændringsforslag 49 og fastsætte en dato for, hvornår den skal være omsat, selv før direktivet er vedtaget, som foreslået i artikel 50.
Ændringsforslag 6 og 8 fritager aftaler, der indgås under medvirken af en notar. Konsekvensen heraf er, at forbrugeren fratages vigtige rettigheder, som er fastlagt i direktivet, og det er klart uacceptabelt. Disse rettigheder omfatter oplysninger, som kun leverandøren kan give, f.eks. om kvaliteten af og risikoen ved et produkt, beskyttelse i tilfælde af ulovlig brug af kort og beskyttelse imod uopfordrede tjenesteydelser og meddelelser. Effekten af at undtage lån i fast ejendom fra fortrydelsesretten, som angivet i ændringsforslag 20, 22, 30 og 32, samt udeladelsen af betænkningstiden - ændringsforslag 31 - er en markant forringelse af forbrugerbeskyttelsen i medlemsstaterne.
Selv om definitionen af lån i fast ejendom i ændringsforslag 20 er den samme som definitionen i den adfærdskodeks om boliglån, der blev aftalt mellem branchen og forbrugerne i 2001, går den nationale lovgivning ud over sidstnævnte definition. Reduceret forbrugerbeskyttelse ville også være en følge udeladelsen, via ændringsforslag 42, af den eventuelle fritagelse fra forpligtelsen til at betale for forsikringsydelser og de begrænsninger, der indføres ved ændringsforslag 33.
Visse ændringsforslag indeholder bestemmelser, der ikke kan accepteres alene på grund af indholdet. Ændringsforslag 12 tilstræber at indføre en specifik definition af kredit. Jeg kan forstå, at formålet er at løse et problem med gennemførelsen i en medlemsstat af det overordnede direktiv om fjernaftaler - direktiv 97/7/EF. Eventuelle problemer i forbindelse med det overordnede direktiv bør løses i den forbindelse og ikke i denne lovgivning.
Ændringsforslag 15 indfører en bestemmelse om tidsbegrænsning, hvorefter forbrugeren ikke længere kan gøre fortrydelsesretten gældende. Det er at straffe forbrugeren for leverandørens manglende opfyldelse af sine forpligtelser.
Ændringsforslag 17 udelukker fra fortrydelsesretten aftaler, hvis opfyldelse med forbrugerens samtykke er blevet påbegyndt inden udløbet af fortrydelsesretten.
I det overordnede direktiv om aftaler vedrørende fjernsalg (97/7/EF) mister forbrugeren fortrydelsesretten, hvis han accepterer, at aftalens opfyldelse begynder. Derimod forudser dette direktiv, at forbrugeren, hvis han fortryder, skal betale for leverede tjenesteydelser, før han udøver sin fortrydelsesret.
Ændringsforslag 17 ville gøre ændringsforslag 7 betydningsløst. Det ville imidlertid være i strid med Europa-Parlamentets holdning under førstebehandlingen, hvor Parlamentet stemte for principperne i denne artikel.
Ændringsforslag 23 om betaling for tjenesteydelser skaber forvirring om forbrugerens og leverandørens forpligtelser. Forbrugerne skal betale for leverede tjenesteydelser, hvis de fortryder. Et godt eksempel er en forsikringsaftale. Leverandørerne skal refundere ethvert beløb, som er modtaget, før forbrugeren fortryder, f.eks. i forbindelse med en investeringsaftale.
Jeg er ikke overbevist om behovet for ændringsforslag 24 og 48 om stiltiende forlængelse. Bestemmelsen i artikel 1, stk. 2, om første aftaler om tjenesteydelser efterfulgt af successive operationer eller en række særskilte operationer af samme art dækker i rigeligt omfang det hensyn, der fremhæver det ændringsforslag.
Ændringsforslag 35 gør reglerne om bevisbyrde obligatoriske. Dermed ses der bort fra, at medlemsstaternes civilret ikke er harmoniseret. Artikel 46 fjerner behovet for at opnå forbrugerens udtrykkelige samtykke om at modtage en kort liste over informationskrav ved telefoniske tjenesteydelser og erstatter dette med en henvisning til reglerne om bekræftelse på information. Det ville medføre en betydelig svækkelse af den forbrugerbeskyttelse, der fastlægges ved dette direktiv.
Jeg har omtalt de vigtigste ændringsforslag. De øvrige ændringsforslag - 1, 2, 4, 7, 14, 29, 34, 36, 38-40, 45 og 47 - er enten mindre præcise end den fælles holdning eller gør intet for at forbedre den.
Der er brug for hurtigt at fylde hullet og fastlægge den retssikkerhed, som dette direktiv tilbyder. Der har været forhandlet om dette direktiv siden 1998. Hvis det glipper, gavner det hverken erhvervslivet eller forbrugerne. Jeg opfordrer Dem til at følge Deres ordfører og andre talere, der tilskynder til dette, og vedtage direktivet uden yderligere ophold og kun med de stillede kompromisændringsforslag. Tak for Deres opmærksomhed.

Formanden.
Fru Oomen-Ruijten har bedt om ordet. Fru Oomen-Ruijten, vi skal ikke til at starte forhandlingen igen! Jeg forestiller mig dog, at De ønsker at stille et spørgsmål til kommissæren.

Oomen-Ruijten (PPE-DE).
Hr. formand, De siger netop, at dette er en forhandling, men det var ikke nogen forhandling. Jeg har i næsten 14 minutter hørt en talende dukke, som forklarede, hvilke ændringsforslag der er gode og hvorfor, og hvilke der ikke er det og hvorfor ikke. Kommissæren har ikke på nogen som helst måde forklaret, hvorfor han fire gange opfordrer til maksimal harmonisering, men i 14 minutter fortæller os, at en række ændringsforslag, som netop har til hensigt at harmonisere, ikke behøver at blive vedtaget. Der er ikke svaret på det, som vi har sagt her i salen.

Formanden.
Udmærket. Vi skal stemme i morgen, og sådan som flere af vores kolleger har sagt, stemmer enhver efter sin egen overbevisning.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0143/2002) fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af Rådets direktiv 80/987/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (14854/1/2001 - C5-0070/2002 - 2001/0006(COD)) (Ordfører: Bouwman).

Bouwman (Verts/ALE)
På dagsordenen står nu et direktiv, som er kendt under navnet insolvensdirektivet, men det drejer sig selvfølgelig om et direktiv om beskyttelse af arbejdstagere, den sociale beskyttelse af arbejdstagere i dette tilfælde, når der er tale om arbejdsgiverens insolvens, og når der er utilstrækkelige eller overhovedet ingen finansielle midler mere til efterbetaling af løn. Insolvensdirektivet giver arbejdstagere en vigtig beskyttelse, når deres arbejdsgiver befinder sig i finansiel nød. Det eksisterende direktiv er direktiv 987 fra 1980.
Det er tydeligt, at insolvensdirektivet hindrer, at arbejdstagere skal kæmpe med kreditorer om efterbetaling af løn. I stedet kan de bruge de faciliteter, som dette insolvensdirektiv giver. Det er en revision af et direktiv, hvilket i dette tilfælde betyder, at der foretages to meget vigtige forbedringer, og indholdet er vi under alle omstændigheder tilfredse med.
Ændringerne indebærer, at deltidsarbejdere, arbejdstagere med en tidsbegrænset kontrakt og arbejdstagere med vikaransættelse vil falde ind under dette nye direktiv. Det er alt sammen baseret på direktiver, som har eksisteret i længere tid for disse arbejdstagere og er udarbejdet i en dialog mellem arbejdsmarkedets parter. Det vedrører en ny kategori af arbejdstagere, og det er vigtigt, at vi lægger vægt herpå, i hvert fald på baggrund af det, der udvikler sig inden for fleksibilisering af arbejdet, og nødvendigheden deraf i betragtning af processer inden for rammerne af Lissabon osv.
For det andet tydeliggøres det i situationer, hvor virksomheder har aktiviteter i flere lande, hvor og hvordan man bruger direktivet og i hvilket land. Betydningen heraf er selvfølgelig stor, fordi vi ikke blot i Spanien, såsom sidste år i virksomheden Telefonica, men også i tyske firmaer såsom Holzman og Kirch langsomt, men sikkert tydeligt ser, hvad det betyder for arbejdstagere. I 2001 steg antallet af arbejdsløse på grund af insolvens stærkt alene i Europa. I alt kom 1,4 millioner mennesker ud i disse problemer på grund af deres arbejdsgivers konkurs. Det er naturligvis tydeligt, at dette har tilknytning til en hel del andre ting.
Allerede under førstebehandlingen, for vi er nu i gang med andenbehandlingen, blev en række af Europa-Parlamentets ændringsforslag vedtaget, navnlig om at begrænse muligheden for at udelukke kategorier af arbejdstagere og ikke længere anvende tærskler i form af en minimal varighed af arbejdskontrakten. Først da ville der være tale om en godtgørelse i overensstemmelse med direktivet. Det blev også dengang vedtaget, at kapitlet om organisation og finansiering, artikel 5 i det gamle direktiv, skulle accepteres. Senere har Rådet efter samråd tilføjet, at den faktiske insolvenssituation også accepteres, og endvidere er det aftalt, at en arbejdstager over for garantiinstitutionen kan gøre krav på ikke-udbetalt løn, så vidt der er truffet bestemmelser herom i den nationale lovgivning. I sidste ende er der i anledning af Rådets andenbehandling, navnlig den fælles holdning, også indgået generelle aftaler om, hvorvidt der skal anvendes lofter eller ej.
Det er i denne forbindelse vigtigt, at vi, fordi udviklingen på arbejdsmarkedet ikke står stille, har stillet spørgsmål om alle mulige nye kategorier af arbejdstagere, som der i længere tid har været talt om, og for hvilke vi egentlig gerne vil have en definition af begrebet arbejdsgiver, arbejdstager, selvstændige, selvstændige uden personale osv. Vi anmodede derfor om, at dette direktiv blev anvendt på en række selvstændige, som ikke tidligere er nævnt, såsom selvstændige uden personale, arbejdstagere med en uddannelseskontrakt, hjemmearbejdende osv. Vi ville undgå en forligsprocedure, hvis vi på dette punkt fik tilsagn fra både Kommissionen og Rådet om, at hele den proces, som vedrører legaliseringen af denne situation, ville blive fremskyndet. I sidste instans er der opnået enighed om, at Kommissionen vil iværksætte en undersøgelse af, hvad man kalder nye arbejdsformer og arbejdsrelationer i både medlemsstaterne og i ansøgerlandene. Jeg synes, at dette er et vigtigt fremskridt. Endvidere har vi aftalt, at når denne undersøgelse offentliggøres, og det vil ske inden for et halvt år, arrangerer Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender og Kommissionen i fællesskab en høring for at drøfte undersøgelsen og dernæst finde ud af, om og i hvilket omfang der skal udarbejdes direktiver, rammedirektiver og lign. for at løse hele problematikken. Jeg gentager, at jeg udtrykkeligt har sagt, at vi taler om nødvendigheden af en ny og udførlig europæisk arbejdslovgivning, i hvert fald på baggrund af et arbejdsmarked, der bliver stadig mere fleksibelt. Jeg har lige en kort bemærkning, hr. formand, om ændringsforslag 6, som vi har trukket tilbage af den simple grund, at det i betragtning af Rådets fælles holdning ikke er nødvendigt.
Jeg vil endnu en gang takke Rådet, Kommissionen og mine kolleger for samarbejdet, hvorved vi har undgået, at vi endte med en forligsprocedure, og alligevel har kunnet indgå gode aftaler. Jeg håber på udtalelser fra kommissæren.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, hr. ordfører, mine damer og herrer, i de fleste normale tilfælde er lønmodtagerens arbejdsindtægter, det vil sige lønnen, den vigtigste indtægtskilde - og mange gange den eneste kilde - til at skaffe de nødvendige midler til sit og familiens underhold.
Ud over de mekanismer, som på privilegeret vis muliggør lønudbetalinger fra skyldnerarbejdsgiverens formue, udgør lovgiveren derfor i lønbeskyttelsessystemet en særlig garanti for lønudbetalinger via et offentligt system i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens. Et sådant system struktureres ofte omkring et offentligt administrationsorgan. Ovenstående var hovedformålet med direktiv 80/987/EØF, nemlig at garantere et minimumsbeskyttelsesniveau i Fællesskabet i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens.
Det er rigtigt, at der i anvendelsen af direktivet opstod ufatteligt mange problemer på grund af begrebet insolvens i direktivet, behovet for at sætte grænser, hvad angår tid og ansvarsmængde og de følger, der kommer af en stadig større tværnational dimension - som ordføreren allerede har nævnt - og globalisering. Det skyldes ligeledes behovet for at tilpasse direktivet til andre senere direktiver eller for at forenkle bestemmelserne vedrørende udbetaling af passende lønninger. Dette er en række problemer, som ændringen har til hensigt at afhjælpe.
Ændringerne i den fælles holdning styrker målet om beskyttelse af arbejdstagerne, som direktivet tager hensyn til, og jeg tror, det udgør vigtige fremskridt. Jeg synes, der nu mangler en større og tydeligere konkretisering af nogle begreber (eventuelt på grund af at samfundets virkelighed næsten altid går forud for den positive juridiske virkelighed) som f.eks. begrebet arbejdstager, således at det omfatter alle de reelle former, de problemer, der skyldes en decentralisering af produktionen eller eksternalisering, begrebet løn- eller arbejdsafhængighed over for økonomisk afhængighed eller endog begrebet om god anvendelse af garantiinstitutionen.
Men vi bør i alt væsentligt glæde os over at have nået til dette punkt. Jeg tror, at Kommissionens, Parlamentets og Rådets bekymringer i løbet af det spanske formandskab viser, at det er muligt at skabe "mere Europa", og derudover viser det ansøgerlandene den vej, de bør følge for at opnå et mere socialt Europa.
Jeg synes derfor, at jeg må lykønske ordføreren, til trods for at alle de ønskelige mål, i fortrolighed, i teorien, ikke er opnået. Imidlertid er det mulige nok det optimales fjende, og nu hvor vi er så tæt på 52-årsdagen for den dag, hvor vi kan sige, at Europa begyndte at gå, er det eventuelt på sin plads at sige, at Europa opbygges langsomt skridt for skridt, men det er også værd at understrege, fru kommissær, at det sociale aspekt efterhånden er ved at indtage den plads, det fortjener i dette Europa, som vi ønsker.

Hughes (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske ordføreren med hans fremragende håndtering af denne sag. Forslaget blev enstemmigt vedtaget i udvalget, og takket være ordførerens kyndige håndtering ser sagen ud til at kunne afsluttes via et uformelt forlig under det spanske formandskab. Som nævnt afhænger dette af en klar tilkendegivelse fra Kommissionen om, at dette uformelle forlig vil omfatte en erklæring, der tager højde for situationen blandt økonomisk afhængige eller underordnede arbejdstagere - ikke en særlig elegant beskrivelse, men vi ved alle, hvem der menes.
Alle kender problemet: Fuldtidsansatte arbejdstagere, kernen af medarbejdere i mange virksomheder i EU, bliver færre og færre, mens der opstår andre og mindre formelle beskæftigelsesforhold omkring denne kerne. Det nuværende direktiv vil udvide beskyttelsen mod insolvens til at omfatte deltids- og kontraktansatte. Men hvad med arbejdstagere fra vikarbureauer? Hvad med selvstændige, som er i en lignende situation som ansatte arbejdstagere, men som ikke har en ansættelseskontrakt? Hvad med arbejdstagere med de såkaldte zero-hour contracts, som bliver mere og mere populære i visse dele af EU? Alt dette hører med til en bredere tilgang, som for os handler om at finde den rette balance mellem fleksibilitet for arbejdspladserne og virksomhederne og en vis grad af sikkerhed for dem, der arbejder i og skifter mellem disse virksomheder.
Det er PSE-Gruppens holdning, at vi kun på den måde får alle arbejdstagere med i denne udviklingsproces. Ellers bliver der sat en stopper for udviklingen. Den seneste vedtagelse af et direktiv vedrørende langturschaufførers arbejdstid, som omfatter selvstændige, er et godt eksempel på en mulig fremgangsmåde.
Som ordføreren nævnte, skal Kommissionen tilkendegive, at den ønsker at gennemføre den undersøgelse, som den har iværksat, og en fælles høring i Parlamentet samt efterfølgende gennemføre juridiske eller andre tiltag i kølvandet på høringen. For os handler dette også om en overordnet proaktiv og socialt ansvarlig håndtering af ændringerne på arbejdsmarkedet. PSE-Gruppen har siden begyndelsen af denne embedsperiode påpeget behovet for en modernisering af lovgivningen vedrørende overførsler og insolvens og såmænd også efterlyst høringer - alt sammen inden for rammerne af direktivet om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg. Vi håber, at de tilbageværende elementer af disse ændringer vil blive indført af Kommissionen så hurtigt som muligt.
Jeg har et dugfrisk eksempel fra min egen valgkreds, hvor en virksomhed kaldet Viasystems blev registreret i udlandet, hvorefter det erklæredes insolvent. Dermed undgik virksomheden at skulle overholde visse aspekter af loven om insolvens. Af resterne opstod via en virksomhedsovertagelse firmaet Phoenix, som efterfølgende nedlagde 500 arbejdspladser. Alle disse mennesker blev arbejdsløse fra den ene dag til den anden, og nogle af dem mistede over 30 års pensionsopsparing og andre ydelser. Der er helt klart lang vej endnu, men dette er et skridt i den rigtige retning.

Koukiadis (PSE).
Hr. formand, hr. Bouwman har håndteret spørgsmålet med stor finfølelse og er med succes nået frem til en kompromisløsning, som jeg vil lykønske ham med.
Parlamentet vedtog med stort flertal Bouwman-betænkningen ved førstebehandlingen. Europa-Parlamentet svarede positivt på Kommissionens initiativ, fordi det fuldender tre grundlæggende direktivers regulerende arbejde. De to andre angår lønmodtageres beskyttelse ved massefyringer og overdragelse af virksomheder og tilstræber at mindske arbejdstagernes usikkerhed ved strukturelle ændringer. Men dette fælles mål må ikke kun begrænses til disse initiativer. Hvis vi ønsker reguleringer i EU og at opnå målsætningen fra Lissabon om en mere dynamisk økonomi, må vi med lige så stor interesse bekæmpe de usikkerhedsaspekter, der skyldes arbejdet, og frygten for reguleringer i stedet for at gå imod dem. Det er den eneste løsning til at lukke vejen for en renationalisering af Fællesskabets politikker og at undgå, at de ekstreme højrebevægelser får fodfæste.
Parlamentet har fremsat en række ændringsforslag, hvoraf mange er blevet godkendt af Rådet, såsom definitionen af lønarbejdere, anvendelsesområdet for private erhvervsdrivende og andre kategorier, den generelle beskyttelse af lønnen, hvad enten der er tale om grundløn, tillæg eller forskellige stigninger. Der er opstået et spørgsmål om medtagelse af fratrædelsesgodtgørelse i tilfælde af en lønarbejders afskedigelse. Rådets redegørelse om, at det ikke nægter at medtage sådanne garantier, men at det mener, at de allerede er indeholdt i de sikrede ydelser, når de stammer fra arbejdsforholdet, betyder naturligvis i realiteten en godkendelse. Men personligt mener jeg, at termen "fratrædelsesgodtgørelse" helt klart bør eksistere, ligesom den også eksisterer i ILO-konventionen, sådan som eksperterne i ILO påpeger. Et særligt positivt punkt er i øvrigt den udvidede definition af termen "insolvens".
Men det store spørgsmål, der stadig er ubesvaret, og som ikke kun angår det nye direktiv, er, om og i hvilken grad den ydede beskyttelse i arbejdet også omfatter dem, der er beskæftiget under nye arbejdsformer, og om vi kan gøre de relevante betydninger fælles for hele Fællesskabet. Vi er enige i kompromisløsningen om en dybtgående undersøgelse af spørgsmålet, men den skal ske inden for et fast tidsrum.

De Rossa (PSE).
Hr. formand, jeg hilser forslaget velkomment og glæder mig over kompromiset mellem Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Vi står dog stadig tilbage med det evige problem vedrørende såkaldte selvstændige, der ikke har ret til samme beskyttelse i henhold til den sociale lovgivning som de mennesker, der er omfattet af dette forslag til ændring af direktivet. Vi ved alle, at mange virksomheder bruger betegnelsen selvstændig for at unddrage sig sociale forpligtelser. Det er uacceptabelt. Det er falsk fleksibilitet. De virksomheder og medlemsstater, der støtter dette, bremser moderniseringen af arbejdsforholdene, moderniseringen af arbejdsmarkedet og udviklingen af et fælles arbejdsmarked på tværs af EU. Det er min holdning, at det er falske besparelser og en falsk beskyttelse af fleksibiliteten.
Det glæder mig, at der er enighed om at foretage en tilbundsgående undersøgelse af den juridiske, økonomiske og sociale situation for selvstændige af ovennævnte type. Jeg henstiller desuden til, at det kunne være umagen værd at undersøge den effekt, som denne type selvstændige har på den ønskede udvikling og modernisering af det fælles arbejdsmarked. For mig ser det ud til, at flere og flere arbejdstagere er imod ændringer, netop fordi de frygter denne form for fleksibilitet, da de så ikke længere er beskyttet af den sociale lovgivning, som generationer af arbejdstagere har kæmpet for.

Diamantopoulou
Hr. formand, enigheden her i dag er et stort skridt mod en hensigtsmæssig håndtering af de nye, transnationale og stadigt mere komplicerede problemer, som både virksomheder og arbejdstagere står over for.
Jeg vil gerne starte med at lykønske hr. Bouwman med det engagement og den beslutsomhed, som han har udvist i forbindelse med håndteringen af dette yderst komplicerede direktiv via den fælles beslutningsprocedure. Jeg har indset, at vi kun opnår et godt resultat gennem samarbejde med og betydelig støtte fra medlemmerne af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender, og jeg vil gerne takke alle medlemmerne i dette udvalg.
Jeg er overbevist om, at det fremragende samarbejde, ikke blot i udvalget, men også mellem de tre institutioner, snart vil føre til en endelig vedtagelse af direktivet om insolvens, sandsynligvis uden at der bliver behov for en forligsprocedure. Det er mig en glæde at kunne meddele, at Kommissionen accepterer alle ændringsforslag til den fælles holdning af 18. februar i deres helhed. Det er Kommissionens holdning, at alle ændringsforslag supplerer og forbedrer teksten til den fælles holdning.
Hvad angår parlamentsmedlemmernes bekymring om de nye ansættelsesformer, vil jeg gerne bekræfte, at Kommissionen er opmærksom på problemet og har tænkt sig at håndtere det anderledes og i en meget større kontekst, end det er tilfældet med det direktiv, der drøftes her i dag.
Ansættelsesformer og måden, arbejde organiseres på, er i øjeblikket inde i en rivende udvikling med omfattende konsekvenser. Der opstår nye ansættelsesformer. Der opstår nye typer arbejdstagere, som er en mellemting mellem den traditionelle medarbejder og den selvstændige erhvervsdrivende.
Der anvendes forskellige betegnelser til at beskrive eller benævne disse arbejdstagere. De mest anvendte er økonomisk afhængige arbejdstagere eller underordnede arbejdstagere samt personer, der udfører det samme arbejde som arbejdstagere med en arbejdskontrakt.
Disse arbejdstagere har det til fælles, at de minder om selvstændige, idet de selv kan organisere deres arbejde, og/eller at de løber en økonomisk risiko. Samtidig er de økonomisk afhængige, eftersom de er mere eller mindre afhængige af en enkelt kundevirksomhed og meget ofte er betydelig integreret i denne virksomheds interne organisation.
Kommissionen har rejst spørgsmålet om disse økonomisk afhængige arbejdstagere over for arbejdsmarkedets parter. Der har været en høring af arbejdsmarkedets parter, som indrømmede deres sårbarhed i forhold til dette problem. Det var imidlertid også tydeligt, at de ikke havde en konkret tilgang til problemet eller konkrete forslag til løsning heraf. Det var tydeligt, at der var behov for yderligere oplysninger om denne tendens i alle medlemsstater.
I den nuværende tekst tages der naturligvis højde for konkrete ansættelsesformer, som allerede er underlagt lovgivning, det vil sige deltidsarbejde, midlertidig ansættelse og tidsbegrænsede kontrakter. Men som nævnt findes der andre ansættelsesformer, som ikke er omfattet af dette direktiv.
I lyset af parlamentsmedlemmernes bekymring og efter høringen af arbejdsmarkedets parter kan jeg bekræfte, at Kommissionen har iværksat en undersøgelse, som skal give et overblik over den juridiske, sociale og økonomiske situation for økonomisk afhængige arbejdstagere i de 15 medlemsstater. Når undersøgelsen er færdig, vil Kommissionen arrangere en fælles høring med Europa-Parlamentet med henblik på at udveksle synspunkter og praksis, vurdere resultaterne af undersøgelsen og øge bevidstheden om dette spørgsmål blandt de involverede parter.
Det bør overvejes at invitere repræsentanter fra tiltrædelseslandene til at deltage i denne fælles høring. Efter høringen er spørgsmålet så, om vi skal gå et skridt længere: Har Kommissionen tænkt sig at træffe konkrete fællesskabsforanstaltninger? Efter alle disse oplysninger og reaktioner vil Kommissionen overveje, hvilke former for foranstaltninger der er behov for. Jeg vil foreslå Kommissionen, at der udarbejdes bredere rammer, og så må vi se, hvordan de kan realiseres.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0152/2002) af Torres Marques for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Kommissionens meddelelse til Rådet, Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget om samarbejde om europæisk turismes fremtid (KOM(2001) 665 - C5-0077/2002 - 2002/2038(COS)).

Torres Marques (PSE)
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, turismen er af overordentlig stor betydning for EU økonomisk og socialt på grund af den rigdom, som den skaber, de arbejdspladser, som den skaber, og på grund af den afgørende rolle, som den har for bevarelsen af den europæiske kulturarv. Det er også en sektor, der spiller en meget vigtig rolle, hvis der skal skabes fuld beskæftigelse i EU, således som topmødet i Lissabon opstillede som sin målsætning, og som er af fundamental betydning for regionalpolitikken, fordi den befordrer vækst og beskæftigelse i mindre udviklede områder, ikke mindst regionerne i EU's udkant og yderste periferi. 
Det er endelig en sektor, som er kendetegnet ved, at Europa modtager flest turister i verden, og hvor mulighederne ikke mindst efter EU's kommende udvidelse er umådelige. Det er imidlertid sjældent, at Europa-Parlamentet vier turismen større debatter. Jeg vil derfor gerne takke kommissær Erkki Liikanen og hans medarbejdere for at have givet os anledning til det her.
Jeg vil også gerne takke ordførerne for udtalelserne til denne betænkning for deres bidrag, der for langt størsteparten blev vedtaget i Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, og som har øget betænkningens værdi. Europa besidder en rig kulturarv og de mest varierede og den største koncentration af turistattraktioner, hvilket gør området til den mest besøgte turistregion i verden, hvad der gør det muligt at håbe på en fordobling af den europæiske turismes volumen i de kommende 20-25 år med en nettostigning i produkter svarende til omkring 3% om året. Beskæftigelsen vil stige med ca. 15% i alt i de kommende 10 år. Europas overordentlig rige kulturarv er en helt fundamental årsag til områdets turistmæssige tiltrækningskraft, og den har den yderlige fordel, at den, forskelligt fra andre industrier, ikke lader sig flytte.
En anden af de faktorer, der har størst betydning for væksten af turismen i de kommende år, er udviklingen i befolkningsstrukturen. Om 20 år vil den del af befolkningen, der er over 65 år, være vokset med 17 millioner. Personerne i denne aldersgruppe, som vil være sundere og have en længere middellevetid og flere ressourcer, vil langt mere end tidligere blive tilskyndet til at rejse. Samtidig vil der ske en ændring af efterspørgslen inden for turismen, idet kulturturismen og turisme med relation til naturarven vil få en betydelig vækst. Meget væsentligt er det dog også, at turismen for lønmodtagerne er blevet en social ret, og at EU for de unge er blevet deres naturlige aktionsfelt.
Andre aktiverende elementer for turismen er liberaliseringen på transportområdet og videreudviklingen af transportnettet, styrkelsen af det indre marked - navnlig indførelsen af den fælles valuta - samt den betydelige udvikling og resultaterne af informationssamfundet, hvilket alt sammen vil virke befordrende for turiststrømmenes mobilitet og internationalisering. Mange af de foranstaltninger, som Kommissionen har iværksat, har været af afgørende betydning for turismens udvikling. Jeg vil gerne særlig nævne den frie bevægelighed for personer, fordi der ikke længere er landegrænser, og indførelsen af den fælles mønt. Et nyt og meget vigtigt skridt tages den 1. juli, når eurozonen bliver hjemmemarked, og de elektroniske kreditkort får samme status ude som hjemme. Jeg mener, at det er et meget vigtigt skridt for EU-borgerne.
Eftersom turismen har en sådan betydning, anmoder vi kommissær Erkki Liikanen om, når han fremlægger den række foranstaltninger, der ønskes sat i værk, eller som skal løbe videre til næste år, at integrere alle de foranstaltninger, der vedrører turismen, for et af de grundlæggende problemer er, at der er så mange sektorer, som har indflydelse på turismen, at hvis vi ikke betragter dem under ét, vil en stor del af den virkning, den betydning og den sammenhæng, som disse forslag skal have, gå tabt. Jeg mener derfor, at Deres forslag om at oprette et europæisk forum for turisme, der hvert år skal samle turisterhvervet, Europa-Parlamentet og Kommissionen, er særdeles velanbragt og meget væsentligt, ligesom det vil gøre det muligt at høre, hvad turisterhvervet har brug for, og hvordan vi bedst kan imødekomme dets ønsker. En anden idé, som jeg finder meget vigtig, er fællesskabsprogrammet til fremme af turismen i Europa. En af de faktorer, som man mest har bedt os om at se på, og som jeg mener er særdeles vigtig, er skattepolitikken, hvor EU skal overveje, om en i den grad arbejdskraftintensiv sektor som turismen ikke bør omfattes af en nedsat momssats. Til slut anmoder jeg Det Europæiske Konvent, som er i færd med at drøfte Europas fremtid, om at vedtage et styrket retsgrundlag, så Europa kan få den stærke turistpolitik, som vi behøver.

Harbour (PPE-DE)
Hr. formand, jeg taler her på vegne af min kollega, hr. Bradbourn, som var ordfører for vores udvalg. Jeg var dog selv ret involveret i udarbejdelsen af udtalelsen. Først og fremmest vil jeg gerne sige til fru Torres Marques, at hun har udarbejdet en yderst omfattende betænkning, som indeholder en række gode idéer. Jeg vil gerne sige til hr. Liikanen, som jeg er glad for at se her i dag i en anden rolle, end vi normalt oplever under vores drøftelser, at jeg læste hans forslag med stor interesse.
Jeg vil gerne understrege, at udvalgets holdning har været, at vi er på udkig efter områder, hvor Kommissionen kan tilføre branchen værdi. Vi ønsker ikke nye traktatbestemte kompetenceområder. Vi ønsker ikke yderligere bureaukrati i en branche, der - som fru Torres Marques korrekt fastslår - består af en række små, mellemstore og selvstændige virksomheder. Det sidste, vi ønsker, er flere bureaukratiske indsamlinger af oplysninger og endog nye kontrolinstanser.
Kommissionens rolle er at tilføre branchen værdi bl.a. ved at fremme benchmarking og deling af oplysninger om standarder, men aktørerne i branchen og de lokale myndigheder skal involveres i denne proces. Det skal understreges, at de skal tilføre processen værdi. Hr. Liikanens ansvarsområde er i forvejen meget omfattende. Derfor ønsker jeg ikke at se ham bruge en masse ressourcer på noget, som hovedsagelig er medlemsstaternes kompetenceområde og bør forblive det.
I den forbindelse synes jeg ikke, at nye idéer inden for turistbranchen - der, som fru Torres Marques påpeger, beskæftiger mange mennesker - skal få os til at efterlyse generelle centraliseringstiltag, skattemæssige centraliseringstiltag eller nye tiltag, der måske direkte involverer regionerne frem for medlemsstaterne. Selvfølgelig skal vi drøfte spørgsmål vedrørende turisme, men der må ikke herske tvivl om, hvor ansvaret ligger. Det bør være vores besked til Kommissionen: Der skal tilføres værdi og findes løsninger, men ikke dannes nye kompetenceområder.

De Clercq (ELDR)
Hr. formand, til trods for de tragiske begivenheder den 11. september er turistsektoren sprællevende. Den befinder sig endda på europæisk og globalt plan i en fase med vedvarende ekspansion. Som økonomisk sektor tegner turistbranchen sig for 5% af jobbene i EU. Størstedelen af aktiviteterne og beskæftigelsen skyldes omkring 2 millioner små og mellemstore virksomheder, tilsammen omkring 8 millioner mennesker. Desuden er denne beskæftigelse spredt over forskellige servicesektorer såsom transport og hotelbranchen.
Små og mellemstore virksomheder er således klart den bærende kraft inden for den europæiske turisme. Derfor skal de foreslåede aktioner knyttes til aktioner inden for rammerne af det flerårige program for små og mellemstore virksomheder. På spørgsmålet om, hvorvidt der for turistindustrien skal udarbejdes en EU-politik for turisme, er svaret stadig negativt, i hvert fald foreløbig. Det betyder ikke, at politikken for turisme ikke skal koordineres mere effektivt og styres bedre. Politikken for turisme giver ofte et fragmenteret og kaotisk indtryk. Derfor skal der kraftigt opmuntres til aktioner inden for harmonisering af information, tilvejebringelse af harmoniserede mærkningsmetoder og dannelse af netværk. Endvidere fortjener Kommissionens initiativ til oprettelse af et årligt europæisk forum for turisme, hvor branchen selv kan fastsætte sine prioriteter, vores fulde støtte. Kort sagt, et snævrere samarbejde mellem alle involverede parter forekommer at være en prioritet for at gøre turismen mere konkurrencedygtig og bæredygtig.

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE)
Hr. formand, jeg er helt enig med ordføreren, fru Torres Marques, og medlemmet, hr. De Clercq, i, at turistindustrien på trods af den krise, der hersker på internationalt plan, og de følger, det har for Europa, er den sektor, der er den mest lovende for skabelsen af nye arbejdspladser.
Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender er af den mening, at vi på enhver tænkelig måde bør udnytte denne fordel, såvel på europæisk som på internationalt plan. Først og fremmest skal medlemsstaterne indføre konkrete forpligtelser for beskæftigelsen inden for turistindustrien i deres nationale handlingsplaner for beskæftigelsen. Grundlæggende for disse aktiviteter skal man sørge for, at der er mulighed for faglig efteruddannelse, sker en kvalitetsforbedring af arbejdspladserne, og at der nødvendigvis implementeres politikker, der beskytter arbejdstagere med sæsonpræget, midlertidig og usikker beskæftigelse.
Men hvis disse politikker skal være effektive, må de være baseret på en ordentlig markedsundersøgelse af de nutidige og fremtidige krav. Allerede nu kan man iagttage mangel på tilstrækkelig arbejdskraft i visse erhverv i turistindustrien. Derfor beder vores udvalg Kommissionen om at udarbejde en undersøgelse af markedskravene i samarbejde med medlemsstaterne og inden for rammerne af en turismestrategi, der er tilpasset såvel nationalt som regionalt plan. Det beder også Europa-Kommissionen om i samarbejde med Cedefop at fremsætte forslag til kontrolstandarder for efteruddannelse af arbejdsstyrken og at fremme den nødvendige synergi mellem indlæring og erhvervserfaring.
For at udnytte disse muligheder i turismen skal de tidligere omtalte politikker følges op af en styrkelse af den menneskelige arbejdskrafts mobilitet såvel på nationalt som på europæisk plan. Turismen er frem for alt andet en sektor, der tillader os at blive inspireret til sådanne mobilitetspolitikker. Vi mener ligeledes, at vi bør udnytte muligheden til at skabe arbejdspladser og til at styrke kvinders beskæftigelse, først og fremmest gennem forskellige foranstaltninger, der skal lette harmoniseringen mellem familie- og erhvervsliv i forbindelse med aktivitet inden for turistindustrien og fremme kvindernes erhvervsevne.
Vores udvalg vil også gerne betone behovet for at lægge særlig vægt på fællesskabsturisme og beder derfor Europa-Kommissionen om at fremsætte en meddelelse om de forskellige former for fællesskabsturisme og dens betydning for udviklingen af en europæiske bevidsthed hos de europæiske borgere og for en genoplivning af regionerne i Europa.

Sudre (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvert år forlader næsten 200 millioner europæere for en tid deres sædvanlige bolig for at blive turister, oftest i andre EU-lande. Fru Torres Marques understregede det ved at sige, at Europa stadig er den vigtigste turistdestination for tredjelandene, selv om det står over for en stadig større konkurrence.
Alligevel findes der ikke et specifikt juridisk grundlag for en fællesskabspolitik om turisme i traktaterne, selv om Europa-Parlamentet længe har talt til fordel for en sådan politik for at sikre Fællesskabet væsentlige interventionsområder med respekt for subsidiaritetsprincippet. Da der ikke i traktaterne findes en sådan bestemmelse, bør EU bidrage til at forbedre og opfordre til samarbejde på dette område for at konkretisere dette meget store potentiale, som turismen indeholder.
Jeg glæder mig over bestræbelserne fra Kommissionen, som i sin meddelelse foreslår en operationel ramme for den europæiske turisme samt en række foranstaltninger og tiltag, som de forskellige berørte aktører skal iværksætte. Kommissionen understreger, at denne sektor er meget kompleks på grund af mangfoldigheden og den grænseoverskridende karakter, som gør, at den er meget lidt synlig på det politiske plan, hvilket ikke er et udtryk for sektorens reelle økonomiske og sociale betydning. Men Kommissionen udviser en mangel på ambitioner. Kommissionens forslag kan kun være en forudsigelse om et reelt fremskridt, hvis den planlægger en reel strategisk ramme til støtte for en industri med et stort potentiale, men som har en svag vækst.
Jeg er enig i alle de anbefalinger, som findes i fru Torres Marques' fremragende betænkning, særligt at der skal tages hensyn til turismen i forbindelse med konventets drøftelser om Europas fremtid, og jeg mener, at en fælles aktion ikke er i modstrid med den nationale markedsføring. Beskæftigelsen inden for turisme er ofte meget sæsonpræget og usikker, hvilket hindrer en bæredygtig udvikling. Derfor beder jeg Kommissionen om hurtigst muligt at stille forslag, der gør det muligt at medtage restaurationsbranchen og eventuelle andre turisttjenester, som endnu ikke er berettigede til at blive omfattet af denne foranstaltning, på listen over de aktivitetssektorer, som varigt kan nyde godt af en nedsat momssats med det formål at udvikle beskæftigelsen på de pågældende områder, modernisere disse erhverv og forbedre den europæiske turismes stilling i forhold til den internationale konkurrence.
Derudover er det nødvendigt hurtigt at opnå og udbrede viden om forvaltning og teknologi for at fremme nye produktionsmetoder og fremme udbuddet af turisttilbud, som bedre modsvarer udviklingen på markedet. Turismen i visse af Unionens regioner med svag udvikling, især regioner i den yderste periferi, udgør den indtægtsmæssigt vigtigste industri og bidrager i vidt omfang til bestræbelserne på at bringe disse regioners økonomi på højde med, hvad der er gennemsnittet for Fællesskabets udvikling. Turismen, udviklet på en fornuftig måde og på lang sigt, bør være en indtægtskilde og skabe bæredygtig beskæftigelse for de lokale økonomier og bidrage til at bevare og udvikle den landskabsmæssige, kulturelle, historiske og miljømæssige rigdom.
Afslutningsvis vil jeg insistere på den overordnede rolle, som EU bør have i forbindelse med fremme af nye former for turisme på nye steder, og navnlig i forbindelse med at få europæere fra fastlandet til at opdage, at europæiske destinationer i den yderste periferi kan være tiltrækkende.

Simpson (PSE).
Hr. formand, først og fremmest vil jeg gerne takke vores ordfører, fru Torres Marques, ikke kun for hendes arbejde med denne betænkning, men også for hendes engagement her i Parlamentet i forbindelse med sagen om turistbranchen, som nu har varet i adskillige år.
Der er tale om en uoverensstemmelse - en uoverensstemmelse, som bliver tydelig, når hr. Harbour i denne sag taler på vegne af hr. Bradbourn og dermed på vegne af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi. Jeg mener, der er behov for EU-kompetence inden for turistbranchen, ikke kun for at give turistbranchen mulighed for at udvikle sig med hensyn til medarbejdere og standarder og sikre en sammenhængende og koordineret turistpolitik, men også fordi - og det troede jeg, at den konservative gruppe havde indset - den nuværende situation bremser mulighederne for overskudsdannelse og for at tjene penge inden for denne sektor.
Turismen udgør 5% af EU's BNP. Den beskæftiger tusinder af mennesker i medlemsstaterne, og alligevel er der ingen EU-kompetence på dette område. I øjeblikket har vi en lang række - jeg ved ikke præcist hvor mange - turistpolitikker, der afspejler nationale, regionale og selv lokale interesser, som er vidt forskellige.
Vi har tilsyneladende en turistbåd, der sejler på havet uden en kaptajn på broen til at styre skibet eller holde kursen. Det er hverken Kommissionens eller Parlamentets fejl. Skylden ligger helt og holdent hos medlemsstaternes regeringer.
Selv inden for de nationale grænser lider turismen under effekten af disse modstridende, nærmest lokalpatriotiske interesser. Vi bør benytte os af den mulighed, som fru Torres Marques giver os her, for at tage fat på problemet og udarbejde en sammenhængende turistpolitik for EU, som fungerer og er til gavn for borgerne i Europa.

Pohjamo (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, jeg takker på min gruppes vegne ordfører fru Torres Marques for en grundig forberedelse i denne vigtige sag. Hun har lyttet til sine kolleger og har udarbejdet en god betænkning.
Turisme er et fremtidsområde, og som man her har konstateret, er Europa fortsat et af verdens største turistmål. Som et område i vækst kan turismen også skabe arbejdspladser i områder, hvor det ellers er meget vanskeligt at skabe dem. Det er vigtigt at styrke den europæiske konkurrenceevne og tiltrækningskraft inden for turismen ved en bedre koordinering af de forskellige politiske områder, ved et øget samarbejde og ved netværker. Særlig vigtigt er det at begunstige den varige turisme og fremme forudsætningerne for vækst inden for natur- og kulturturismen. Jeg vil også gerne understrege, hvor vigtigt det er, at alle Unionens områder og borgere følger med den informationstekniske udvikling, og at bredbåndsnettet udbredes til alle virksomheder inden for turismens område.
Vores gruppe betoner imidlertid betydningen af nærhedsprincippet inden for turismen og støtter derfor kun begrænsede foranstaltninger inden for rammerne af EU. Derfor er vi imod, at man skaber et klart retsgrundlag og en egen budgetpost for turismen. En nedsættelse af momsen inden for turisme er efter min mening en god idé, men mange af medlemmerne i vores gruppe forholder sig forsigtigt til skattespørgsmål, da de i høj grad er medlemslandenes anliggende. Af ændringsforslagene kan vi støtte flere af hr. van Dams og hr. Bradbourns forslag.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, for det første vil jeg lykønske fru Torres Marques med det glimrende arbejde. Nu om stunder er turisme en af de vigtigste sektorer i EU, og det er det absolut vigtigste mål i nogle områder, hvor turismen står for størstedelen af BNP. Turismen er absolut nødvendig for udviklingen og samhørigheden i disse regioner, som i og for sig også har meget vigtige fælles politikker på andre områder.
Sektoren mangler et retsgrundlag til at kunne blive operativ og komme ud af kategorien for enstemmige afgørelser i Rådet, hvilket ville give sektoren vinger. Det er en sektor, som nu om stunder er klemt fast af de store rejsearrangører, og som under alle omstændigheder er uden for Parlamentets kontrol.
Derfor har EU's turisme brug for kvalificerede flertalsafgørelser. Den nødvendige aktion til forsvar for forbrugeren må ikke få os til at glemme forsvaret af interesserne i de lande og regioner, der skaber turismen, som også er nødvendig.
Turismens vekselvirkning på planlægningen af landområderne, indvirkningerne på miljøet, den traditionelle landbrugssektor, beskæftigelsen, transporten og dennes uundværlige infrastruktur, ligesom forbindelserne med tredjelande, som producent og modtager af turisme, der hvor denne skaber rigdom og beskæftigelse, gør det nødvendigt at træffe en effektiv afgørelse.
Udarbejdelsen af et system med kvalitets- og effektivitetsindikatorer for turismen og den integrerede styring af kystområderne på et lokalt, regionalt og nationalt politisk niveau bør stå i et direktiv og ikke i en simpel henstilling. Der burde gennemføres en indgående analyse af virkningerne af skatteforanstaltningerne inden for transport og turisme og af disse sektorers miljøindvirkning, og til sidst burde konventet og Rådet arbejde i denne retning. Vi har således også brug for en fælles paraply, en fælles politik og også en fælles fremmende foranstaltning for turisme i EU.

Korakas (GUE/NGL).
Hr. formand, betænkningen er ensidigt orienteret mod behovet for yderligere udvikling af turismen i EU, mod bekæmpelsen af den faldende tendens i turiststrømmen i Europa og mod behovet for en styrkelse af den fælles europæiske politik for turisme. Med Unionens efterhånden faste indstilling lægger betænkningen turismen i Prokroustes' røverseng med markeds- og konkurrencelove, så den bedre kan tjene de store turistvirksomheders interesser, mens den dødeligt sårer de små og mellemstore og især de helt små virksomheder på området.
Efter vores mening burde et grundlæggende element i en politik for turisme være beskyttelse og sikring af rettighederne for de ansatte inden for turistindustrien, der på grund af denne branches særlige egenskaber står over for skærpede problemer, såsom sikring af deres forsikringsret, deres sikkerheds- og sundhedsregler og sektorens sæsonmæssighed, der gør disse arbejdstagere til de første ofre for arbejdsgivernes vilkårlighed.
For os bør turismen tage sigte på at tilfredsstille arbejdstagernes og befolkningens behov for hvile og adspredelse. Det er et nødvendig element for reproduktion af arbejdsstyrken. Derfor bør det gøres til en almen folkeret og ikke til et middel til store profitter for den storkapital, der hærger sektoren. I den ånd bør turismen spille en positiv rolle for den bredere kommunikation, for kendskabet til andre folkeslag, deres sæder, skikke og kultur. Den skal bidrage til at udvikle venskabsforhold mellem folkeslagene, fremme den folkelige kultur og historie og føre til en sund og kreativ sammenknytning af turisme og miljø.

Van Dam (EDD).
Hr. formand, for et anseligt antal EU-regioners vedkommende er turisme en ikke ubetydelig indtægtskilde. Det er tydeligt, at der for både europæere og ikke-europæere inden for EU-landene er tilstrækkeligt med smukke ting at se. Både hvad angår natur, kultur og andet. Nogle regioner er så attraktive, at indtægterne fra turistsektoren dominerer indkomstbalancen, sommetider i meget høj grad. Under disse omstændigheder er det bestemt nødvendigt at være forsigtig. Turisme er jo stadig et luksusprodukt, som i vid udstrækning er afhængig af verdens borgeres velfærd og fornemmelse af sikkerhed. Selv stagnation i et bestemt led i turistkæden kan få meget uheldige følger for hele sektoren. Det har nylige begivenheder inden for luftfarten vist. Derfor er det berettiget at tilskynde dem, der udformer politikken, til der, hvor det er muligt, at modvirke, at regionerne ensidigt koncentrerer sig om turismen.
Ikke blot er turistsektoren meget afhængig af faktorer uden for sektoren, men sæsonernes store indflydelse er også karakteristisk. Dette indebærer tilmed, foruden en ensidig finansiel afhængighed, en kun delvis udnyttelse af arbejdspotentialet. 
Desuden udgør mange turistområders økologiske sårbarhed et vigtigt punkt, der skal lægges vægt på. De i kulturel og naturmæssig henseende tiltrækkende områder udsættes for en kvantitativt stor og voksende tilstrømning af besøgende. Det trækker store veksler på en sådan arvs bæreevne. Det skal politikken tage behørigt hensyn til. 
Disse konstateringer gør ikke problemet mindre, men understreger dets alvor. I hvert fald når vi tager i betragtning, at et betydeligt antal regioner vil blive tilføjet listen over turistmæssige trækplastre efter udvidelsen af EU. Også derfor er det vigtigt at tænke grundigt over foranstaltninger inden for turistsektoren.
Disse bemærkninger, bemærkningerne i beslutningsforslaget, som vedrører alle disse punkter, kan vi i al almindelighed tilslutte os. Vores indvendinger vedrører det niveau, hvorpå de specifikke problemer bør løses, og den rolle, som EU her skal spille. EU har navnlig gennem den økonomiske og strukturelle politik ubestrideligt stor indflydelse på situationen i mange af turistområderne. Det er tvivlsomt, om det vil forbedre turistsektorens og også selve Kommissionens handlekraft at give Kommissionen endnu flere opgaver. Det største kendskab til turistsektoren ligger jo i regionerne, i medlemsstaterne og i brancheorganisationerne. Stimuleringsinitiativer bør derfor navnlig komme fra disse instanser.
Efter denne sondering af terrænet forekommer det os, at en række stimuleringsforanstaltninger er tænkelige. Som sagt er der for det første en opgave for regionerne, medlemsstaterne og brancheorganisationerne. Jeg ved faktisk ikke, hvem der kan komme på højde med deres viden og sagkyndighed. Ikke blot foranstaltninger rettet mod turismen, men også mod andre slags aktiviteter bør forhindre ensidig afhængighed af turismen i de pågældende regioner. Et europæisk brancheforum kan i den forbindelse spille en nyttig rolle. 
For det andet tror vi, at Kommissionen kan spille en rolle. Ikke med at udforme en specifik turistpolitik, men med indbyrdes at afstemme de politiske områder, som har indflydelse på turistsektoren. En sektor, som består af små og mellemstore virksomheder. En god kommunikation og afstemning mellem de pågældende kommissærer og deres tjenestegrene er i den forbindelse ønskelig. Desuden skal Kommissionen støtte medlemsstaterne i deres iver efter en stabil økonomisk situation i regionerne. Udviklingen af en regions alsidighed er efter vores mening en af dem. 
For det tredje forekommer det os ikke, at de europæiske institutioner skal spille nogen anden betydningsfuld rolle eller have nogen merværdi. Vi vil derfor ikke støtte indføjelse af et retsgrundlag for turisme i traktaterne.
Kort sagt, hr. formand, fortjener områder, som for en betydelig del baserer deres økonomiske eksistensberettigelse på turismen, opmærksomhed og stimulering for at give dem strukturelt gode fremtidsudsigter. Alle involverede myndigheder spiller her deres egen rolle. Hvad angår EU, betyder det efter vores mening, at navnlig synergien inden for Kommissionen fortjener at blive udbygget i nær fremtid. I overensstemmelse hermed har jeg derfor stillet en række ændringsforslag, som jeg hermed varmt anbefaler.

Berthu (NI).
Hr. formand, Kommissionens meddelelse og Europa-Parlamentets betænkning om turisme viser tydeligt, hvordan de europæiske kompetencer kan udvides på bekostning af alle former for subsidiaritet.
Udgangspunktet er, at traktaten ikke fastsætter nogen fællesskabskompetencer på turistområdet, eftersom der kun findes en punktuel henvisning i artikel 2, som ikke kan gøre det ud for et retsgrundlag. Denne holdning er god: Den turist, der besøger en region, er tiltrukket af de lokale særegenheder, og det er grunden til, at denne kompetence i medlemslandene er lokal eller regional, eller hvis det endelig skal være, national. Hvis det nogle gange er ønskeligt med internationalt samarbejde, bør det være fleksibelt mellem de offentlige og private partnere, uden at det skal være fanget i fællesskabssystemets fastlåste administrative strukturer.
Europa-Parlamentet og Kommissionen hører naturligvis intet af dette. De vil integrere turismen i fællesskabspolitikkerne og oprette et rammeprogram med en tilsvarende budgetpost (se punkt 12 i beslutningsforslaget) med administrative fællesskabsressourcer (se punkt 44) og endda - siges det - en form for planlægning. Hvorfor?
Turismen er vigtig for væksten. Den kan være et middel for udviklingen, hvor den skaber arbejdspladser, og den er allerede indirekte berørt enten meget eller lidt af flere fællesskabspolitikker. Betænkningen, som vi har fået fremlagt, tilføjer endda, at eftervirkningerne fra attentaterne den 11. september har påvirket turismen, og det er nødvendigt med en europæisk turistpolitik for at modsvare dette chok. Disse argumenter er interessante, men ingen er afgørende for beslutningen om, hvorvidt en sådan politik skal føres på fællesskabsplan.
Artikel 5 i traktaten har reelt kun et enkelt kriterium. Vil den planlagte aktion blive mere effektiv, hvis den behandles i Bruxelles? På det punkt er den argumentation, der findes i betænkningen, meget svag, ja, nærmest ikkeeksisterende. Udvalget om Industripolitik, som har afgivet udtalelse, har en meget afslørende sætning. Efter med rette at have bemærket, at det er vanskeligt at se, hvad en politik på dette område skulle omfatte, tilføjer udvalget, og jeg citerer "Det står ikke desto mindre fast, at der findes fælles behov, som må defineres ...". Med andre ord, man ved ikke, hvad man har behov for, men man har behov for noget.
Som konklusion ser man tydeligt i denne betænkning, at Kommissionen og Europa-Parlamentet er i stand til at bekræfte, at alt og lige meget hvad hører ind under deres kompetencer. Hvis vi lader dem fortsætte, vil udvidelsen fortsætte i det uendelige. Derfor er det meget vigtigt, at der på den kommende regeringskonference gennemføres en egentlig kontrol med subsidiaritetsprincippet, det vil sige en kontrol, der ligger uden for Fællesskabets institutioner.

Hatzidakis (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, fru Torres Marques har udført et glimrende stykke arbejde, og i store træk vil jeg sige, at der er tre budskaber i betænkningen.
Det første er, at vi på et tidspunkt må droppe ordene og skride til handling. Forhandlinger som denne har jeg oplevet mange gange her i Europa-Parlamentet, og undertiden minder de mig om et ritual uden indhold. Vi bliver virkelig nødt til at stoppe forhandlingerne og skride til handling, til foranstaltninger, til gennemførelsen af de ting, vi taler om.
Det andet er, at vi på den ene side skal hilse Europa-Kommissionens meddelelser om turismen velkomne, mens vi på den anden side fortæller kommissær Liikanen, at de ikke er tilstrækkelige. De begynder med disse meddelelser, hr. kommissær, men De afslutter ikke. Der findes foranstaltninger i forskellige generaldirektorater, ikke kun i Deres eget, der angår turismen, det indre marked, strukturfondene og miljøet. Disse foranstaltninger skal koordineres, selv om der ikke findes nogen fælles politik, for at vi kan opnå den bedst mulige politik om turisme fra EU's side.
Det tredje punkt, jeg gerne vil stoppe op ved, hr. formand, er det meget omtalte lovgrundlag for turismen. Der findes et lovgrundlag for industri, men der findes ikke noget for turisme, som inden for de nærmeste år vil blive industriens vigtigste sektor. Desuden er turisme af sagens natur grænseoverskridende og en aktivitet, der overstiger områder, som en medlemsstat kan kontrollere. Derfor skal vi have et lovgrundlag, der ikke er en erstatning for nationale politikker, men som derimod bidrager til godkendelsen af en samlet politik på europæisk plan, hvilket i sidste ende hjælper Europa i den internationale konkurrence. Derfor skal vi bruge revisionen af traktaterne ved det næste topmøde til at skabe dette lovgrundlag, som Europa-Parlamentet også ved det sidste topmøde var positiv tilhænger af.

Mastorakis (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, ærede medlemmer, for nogle uger siden følte den græske sundhedsminister sig nødsaget til at lukke skolerne på alle uddannelsesniveauer, fordi der udbrød en virusinfektion. Skolerne var dog kun lukket i to dage, da antallet af nye udbrud hurtigt blev reduceret til nul. Men følgerne for græsk turisme var øjeblikkelige og betydelige med mange aflysninger af rejser, hvilket skærpede krisen yderligere efter de kendte begivenheder sidste september.
Denne reaktion var naturligvis ikke berettiget, eftersom ministeriets foranstaltninger udelukkende var forebyggende, idet det viste både seriøsitet og ansvarlighed, hvilket burde berolige turisterne. Men hele det psykologiske univers, der blev skabt af visse massemedier og andre faktorer, var årsag til aflysninger, der førte til bekymring hos dem, der lever af turismen i Grækenland.
Men hvad andet kunne sundhedsministeriet have gjort? Skulle det lægge mest vægt på skaderne for erhvervslivet eller den eventuelle - om end meget lille - risiko for lokalbefolkningens og de besøgendes sundhed? Hvad ville De som minister have gjort, hr. kommissær? Det samme, kan jeg forestille mig. De ville have opprioriteret sundheden. Men det er ikke den erhvervsdrivendes skyld, ej heller nogen andens, der lever af turismen. Han har ret til at kræve en ordentlig behandling, at kræve at være under EU's beskyttende vinger. Når han arbejder i og tjener en sektor, der i den grad bidrager til en afbalanceret udvikling af Unionens regioner og dermed i sidste ende den europæiske integration, men som også er meget sårbar og følsom over for enhver form for krise, så anser den erhvervsdrivende, denne arbejdstager, denne europæiske borger det for ret og rimeligt og logisk bydende, at han ikke overlades til sin egen skæbne.
Det må være muligt at træffe foranstaltninger til at dæmpe sådanne ubehagelige følger, der må være mulighed for, at strukturfondene finansierer passende aktiviteter, der må fastsættes en særlig budgetpost, der tager sigte på at forbedre turismen, med alt hvad det betyder og medfører. Nu må det være tydeligt, at turismeaspektet skal indgå i alle Fællesskabets beslutningsprocesser, og fru Torres Marques' meget fine betænkning viser vejen.

Marques (PPE-DE).
Hr. formand, som medlem valgt i en region i den yderste periferi, nemlig Madeira, og da det ikke inden for den berammede taletid lader sig gøre at komme ind på alle de mange spørgsmål, som denne glimrende betænkning rejser, og som Helena Torres Marques behandler så udmærket, hvilket jeg gerne vil takke hende for, beder jeg Dem tillade, at jeg i mit indlæg samler mig om tre punkter, der direkte angår regionerne i den yderste periferi.
Først vil jeg gerne fremhæve betydningen af turismen som dynamisk økonomisk element for regionerne i den yderste periferi, hvor den udgør et redskab til at imødegå en ellers svag udvikling. Turismen er i disse regioner den indtægtsmæssigt vigtigste sektor, og den bidrager i vidt omfang til bestræbelserne på at bringe disse regioners økonomi på højde med de mest udviklede regioner i EU. Turismens rolle er derfor meget afgørende, hvilket også gælder det potentiale for økonomisk udvikling, som den repræsenterer. Det er imidlertid vigtigt at være opmærksom på, at disse regioner ikke bør blive ensidigt afhængige af turismen, hvis sårbarhed vi alle er klar over. Bestræbelser til diversificering af økonomien må derfor støttes, og der må her gøres brug af de muligheder, som artikel 299, stk. 2, rummer.
For det andet vil jeg gerne fremhæve, at det er nødvendigt at udvikle en effektiv og bæredygtig transportinfrastruktur for at gøre navnlig de mere perifert beliggende områder, deriblandt øsamfundene, mere attraktive for turister. En øget mængde turister og turisterhvervets deraf følgende udvikling afhænger af foranstaltninger, der kan lette adgangen til disse regioner, og som sammen med en rigtig politik til beskyttelse af de miljømæssige, historiske og kulturelle værdier kan udgøre et helt væsentligt redskab for deres udvikling.
For det tredje vil jeg endelig gerne fremhæve, at de særlige forhold og det rige miljø, der kendetegner regionerne i den yderste periferi, og som er af afgørende betydning for deres turistmæssige tiltrækning, på den anden side fordrer en bæredygtig turisme. I modsat fald kan selve disse regioners økonomiske og turistmæssige udvikling blive uopretteligt skadet på mellemlang sigt.

Lisi (PPE-DE).
Hr. kommissær, det ville glæde mig meget, hvis det i aften lykkedes Dem at fjerne et paradoks, som på trods af mange års debat - også den nuværende - risikerer at forblive et uløst problem. I sin glimrende betænkning - som hun i øvrigt også gav os kolleger mulighed for at bidrage til - beskriver fru Torres Marques på en måde, der gør en gentagelse unødvendig, hvordan den pågældende sektor, nemlig turismen og de tal, den kan fremvise, ikke bare er en meget vigtig sektor for EU i dag, men også en af de afgørende sektorer for EU's fremtid, både set ud fra et rent økonomisk synspunkt og på en mere indirekte måde som følge af det bidrag, den kan give til miljøpolitikkerne, socialpolitikkerne, de fredsskabende politikker og de politikker, der tager sigte på at udbrede de forskellige områders befolkningers kendskab til hinanden. Når det er sagt, er det store paradoks, som vi alligevel ikke slipper af med, at selv om vi anerkender denne sektors strategiske betydning og vigtighed, er vi ikke i stand til at gennemføre nogen EU-politik for at hjælpe den med at tackle de nye udfordringer, den står over for.
Vores kolleger har allerede mindet om, hvad disse udfordringer består i. Bortset fra den 11. september står vi mere generelt over for en konkurrence, der er større end hidtil inden for turistsektoren, og vi står ligeledes over for et uddannelsesproblem og et problem med den miljømæssige bæredygtighed. Turismen skal hjælpe os, men den skal også selv hjælpes til en omstilling til miljømæssig bæredygtighed.
Det er rigtigt, at De ikke kan gøre så meget i øjeblikket, hr. kommissær, eftersom traktaterne ikke giver mulighed for det, men måske kan De gøre en indsats for at fremskynde samordningen af politikkerne, og sammen med os kan De også anmode om - sådan som vi gør i øjeblikket - at man i det kommende konvent giver turismen disse instrumenter, det vil sige nogle juridiske instrumenter, der gør det muligt at føre en sektorpolitik, som hjælper os med at tage fremtidens udfordringer op.

Liikanen
Hr. formand, i november sidste år stilede Kommissionen to dokumenter til Europa-Parlamentet og de andre institutioner. Det ene dokument var en beretning om de økonomiske perspektiver for turismen efter begivenhederne den 11. september, og det andet var en meddelelse om "Samarbejde om europæisk turismes fremtid".
Den 19. februar holdt Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme, under hr. Caveris ledelse, en offentlig høring om europæisk turismes fremtid med deltagelse af bl.a. Kommissionen og Rådet.
Jeg vil gerne takke hr. Caveri og ordføreren, fru Torres Marques, for deres aktive bidrag, udvalgsmedlemmerne for deres arbejde og den betænkning, der er til forhandling her i dag. Forskellige andre udvalg har givet deres besyv med. Jeg vil gerne takke hr. Harbour, hr. De Clercq og fru Graça Moura for deres bidrag. Generelt støtter Kommissionen udkastet til betænkning.
Der er dog nogle få spørgsmål, som kræver særlig opmærksomhed, og som jeg gerne vil knytte et par kommentarer til. For det første er der spørgsmålet om et stærkere juridisk grundlag i traktaten. Efter vores mening er der i traktaten, især artikel 3, stk. 1, litra u), og artikel 157, tilstrækkelig retsgrundlag for de tiltag, der foreslås i Kommissionens meddelelse.
Efter ratificeringen af Nice-traktaten vil et kvalificeret flertal være nok til at vedtage støtteforanstaltninger inden for rammerne af artikel 157 i traktaten, hvilket vil forbedre den europæiske industris - og dermed også den europæiske turismes - konkurrenceevne.
For det andet er der behov for bedre reklame for Europa som turistmål. Kommissionen er enig med Parlamentet i, at der bør gøres mere for at fremme Europa som et sikkert og attraktivt turistmål.
Kommissionen bliver desuden regelmæssigt bedt om at undersøge dette spørgsmål, og Kommissionen er enig i formuleringen i betænkningen og udkastet til Rådets afgørelse, som bliver officielt vedtaget den 21. maj, hvori det understreges, at det med henblik på at bidrage til en forbedring af EU's globale image kan overvejes at analysere det nuværende image samt drøfte mulighederne for at forbedre det, f.eks. via de nye informations- og kommunikationsteknologier, via benchmarking af bedste praksis eller via koordinering af visse kombinerede salgsaktiviteter gennemført af turistmyndighederne og/eller turistbranchen, idet der samtidig sikres et minimum af konkurrenceforvridning mellem medlemsstaterne.
For det tredje, hvad angår åbne møder i det rådgivende udvalg om turisme, har Kommissionen allerede åbnet for deltagelse af offentligheden, herunder turistbranchen og andre aktører, ved adskillige udvalgsmøder og vil fortsætte med dette i fremtiden.
Det rådgivende udvalg om turisme blev imidlertid etableret ved en afgørelse i Rådet i 1986. Medlemmerne af udvalget udpeges af medlemsstaterne, og Kommissionen har forsædet. Det er korrekt, at der i denne afgørelse fra Rådet ikke er grundlag for dette, og det vil derfor være vanskeligt - enstemmighed er nødvendig - at ændre det med henblik på at åbne udvalget for offentligheden.
De årlige forummøder, som starter i december, vil dog være åbne for offentligheden.
Endelig vil jeg gerne nævne, at det uformelle ministermøde arrangeret af det spanske formandskab i Santander den 4. maj blev efterfulgt af et seminar dagen efter med deltagelse af vigtige offentlige og private aktører.
Denne begivenhed viste, at de påtænkte foranstaltninger i vores meddelelse er i overensstemmelse med ønskerne hos medlemsstaterne og de andre aktører.
Det er meget opmuntrende at se den betydning, som Europa-Parlamentet fortsat tillægger turismen, og at det stort set er enigt med os. Det letter arbejdet med at opnå de mål, der beskrives i meddelelsen, og gennemføre disse og andre tiltag, som kan fremme bæredygtig og konkurrencedygtig turisme i Europa.
Selv om mange af jer ønsker en mere ambitiøs tilgang, vil jeg sammenfattende sige, at denne proces kan betegnes som særdeles vellykket. Denne meddelelses styrke er, at der for første gang i næsten 10 år er kraftig støtte fra alle Fællesskabets institutioner til turistrelaterede aktiviteter. Det seneste møde mellem ministrene for turisme i Santander viste, at alle er yderst opsatte på at samarbejde, når det drejer sig om europæisk turismes fremtid.
Det næste vigtige skridt i samarbejdet om turistspørgsmål inden for EU er det første europæiske turismeforum, som Kommissionen holder sammen med turistbranchen og andre aktører den 10. december i år, hvor alle private og offentlige aktører i Europa, herunder repræsentanter for Europa-Parlamentet, vil blive inviteret.
Jeg takker for den meget konstruktive debat. Jeg er sikker på, at der stadig skal arbejdes hårdt for at overbevise offentligheden og beslutningstagerne i Europa om, hvor afgørende en rolle turismen spiller for beskæftigelsen og udsigterne til vækst på vores kontinent.
Jeg er også enig med de medlemmer, der sagde, at de mange mennesker, som er beskæftiget med turisme, gør det til en af de vigtigste beskæftigelsessektorer. Selv om turismen i dag gennemsnitligt tegner sig for ca. 7-8% af BNP, er der imidlertid lande, hvor turismen udgør op til 12% af BNP, hvilket illustrerer dens betydning.
Turismen fortjener at få opmærksomhed, og vi er nødt til at koordinere de forskellige politikker så godt som muligt for at forbedre udsigterne for europæisk turisme i fremtiden.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0127/2002) af Ojeda Sanz for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om forslag til Rådets afgørelse om ændring af afgørelse 1999/311/EF om vedtagelse af tredje fase af programmet for tværeuropæisk samarbejde inden for de videregående uddannelser (Tempus III) (2000-2006) (KOM(2002) 47 - C5-0096/2002 - 2002/0037(CNS)).

Ojeda Sanz (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, først og fremmest vil jeg takke for tjenestemændenes glimrende arbejde og hjælp i forbindelse med udarbejdelsen af betænkningen, og fordi de ansvarlige fra Kommissionen har været til rådighed i forbindelse med denne sag, og jeg vil navnlig takke for den glimrende vilje til dialog, som har karakteriseret kollegerne i Kulturudvalget, og som har gjort det muligt for os at nå til afslutningen af denne betænkning med nogle vigtige konsensusforslag.
Tempus-programmet - i dette konkrete tilfælde udvidelsen af Tempus-programmet, som Rådet foreslår - bør placeres i konteksten for en strategi, som hovedsagelig tilsigter at styrke dialogen og kendskabet blandt EU's og Middelhavets befolkninger og kulturer.
Der var nogle, der spurgte, hvorfor et allerede eksisterende program blev udvidet i stedet for, at man skaber et eget program. Er spørgsmålet godt, er svaret let. Hvis man udvider et program, der er gennemprøvet, og man derved opnår at afhjælpe de normale igangsætterproblemer med et nyt program, kan erfaringerne og Tempus-programmets gennemførelse bruges, idet man tilføjer de forbedringer, som efterhånden er blevet indført, og som uden tvivl vil fremme den hurtige spredning af universitetstilbud og samarbejdet mellem Euro-Middelhavspartnerne.
Som De ved, lader Tempus-programmet sig inspirere af de hændelser, der udspillede sig efter Berlinmurens fald i 1989. Programmet blev skabt i 1990 for at tilfredsstille behovene for en reform af videregående uddannelser, som fandtes i landene i Central- og Østeuropa, og ligeledes for samtidig at fremme den tværeuropæiske mobilitet inden for universitetsstudier. Finansieringen af programmet fandt sted inden for rammerne af Phare-budgettet. I 1993 blev det udvidet med henblik på at medtage alle SNG-landene, som bl.a. er Armenien, Aserbajdsjan, Belarus, Georgien, Kasakhstan, Kirgisistan, Republikken Moldova og Den Russiske Føderation.
Anden fase i dette samarbejdsprogram inden for uddannelse nåede nu ud til i alt 13 associerede lande i en periode på fire år og fra 1997 forlod de 10 førtiltrædelseslande i Central- og Østeuropa gradvist Tempus-programmet for at deltage i Sokrates (det generelle fællesskabsprogram for uddannelse). Imidlertid blev Rådets afgørelse ændret for at forlænge Tempus II i yderligere to år. Denne afgørelse blev truffet, før Kommissionen gennemførte en evaluering for at overveje planlægningen af Tempus-programmet.
Det, der tilsigtes nu med Tempus III, er at udvide dette samarbejde til Middelhavspartnerne og således dække behovene for samarbejde inden for de videregående uddannelser i dette område. Tempus-programmet foreslås udvidet til Marokko, Algeriet, Tunesien, Egypten, Israel, Jordan, Palæstina, Syrien og Libanon.
Med dette samarbejde tilsigtes det at styrke de strukturelle mekanismer, som gør det muligt for universiteterne at gennemføre et bæredygtigt samarbejde ud over den støtte, der bevilges via samarbejdsprogrammer. Det vil ligeledes forberede Det Europæiske Fællesskabs institutioner og institutionerne i de associerede lande og territorier bedre til at udvikle og konsolidere forbindelserne. Det vil få en multiplikatoreffekt ud over de deltagende institutioner og en varig indvirkning i uddannelsessystemerne, hvilket jo er, hvad det i grunden drejer sig om.
Ligeledes, og det er vigtigt, udvides skalaen af deltagere, som vil trænge igennem det traditionelle akademiske fællesskab, det vil inddrage de ansvarlige fra de offentlige administrationer og det civile samfund generelt, og det vil fremme et samarbejde inden for videregående uddannelse, som kan spille en afgørende rolle i holdningsændringen, da de unge generationer får lov til at sammenligne deres respektive nationale værdier og kulturer.
Hensigten er at gå ud over de rent akademiske spørgsmål og behandle spørgsmål, der har at gøre med en bedre forståelse for de forskellige kulturer og respekten for disse landes menneskerettigheder og mindretal.
De forskellige evalueringer af Tempus-programmet har understreget, at det opfattes som et værdifuldt instrument til at fremme den gensidige forståelse, og det er denne værdiskala, som deltagerne bør fastholde, når de skal programmere deres aktiviteter.
Dette er de vigtigste ændringer i Tempus-programmet for Middelhavspartnerne, som vi er fuldt ud indforstået med i betænkningen. Derudover er der ikke sket de store ændringer med programmet. Derfor insisterer jeg på, at de vigtigste målsætninger med Tempus-programmet er at lette udviklingen i videregående uddannelser, at give bedre svar på de socioøkonomiske og kulturelle behov i modtagelseslandene og fremme forståelsen og tilnærmelsen blandt kulturerne og udviklingen af frie og blomstrende samfund.
Disse mål bør opnås via fælles europæiske projekter, som er Tempus-programmets vigtigste instrumenter for samarbejde mellem universiteterne. Ud over støtten til de centraleuropæiske lande tilbyder Tempus-programmet også professorer, forskere osv. individuelle stipendier til en række supplerende aktiviteter til støtte for programmets generelle målsætninger.
Vi har med betænkningen haft til hensigt at understrege behovet for at udvide Tempus-programmet noget længere ud over universitetsfællesskabet, således at dette fællesskab, som stadig er den vigtigste akse, bidrager til at ændre det civile samfund.

Prets (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, vi har allerede hørt, hvilke fordele det nye Tempus-program og udvidelsen af det har, og det er absolut glædeligt, at programmet udvides, både af hensyn til de lande, der deltager, og målgrupperne. Store udfordringer og muligheder er forbundet med det, og jeg mener, at de finansielle bevillinger til programmet i den forbindelse bør øges.
I forbindelse med at Tempus III udvides til at omfatte partnerlandene i Middelhavsområdet, er der visse aspekter, man skal være opmærksom på, nemlig kvindepolitik og kvinders muligheder. I landene syd for Middelhavet er antallet af kvinder, der har en højere skoleuddannelse eller en videregående uddannelse stadig meget lille, navnlig i landdistrikterne. Den reform og udvikling af strukturen inden for de videregående uddannelser, der er forbundet med Tempus III, skal især ses som en mulighed for kvinderne. Bortset fra Malta og Cypern, der er mønsterlande for Middelhavslandene, er situationen i Jordan den, at antallet af kvinder, der har påbegyndt en videregående uddannelse, allerede er over 50%, men antallet af kvinder, der underviser ved de videregående læreanstalter eller har lederstillinger, er stadig meget lille, og på det punkt ligner billedet det, som vi også ser i EU med hensyn til kvinder i lederstillinger på de videregående læreanstalter.
En meget ambitiøs målsætning er de fælles kulturelle værdier, der opstår som følge af samarbejdet inden for de videregående uddannelser. Respekt for andre kulturelle værdier er naturligvis meget ønskeligt. En anden berigelse er, at de politiske beslutningstagere - og her vil jeg gerne påpege en oversættelsesfejl på tysk, hvor det skal hedde "die politischen Entscheidungsträger" (de politiske beslutningstagere) og ikke "Vertreter von Politik" (repræsentanter inden for politik) - og en anden gruppe, det civile samfund, tillige med det akademiske samfund, stadig er involveret. Det vil jeg virkelig understrege, for man hører ofte, at de politiske beslutningstagere er dem, der skal være medbestemmende, og derfor skal denne oversættelsesfejl rettes.
Det ville også være fint, hvis der kunne oprettes en tænketank, der består af ngo'er, undervisere, administrativt personale, forskere og borgere fra de pågældende lande. Ved at lade så forskellige organer deltage skal der ud over en supranational og national dimension også være en lokal dimension, så man i højere grad kan nærme sig borgernes behov.
Jeg mener, det vigtigste er, at vi hele tiden har befolkningens forståelse, for på den måde kan mange problemer ryddes af vejen.

Reding
Hr. formand, tillad mig først og fremmest at lykønske ordføreren, hr. Ojeda Sanz, for det fremragende arbejde, han har udført sammen med sine kolleger.
Denne betænkning er udtryk for Europa-Parlamentets faste støtte til Kommissionens holdning om at udvide Tempus-programmet til Meda-partnerne og indgår i den politik om støtte til et øget samarbejde med dette område, som blev vedtaget i konklusionerne fra ministerkonferencen mellem EU og Middelhavslandene i Barcelona og fra den seneste konference i Valencia. Udvidelsen af Tempus-programmet til Meda-partnerne indgår også i forlængelsen af samarbejdet på området for de videregående uddannelser mellem Fællesskabet og andre områder i verden. Dette samarbejde, som jeg har forpligtet mig til at øge, er så meget desto mere nødvendigt, eftersom vi står over for flere former for yderliggående tendenser og intolerance, som er udtryk for en manglende dialog og forståelse mellem kulturerne. Og som fru Prets helt klart gjorde opmærksom på, er det indlysende, at et ligeværdigt forhold mellem mænd og kvinder er en del af en sådan dialog. Artikel 5 i beslutningen om Tempus III drejer sig for øvrigt om denne ligeværdighed. I det nye dokument har vi styrket denne anskuelse yderligere. Nærværende forslag sigter derfor mod udvidelsen af programmet til følgende Middelhavspartnere: Marokko, Algeriet, Tunesien, Egypten, Jordan, Den Palæstinensiske Myndighed, Syrien og Libanon.
Kommissionen har begrænset sig, som ordføreren meget præcist udtrykte det, til at ændre beslutningen om Tempus til de steder, hvor det viste sig at være teknisk nødvendigt, og har kun som et væsentligt ændringsforslag tilføjet et specifikt mål med hentydning til udviklingen af demokratiske civile samfund, muligheden for at inddrage forskere, så det bliver muligt at bygge bro på forskningsområdet, og forlængelse af varigheden af Tempus III indtil den 31. december 2006 for at bringe programmet i overensstemmelse med andre programmer som Sokrates og Leonardo.
Kommissionen deler Europa-Parlamentets og Rådets ønske om, at beslutningen vedtages så hurtigt som muligt. Derfor kan Kommissionen, der dog er enig i tankegangen bag Europa-Parlamentets ændringsforslag, ikke acceptere disse. Hr. formand, en sådan ændring vil reelt forsinke vedtagelsen af forslaget. Hr. ordfører, De kan være helt overbevist om, at jeg vil tage hensyn til alle Europa-Parlamentets ønsker og ændringsforslag i forbindelse med gennemførelsen af programmet. Jeg mener, at det er det vigtigste.
Gennemførelsen vil finde sted inden for rammerne af de eksisterende aktioner afhængigt af den enkelte partners specifikke behov. Det drejer sig derfor om at indlede en dialog med de ansvarlige myndigheder, så snart beslutningen vedtages. Jeg ved, at myndighederne hos Meda-partnerne venter utålmodigt på Kommissionens skridt. Lad os derfor ikke lade dem vente mere end højst nødvendigt, og lad os omsætte denne politik, som alle ønsker, i praksis. Jeg vil gerne takke Dem for Deres støtte, og jeg vil være taknemmelig, hvis Europa-Parlamentet, når en delegation af parlamentsmedlemmer besøger et af disse nye Tempus-lande, kunne lægge vægt på vores nye politik om samarbejde på universitetsniveau. Jeg er sikker på, at de positive virkninger ville kunne mærkes på både kort og lang sigt.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0126/2002) af Gröner for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om Kommissionens hvidbog om et nyt afsæt for europæisk ungdom (KOM(2001) 681 - C5-0110/2002 - 2002/2050(COS)).

Gröner (PSE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne takke alle dem, der har bidraget til, at der med denne hvidbog er skabt et nyt afsæt for den europæiske ungdomspolitik. Tusinder af unge europæere har været inddraget i en høringsproces uden sidestykke forud for udarbejdelsen af hvidbogen, og Parlamentet har også ydet et vigtigt bidrag under en offentlig høring, der har fået meget opmærksomhed.
Idet vi understreger, at ungdomspolitikken hører under medlemsstaternes hovedkompetenceområde, støtter vi de nye samarbejdsformer, der er foreslået, nemlig a) den åbne koordinationsmetode, der efter vores mening ganske vist skal konkretiseres gennem en interinstitutionel aftale, og b) i form af mainstreaming, det vil sige hensyntagen til de unges interesser på andre politikområder. Men hvis man har lyttet opmærksomt til de unge, ved man, at der ud over emner som uddannelse, livslang læring, mobilitet, beskæftigelse, social integration, bekæmpelse af racisme og fremmedhad også er andre emner som lige muligheder for unge mænd og unge kvinder, indvandring og narkotika- og alkoholpolitik, der er vigtige i Europa.
Vores udvalg forventer, at konventet stiller forslag til, hvordan de unge kan medvirke aktivt i opbygningen af et europæisk og demokratisk Europa, for de unge føler, at Europa stadig er et fjernt begreb for dem. Som ordfører mener jeg, det er nødvendigt at supplere EF-traktaten med et ungdomskapitel og ligeledes skærpe den politiske børne- og ungdomsprofil yderligere i Kommissionen, netop i henhold til resultaterne fra børnetopmødet i New York.
De europæiske ungdomsorganisationer, især Det Europæiske Ungdomsforum, har spillet en vigtig rolle ved at inddrage de unge i processen med udarbejdelse af hvidbogen. I hvidbogen opfordrer vi nu alle aktører - lige fra forskere til nationale repræsentanter i kommunerne - til at fremme uorganiserede unges deltagelse ved at udvikle nye deltagelsesformer. Ungdomsparlamenter, konventer og konkurrencer i skoler og idrætsforeninger er potentielle muligheder. Også de politiske partier har et stort ansvar og bør integrere de unge i endnu større omfang og opmuntre dem til at påtage sig politiske funktioner. Det er meget vigtigt med henblik på valget i 2004.
Vi støtter, at volontørtjenesten for de unge fremmes endnu mere, dog skal den retlige og sociale beskyttelse af unge forbedres og denne uformelle uddannelse skal anerkendes. Beslutningsforslaget indeholder en række andre forslag, f.eks. at fællesskabsprogrammerne og strukturfondene for unge skal udnyttes bedre. I den forbindelse skal databehandlingen forbedres. Hvert tredje år skal der udarbejdes en beretning om de unges situation med sammenlignelige statistikker og indikatorer fra medlemsstaterne, og den vil være et vigtigt grundlag for en bred debat og andre politiske afgørelser. Det har Pisa-undersøgelsen inden for uddannelsesområdet allerede vist. Men andre koordinerede foranstaltninger er også nødvendige, f.eks. forebyggelse af vold efter katastrofen i Erfurt.
På informationsområdet for de unge er det ikke nok at have en webportal som diskussionsforum. Der er store geografiske, kønsspecifikke og sociale forskelle i forbindelse med brugen af internettet. Jeg foreslår, at der bliver udviklet noget mere innovativt materiale, der taler de unges sprog og i en årlig informationsuge præsenterer ungdomsaktiviteterne i EU for den brede offentlighed.
Men kære kolleger, der sker ikke noget positivt, hvis man ikke selv gør noget. Hvidbogen om ungdomspolitik kan kun være et første skridt, det første vigtige skridt, som Kommissionen har taget for at komme i kontakt med mange unge og med aktørerne. Men det kommer heller ikke af sig selv. Det skal følges op af foranstaltninger, der ikke skal finansieres af ungdomsprogrammet. De gode forslag kan ikke realiseres, for 99% af bevillingerne er brugt til finansiering af ungdomsprogrammet.
Ministerrådet må nu i slutningen af måneden hurtigt træffe en afgørelse. Vi skal have grønt lys for hvidbogen. Vi skal så i fællesskab løbende gennemføre andre konkrete forslag, også budgetmæssigt, for intet ville være mere katastrofalt for vores aktiviteter og for vores renommé blandt de unge i EU, end at vi ikke kan leve op til de store forventninger, som de unge har - og jeg har talt med mange unge både på europæiske og nationale konferencer - og at der på nuværende tidspunkt ikke vil ske mere.

Müller, Emilia Franziska (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, Kommissionen har med hvidbogen om et nyt afsæt for europæisk ungdom præsenteret os for et omfattende udkast til EU's fremtidige ungdomspolitik. Den er et skridt i den rigtige retning, men også et koncept, der stadig kan udbygges. De europæiske ungdomsorganisationer har under høringsprocessen med Kommissionen givet kraftigt udtryk for, at der i højere grad skal tages hensyn til kønsspecifikke spørgsmål. Jeg har inddraget dette i min udtalelse på vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder og forsvaret det kraftigt.
Lige muligheder for mænd og kvinder og kønsaspektet vedrører ikke kun os voksne, tværtimod. Netop i skoler og inden for ungdomsarbejdet fastlægges retningslinjerne for en naturlig ligeberettigelse mellem piger og drenge, mellem kvinder og mænd. Det må den europæiske ungdomspolitik også lægge stor vægt på.
Jeg bifalder forslagene i betænkningen om en mere aktiv deltagelse af de unge på alle politiske niveauer, om at øge udbuddet af informationer, der er specifikt tilrettelagt med henblik på unge, om at udbygge volontørtjenesten blandt de unge samt fremhæve de unges interesser i konventet og i debatten om en ny traktat.
I alle de konstruktive forslag må vi dog ikke se bort fra nærhedsprincippet. Ungdomspolitik er først og fremmest en opgave for medlemsstaterne, regionerne og kommunerne. Europa kan skabe rammerne for det. I den forbindelse er jeg meget kritisk over for den foreslåede åbne koordinationsmetode. I den foreslåede udgave virker den udefinerbar og tager afstand fra parlamentarisme. Også familien udgør en væsentlig del af de unge europæeres liv, men den bliver der ikke taget tilstrækkeligt hensyn til i hvidbogen og betænkningen. Men familien er også ungdomspolitik. Den skal beskyttes og styrkes.
Generelt betragter jeg hvidbogen som et godt tiltag og en impuls for den fremtidige europæiske ungdomspolitik. Men vi skal fortsætte dialogen med den unge generation og gøre en stor indsats for at opnå, at den bliver gennemført. Først da vil denne enkle impuls blive til en proces med drive, sådan som ungdommen i Europa med rette forventer.

Zissener (PPE-DE).
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg vil endnu en gang ganske kort komme ind på baggrunden for hvidbogen, og jeg vil gerne opremse nogle kendsgerninger, der anskueliggør, hvorfor det var absolut nødvendigt med en hvidbog om ungdomspolitik. Vi ved alle, at blandt borgerne - inklusive det udvidede Europa - er der 75 millioner unge mellem 15 og 25 år. Men på grund af de faldende fødselstal og den på samme tid stigende forventede levealder ældes vores samfund også. Mellem 2000 og 2020 vil andelen af de 65-90-årige i EU's samlede befolkning stige til mellem 16% og 21%, mens andelen af de 14-24-årige kun vil udgøre 11%. Denne kvantitative ulighed mellem den unge og ældre befolkning vil et langt stykke af vejen ændre relationerne på forskellige niveauer.
For at kunne klare disse udfordringer er det nødvendigt, at vi finder en løsning på dette problem. Det kræver, at vi finder ledsagende foranstaltninger, især for de unge, for at undgå sociale spændinger, men også negative indvirkninger på uddannelsessystemerne og arbejdsmarkedet. Det nuværende europæiske samarbejdssystem inden for ungdomsspørgsmål er løbet panden mod en mur og kan ikke længere løse de problemer, som det er vigtigt at få løst. Vi ved alle, at en investering i ungdommen betyder en investering i det, der i dag og i fremtiden udgør rigdommen i vores samfund.
Som den foregående taler allerede har sagt, henhører ungdomspolitik under medlemsstaternes kompetenceområde. Den nye hvidbog om ungdomspolitik skal bane vejen for et hidtil ukendt europæisk samarbejde på ungdomsområdet. Det er rigtigt, at hvidbogen endnu ikke er optimal. Men det haster med at få det realiseret for at øge de unges deltagelse i opbygningen af Europa og i udformningen af vores fremtid. Hvidbogen er et logisk skridt hen imod en fremtidsorienteret ungdomspolitik. Jeg vil gerne takke kommissær Reding for hendes daværende initiativ, men især for hendes engagement og hendes måde at angribe disse opgaver på, nemlig at involvere de unge mennesker direkte og lytte til de unge. Jeg mener, det er det rigtige skridt i den rigtige retning, for ungdomspolitik - politik for unge mennesker - kan ikke gennemføres uden de unge, men sammen med dem.
Men selv om hvidbogen endnu ikke er perfekt, er det som sagt et skridt i den rigtige retning. På vegne af min gruppe vil jeg opfordre Dem til at stemme for betænkningen ved afstemningen i morgen.

Iivari (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, udviklingen i aldersfordelingen overalt i Europa betyder, at de unge af i dag er dem, der bærer ansvaret i morgen. Derfor er det på sin plads, at spørgsmål om ungdommen drøftes på EU-niveau. Med et europæisk samarbejde kan vi forbedre kvaliteten af den ungdomspolitik, der hersker i medlemslandene.
Det er glædeligt, at Kommissionen bestræber sig på at gennemføre den europæiske styreform i praksis og tilbyde de unge muligheder for at få indflydelse på beslutninger, der berører dem. Høringsprocessen forud for hvidbogen gav anledning til store forventninger til dens indhold blandt de unge. Forventningerne bliver måske ikke opfyldt for alles vedkommende. Det er ikke nok, at man kun hører de unge. Der må søges brugbare løsninger på de problemer, de unge oplever som alvorlige. Selv om det går størstedelen af de europæiske unge godt, er ungdomsarbejdsløshed og diskrimination af de unge blevet vedvarende samfundsmæssige fænomener. Hertil hører den negative sociale arv fra den ene generation til den anden.
De unges deltagelse i beslutningstagningen i spørgsmål, der vedrører dem, kan ikke tages for givet. Opdragelsen til at søge indflydelse som medborger er en stor udfordring for de ældre, underviserne og os politikere. I et demokrati står man over for de væsentligste spørgsmål, når man ikke er interesseret i at udnytte sin stemmeret. F.eks. forsøger vi i Finland at opdrage de unge til at søge indflydelse ved hjælp af bl.a. ungdomsrepræsentationer. De er de unges egne grupper, som promoverer ting, som er vigtige for de unge lokalt. Vi har også arrangeret ungdomsvalg, hvor de unge kunne give udtryk for deres syn på lokalpolitikken.
Fungerende strukturer afføder ikke af sig selv motivation til at søge indflydelse. På et ungdomsseminar, som jeg arrangerede i Helsinki i april, og hvor også fru Gröner deltog, var der en ung deltager, der klogt konstaterede, at deltagelse skal forstås både som en ret og som en læreproces. Man lærer, hvad der forstås ved statsborgerskab, og viser det ved sine handlinger.
Kommissionens hvidbog er en god åbning i udviklingsarbejdet inden for ungdomspolitikken. Vi har også behov for konkrete handlinger og midler til disse, ganske som ordfører Fru Gröner understregede. Under overvejelserne om finansiering må man også tage hensyn til udfordringerne i forbindelse med udvidelsen.

Uca (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, de unges interesser, ønsker og bekymringer skal tages alvorligt. Jeg bifalder derfor Gröner-betænkningen om Kommissionens hvidbog for de unge i Europa. Det foreslås, at der i højere grad skal tages hensyn til de unges interesser, når der skal udarbejdes foranstaltninger inden for EU's politikområder. Vi skal give de unge mulighed for at blande sig aktivt og engageret i det offentlige liv.
Resultaterne fra Pisa-undersøgelsen i Tyskland er nedslående. Jeg går derfor ind for en reform af uddannelsespolitikken, hvor også elevernes og de unges tanker og idéer skal inddrages. Jeg mener, det er særdeles vigtigt, at de unge deltager i det offentlige liv. De unge engagerer sig i dag mindre i traditionelle organisationsstrukturer som partier og fagforeninger. Det ses især på de unges valgdeltagelse på nationalt og europæisk plan. Vi skal navnlig opmuntre de unge til at kandidere på lokalt, nationalt og europæisk plan, og vi skal i den forbindelse støtte dem aktivt. Jeg forlanger, at de unges stemme og holdning i politik ikke bliver affærdiget som en biting.
Jeg synes, det er meget beklageligt, at Kommissionens hvidbog kun i meget lille omfang kommer ind på kønsaspektet. Jeg mener ikke, at dette aspekt kan holdes udenfor. Unge kvinder skal støttes på alle måder, for kvinder har stadig ikke de samme muligheder på arbejdsmarkedet som mænd. Lederstillinger bliver fortrinsvis besat af mænd. Arbejdsløshedstallet er højere for kvinder i Europa, og kvinder tjener gennemsnitligt mindre end deres mandlige kolleger. Jeg vil arbejde på, at kvinder får de samme muligheder på arbejdsmarkedet som mænd.
Det glæder mig, at bekæmpelse af racisme tillægges stor betydning i hvidbogen. Dette er særdeles vigtigt, for mennesker bliver diskrimineret på grund af en anderledes hudfarve eller på grund af deres tilhørsforhold til et etnisk eller religiøst mindretal. Vi skal opmuntre de unge til at nærme sig andre kulturer. Jeg er overbevist om, at det vil føre til en gensidig berigelse. Dialog vil fremme den gensidige forståelse for fred blandt nationerne. Jeg går ind for, at befolkningen i Europa ikke kun skal leve ved siden af hinanden, men frem for alt med hinanden. Hvis vi er villige til at nærme os det anderledes og det fremmede, får vi et udadvendt og tolerant verdensbillede. Ungdomspolitik skal have en særlig betydning på nationalt og europæisk plan. Det betyder også, at der skal være finansielle midler til aktioner for de unge. Jeg mener, det er særdeles vigtigt, at Fællesskabets programmer i tilstrækkeligt omfang støtter projekter, der er til gavn for de unge.
Det europæiske hus må ikke bygges, uden at der tages hensyn til de unges interesser. Jeg stiller derfor krav om, at de unges holdninger om Europas fremtid bliver integreret i konventet. Hvis vi ignorerer de unges interesser, er grundlaget for det europæiske hus skrøbeligt, for ungdommen i dag er vores fremtid!

Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest gerne varmt lykønske kommissæren med hendes initiativ til at få EU til at iværksætte en undersøgelse af de særlige udfordringer, som ungdommen står over for, og tage den med i planlægningen, så vi derved når frem til en ny samarbejdsstrategi, der behandler de unge som en grundlæggende kapital og styrke i EU's videre kurs og udvikling.
Hvidbogen giver faktisk alle os politikere på europæisk og nationalt plan en chance for at blive bevidste om vores ansvar for at opnå dette mål. Hvis vi er selvkritiske, må vi erkende, at vi ikke realiserer hverken den holdning eller de praksisser, der forbereder de unge til at være levende borgere i deres nationale og lokale samfund eller til at blive morgendagens ansvarlige, europæiske borgere. Det er rigtigt, at den fortsatte arbejdsløshed og de deraf følgende sociale problemer, den ofte manglende kvalitet i opdragelse og uddannelse og den usikre fremtid desillusionerer og fjerner de unge fra det offentlige liv. Samtidig viser undersøgelser os, at de søger nye sociale relationer og nye udtryksformer. Ordføreren viser denne retning på den rigtige måde, og vi må takke hende varmt herfor.
I de fleste lande findes der desuden hverken de strukturer eller den institutionelle ramme, der tillader de unge at deltage i samfundslivet konkret og reelt. Der findes forskellige erfaringer i EU-landene på grund af forskellig administrativ og regional organisering og forskellige politiske traditioner. Det vil være utroligt nyttigt at fremme gode praksisser i dette tilfælde. Men, fru kommissær, giv Europas ungdom bedre muligheder for på europæisk plan at udvikle kendskab til hinanden og samarbejde og være solidariske og forberede deres fælles fremtid.
Til trods for rækkevidden af de europæiske udvekslingsprogrammer for studerende er der f.eks. stor afstand mellem uddannelsessystemerne. I forbindelse med anerkendelse af eksamensbeviser findes der universiteter, der som mål har at vanskeliggøre adgangen for studerende fra andre EU-lande i stedet for at modtage dem og bringe dem i kontakt med deres eget studentersamfund. Skrid til modige initiativer, fru kommissær, for Europa-Parlamentet er med Dem.

Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand, ungdommen er det mest følsomme samfundslag. Det er altså fuldstændigt naturligt, når krisen i det kapitalistiske system først og fremmest rammer ungdommen.
Hvad kan det kapitalistiske samfund egentlig tilbyde ungdommen? Et samfund, hvor alt er til køb og salg. Hvad kan EU's politik nærmere bestemt tilbyde? Et uddannelsessystem, der ikke er i stand til at give en essentiel viden, der erstatter uddannelse med erhvervsuddannelse, der udelukker en betydelig gruppe unge mennesker på baggrund af klasseskel. Udsigt til arbejde findes der ikke, eller i bedste fald så kun til deltidsbeskæftigelse fra det ene arbejde til det andet med mellemliggende lange arbejdsløshedsperioder uden social sikkerhed, et let bytte for storkapitalens profitter. Atomisering og konkurrence i stedet for kollektiv handling og kampkrav. Fjernsynets subkultur, sport præget af hooliganer, narkoens pseudoparadis. Og når ungdommen vover at stille krav, sker det undertiden i mit land, at den trækkes i retten og stilles for domstolene.
Selv om Kommissionens hvidbog påpeger visse problemer, uddyber den hverken årsagerne eller bringer løsninger. Den er kun interesseret i at inkorporere ungdommen, at føre den i retninger, der ikke er farlige for systemet, men som ender blindt for de unge. Den promoverer det indholdsløse, europæiske ideal og deltagelse i systemets institutioner, som ungdommen på grundlag af sin erfaring og følsomhed har forkastet. Den promoverer endog den såkaldte frivillighed som den højeste form for solidaritet og arbejdsiver som modgift mod arbejdsløshed. Den nedgør det alvorlige narkoproblem ved at indtage en næsten neutral holdning. Det er tydeligt, at den forsøger at retfærdiggøre systemet og at overbevise om, at der findes en udvej inden for dets egne rammer.
For Grækenlands Kommunistiske Parti findes der ikke nogen udvej for ungdommen, med mindre den sætter spørgsmålstegn ved klassesystemets fundament. Kun inden for rammerne af en kamp for et samfund, der respekterer mennesket, har ungdommen mulighed for at opnå det, den behøver for at udvikle sig.

Reding
Hr. formand, den hvidbog, som Kommissionen foreslog i november, var svar på den opfordring, som jeg fremsatte i november 1999, som var en opfordring til Rådet (ungdom) og til alle dem, som beskæftiger sig med unge i vores medlemslande. Og det var i bund og grund en opfordring til at lytte til de unge og ikke at udarbejde ungdomspolitikker uden de unge. Det lyder som noget nyt, men det er da helt logisk! Man kan undre sig over, at der skulle gå så lang tid, før fornuften eller den logiske sans slog igennem, og før der blev lyttet til de unge som aktive deltagere i alle de fremtidige politikker.
Jeg vil gerne takke Europa-Parlamentet og navnlig ordføreren, fru Gröner, for den vedvarende støtte, som vi har fået fra det øjeblik, denne nye politik blev lanceret. Det har været et tålmodigt arbejde, et vedvarende arbejde og et arbejde, som jeg tror har vist - også over for de unge i medlemslandene - at Europa-Parlamentet var på de unges side. Det er godt.
Hvidbogen er en saltvandsindsprøjtning for ungdomspolitikken. Men, som Europa-Parlamentet klart har givet udtryk for, så er det godt med fornyet energi, men der mangler stadig konkrete handlinger. Bolden ligger nu hos Rådet. Vi vil på Ministerrådets kommende møde den 30. maj se, hvilken vilje medlemsstaterne har til at fortsætte dette arbejde i henhold til subsidiaritetsprincippet, som Kommissionen har overholdt i denne politik.
Den nye foreslåede ramme for samarbejde er dels baseret på anvendelsen af den åbne koordinationsmetode for de unge og dels på en bedre hensyntagen til de unge i de forskellige europæiske politikker ud over ungdomsprogrammet. Og jeg glæder mig over, at Europa-Parlamentet støtter denne dobbelte anskuelse, at det stiller forslag, og jeg har hørt dem og noteret dem. Jeg vil også gerne forsikre Europa-Parlamentet om mit personlige engagement om at knytte så meget som muligt til denne nye anskuelse. Jeg kender de strukturelle mangler ved den åbne koordinationsmetode, men det er den bedste metode, vi på nuværende tidspunkt råder over.
Det eneste, jeg kan sige til Dem, er altså: Lad os fortsætte ad denne vej. Jeg er enig med Europa-Parlamentet, og jeg insisterer også på, at Europa-Parlamentet selv erklærer sig kompetent, hver gang der er en ungdomspolitik, hvad enten det er på de områder, som jeg har ansvar for, eller på områder, som de øvrige kommissærer har ansvaret for.
Hr. formand, De ved, at hvidbogen foreslår ni prioritetsområder. Disse prioriteter er blevet bestemt efter høringer med de unge. Jeg er en smule i tvivl vedrørende endnu en stigning i antallet af prioriteter, for min politiske erfaring siger mig, at jo mere man læsser på skuden, jo sværere er den at styre. Jeg er derfor tilbøjelig til at sige til Dem: "Lad os holde fast ved færre prioriteter, og lad os gennemføre dem i praksis."
Jeg vil derimod meget gerne tage imod Europa-Parlamentets opfordring til regelmæssigt at udarbejde en beretning om fremskridtene. Jeg vil koncentrere den om de fremskridt, der er sket i det europæiske samarbejde snarere end om, hvordan de unge har det. Jeg mener, at det, der er vigtigst, er at se, hvor vi bevæger os hen, og hvilke fremskridt der sker år for år. Deres forslag om at afholde en informationsuge om ungdomsaktiviteter er fremragende. Jeg forpligter mig til at gennemføre dette, og De har ret i, at navnlig kendskabet til ungdomsprogrammet skal forbedres.
Endelig kan jeg fuldt ud tilslutte mig forslaget om at tage hensyn til de unge kvinders situation i alle de aspekter, der angår de unge, ikke blot i Europa, men også i de forbindelser, som vi har med tredjelandene. Vi har talt om det i forbindelse med Tempus-programmet, hvor det kvindelige aspekt virkelig skal indarbejdes endnu mere. Jeg kan i samme forbindelse fortælle Dem, at vedrørende programmet Euromed Ungdom har jeg opfordret ministrene fra Maghreblandene til at åbne udvekslingen mellem de unge for de unge kvinder.
Hr. formand, som jeg har nævnt, er næste skridt på vejen til omsættelsen af hvidbogen til konkrete handlinger mødet i Rådet (ungdom) den 30. maj. Jeg tror fuldt og fast på, at det på dette møde vil være muligt at beslutte de nærmere vilkår for det fremtidige samarbejde vedrørende de unge samt de første prioritetsområder.
Hr. formand, jeg er meget tilfreds med at kunne konstatere, at dette nye afsæt for de unge er et afsæt, der gælder for os alle. Jeg vil - ikke som afslutning, men for at få tingene til at skride fremad - takke Europa-Parlamentet. De har hjulpet os virkelig meget, og jeg ved, at De fortsat vil hjælpe de unge. Endnu en gang tak, og lad os indlede et godt samarbejde om politikken for de unge.
Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0132/2002) af Pack for Udvalget om Kultur, Ungdom, Uddannelse, Medier og Sport om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension 2004 (KOM(2001) 584 - C5-0497/2001 - 2001/0244(COD)).

Pack (PPE-DE)
Hr. formand, kære kolleger, jeg husker, at jeg i min sidste betænkning om idræt fra 1996 stillede krav om at arrangere et idrættens år. Det blev først en realitet, da Viviane Reding blev kommissær og først i år. Men det er fint, og jeg vil gerne takke for det. Men når jeg læser overskriften, er det som om, det hele kramper sig sammen inde i mig, og det er virkelig en krampe! Hvorfor skal vi camouflere tingene, når vi taler om idræt? Jeg ville have et idrættens år, og nu har vi et År for Idrættens Pædagogiske Dimension. Vi ved alle, hvorfor vi ikke kommer videre. Det er jo, fordi idræt egentlig slet ikke burde være et emne, men det er det og ikke kun i forbindelse med fodbold, men overalt! Alle taler hver dag på et eller andet tidspunkt om idræt. Det er kun i EU, det ikke må spille en rolle.
Hvorfor skal vi camouflere det? Idræt har altid været grænseoverskridende. I Europa bekæmper vi jo med et fælles dopingagentur også den forkastelige doping inden for idræt. Der findes altså idræt i Europa. I fjernsynsdirektivet beskæftiger vi os jo også med idrætslovgivning. Så der findes altså idræt i Europa. Derfor begriber jeg ikke, hvorfor EU-regeringerne stadig stritter imod på det punkt. Derfor håber jeg, at når De mødes næste gang, har De lært noget af Året for Idrættens Pædagogiske Dimension og gør det til en virkelig europæisk opgave, der naturligvis også tager hensyn til nærhedsprincippet.
Vi modtog Kommissionens forslag med meget stor velvilje. Egentlig havde vi ingen problemer, men naturligvis stiller Parlamentet ændringsforslag. Vi rettede os efter finansieringsforslaget. Jeg sagde selvfølgelig til mig selv, at nu havde jeg for en gangs skyld været så anstændig og ikke bedt om flere penge, og så siger Rådet, at det stadig er for meget! Det vil jeg tænke over til næste gang. Jeg vil igen stille krav, måske får vi så endnu mere end det, De har foreslået. På den måde har vi jo været heldige med nogle programmer. Her ønskede jeg egentlig, at det skulle gå rask, men desværre gik det ikke sådan. Men det er imidlertid tilsyneladende blevet ordnet.
Vi har ikke efterkommet alt det, som Kommissionen har sagt. På et punkt har vi sagt, at vi under ingen omstændigheder vil bruge flere penge i år på forskning og undersøgelser. Vi har sagt, at alle de penge, der er afsat for dette år, skal bruges til synlige aktioner i år eller som en slags forløber. Den eneste undtagelse er evaluering. Den følger naturligvis altid efter et år, men den står heller ikke i den del, som vi vil forsøge at fjerne. Vi håber naturligvis, at Kommissionen støtter os.
Vi har stillet ændringsforslag om at øge og fremme det frivillige arbejdes positive bidrag til den uformelle undervisning. Vi har stillet ændringsforslag, der kan fremme udbredelsen af bedste praksis og oprettelsen af en onlinedatabase. Vi vil støtte netværk, der udbreder idrættens pædagogiske rolle, og vi har tydeliggjort noget, der er et stort problem, nemlig at konkurrenceudøvere ofte ikke har mulighed for at afslutte deres uddannelse, fordi de i deres skoletid næsten er blevet konkurrenceudøvere på topplan og så delvist har forsømt deres undervisning.
Det europæiske år er et vigtigt år, der foregår i det år, hvor De Olympiske Sommerlege i Athen afvikles i hele Europa, og der gennemføres foranstaltninger inden for Fællesskabet og på nationalt plan for at fremme det permanente samarbejde mellem uddannelsesinstitutionerne og idrætsorganisationerne og integrere den sportslige praksis og de sportslige værdier bedre i undervisningen.
Jeg har tilladt mig - fordi det hele virkede en smule tørt - at skabe et højdepunkt for dette idrætsår, og kollegerne har støttet mig. Jeg har foreslået, at vi i 2003 skal lave en konkurrence for skoler i hele Europa, hvor vinderne i konkurrencen inviteres til Olympia i 2004, hvor den olympiske ild bliver tændt. Jeg synes, det er en fremragende idé. Vores verden lever af billeder, det er fantastiske billeder, og det er også handlinger. Jeg havde egentligt håbet - det må jeg tilstå - at den kære kommissær i den forbindelse ville have støttet os lidt mere, end Rådet har gjort. Rådet afviser det.
Endnu en gang vil jeg understrege, at det ikke koster meget mere. Det koster sandsynligvis slet ikke noget, for vi har jo stadig penge i reserven. Det skal vi naturligvis ikke altid fortælle Rådet, men vi har penge. Vi kan gøre det, og vi bør virkelig tillade os det. Det er ubegribeligt, at Rådet ikke er interesseret i det!
Med hensyn til afstemningen om førstebehandlingen vil vi helt sikkert kunne gennemføre den uden problemer. Jeg håber, at Rådet vil skynde sig lige så meget, som vi har gjort, så det har en fælles holdning klar den 31. maj. Så er vi indstillet på - og det lover jeg også på vegne af mine kolleger - at gennemføre det så hurtigt som muligt i Udvalget, og om nødvendigt i et trepartsmøde sørge for, at vi måske ikke skal gå ind i en forligsprocedure. Jeg mener ganske vist, at Rådet på det punkt må nærme sig os. Hvis Kommissionen ville hjælpe det lidt på vej, ville jeg være meget taknemmelig. Endnu en gang mange tak, Viviane Reding, for dette forslag. Vi er taknemmelige for, at det omsider er kommet!

Wenzel-Perillo (PPE-DE)
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, 2004 bliver Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension. Idræt har lige fra Arilds tid været det foretrukne, succesfulde og effektive instrument, der principielt har positiv indflydelse på uddannelsespolitik og de grundlæggende pædagogiske værdier i vores samfund. Når man støtter idrætten og partnerskabet mellem idræts- og uddannelsesinstitutioner, indvirker det positivt på teamwork, tolerance, solidaritet, bekæmpelse af narkotika og vold og på en sund og fair konkurrence uden doping. Det er værdier, som det igen handler om at opdage og støtte. I den forbindelse skal det hilses meget velkomment, at 2004 er valgt som Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension, fordi De Olympiske Lege og De Paralympiske Lege afholdes i Athen, og EM i fodbold afholdes i Portugal. Kommissionen foreslår, at der i alt bruges 11,5 millioner euro på finansiering, hvoraf de 3,5 millioner euro er til operationelle udgifter og skal bruges allerede i 2003, hvor forberedelserne påbegyndes, og i 2004 skal der bruges 8 millioner euro.
Den foreslåede finansieringsramme skal være forenelig med det loft, der er fastsat i de finansielle overslag, og må ikke føre til begrænsninger på andre områder. Af hensyn til effektiviteten og for at undgå for store administrative udgifter bør antallet af organer, der koordinerer programmet, begrænses til ét pr. medlemsstat. Efter min mening er der ikke behov for et formelt krav om en høring af en ikke nærmere defineret gruppe eksperter, der skal træffe afgørelse om finansiering og samfinansiering af de enkelte aktioner. Administration og evaluering af programmet skal henhøre under Kommissionen, det vil sige det offentlige.
Beslutningen om at afholde Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension er rigtig, men succesen ligger i kontinuiteten. Denne fremragende aktion er det absolut værd at udbygge, for den er en investering i vores ungdom, der skal have en god opvækst og bidrage til at opbygge et sundt og forenet Europa. Det er en investering i vores fremtid, der lønner sig, for ungdommen i dag er vores fremtid!

Zabell (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil først og fremmest lykønske ordføreren med det glimrende arbejde, hun har udført, og ligeledes Kommissionen med at have overkommet de hindringer, der altid ligger i vejen for at opnå, at Parlamentet kan behandle spørgsmål vedrørende idræt.
Jeg vil gerne understrege to ting som grund til, at betænkningen forekommer mig så vigtig. For det første mener jeg ikke, vi må glemme, at idræt er et stort uddannelsesredskab.
Vi har altid hørt om idrættens kvaliteter: at den lærer os at værdsætte bestræbelser, at forene befolkningen osv. Millioner af ting, som jeg ikke vil gentage her.
Men det, jeg vil sige - og tillad mig at anføre, at jeg har nogen erfaring hermed - er, at de unge, og navnlig børn, ikke plejer at glemme - eller sjældent glemmer - det, de lærte ved at lege, mens de udøvede idræt. Og det er meget nyttigt til at uddanne i mange ting, men navnlig i fag, som kan være miljø, for blot at nævne en af mange, som kan drage fordel af uddannelse via idræt.
Det andet punkt, jeg gerne vil understrege, er, at vi ikke må glemme, at vi lever i et Europa, hvor race- og kulturforskelle bliver stadig større, og at vi tilsammen i EU skal gøre os nogle store integrationsbestræbelser. Og i denne integration spiller idræt en virkelig afgørende rolle. Det kan næppe opnås med noget andet redskab end idræt, og hvis man forsøgte på det, ville omkostningerne være utroligt høje.
Jeg håber, at år 2004, Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension, bliver det skub fremad, som vi alle har brug for med henblik på at få indsat en artikel i traktaten, som henviser til idræt, og for at dette program bliver begyndelsen - og ikke begyndelsen og slutningen - på det, som idrætten kan betyde i EU.

Prets (PSE).
Hr. formand, fru kommissær, indledningsvis vil jeg gerne sige, at jeg beklager, at vi igen diskuterer emner, der har interessere for ungdommen, på så sent et tidspunkt. Tribunen er tom. De unge har siddet på tribunen hele dagen, men nu hvor deres emner bliver diskuteret, er der desværre ingen. Måske kan man ændre det fremover. Det ville være borgernærhed, og man ville forstå, hvad der foregår i Parlamentet.
Alligevel glæder jeg mig over dette initiativ, og jeg vil gerne takke Dem, fru kommissær, for, at der nu er mere fokus på idræt i europæisk politik, så den måske får mere opmærksomhed. Jeg er overbevist om, at idrætten fortjener denne opmærksomhed, fordi den påtager sig rigtig mange opgaver i samfundet som f.eks. styrkelse af den kommunikative og sociale adfærd, personlighedsdannelse, forebyggende sundhedsforanstaltninger og lignende. Idræt er en meget vigtig samfundspolitisk og økonomisk faktor.
Initiativet med idrætsåret og idrættens pædagogiske dimension er et udmærket tiltag, der skal følges op af endnu flere. Men alligevel vil jeg gerne komme med et kritikpunkt, som jeg er enig med Doris Pack i. Med titlen "Året for Idrættens Pædagogiske Dimension" begrænses aktiviteterne til kun at omfatte skoler. Det kan jeg ikke tilslutte mig, fordi jeg mener, at foreninger og organisationer også er inddraget i aktiviteterne og skal støttes. Idrættens pædagogiske dimension finder ikke kun sted på skoler, men hovedsageligt i foreninger og mange idrætsorganisationer. Jeg mener, at Året for Idrættens Pædagogiske Dimension også skal være et signal til og anerkendelse af foreningsaktivitet.
Jeg forventer også, at idrættens indholdsmæssige værdier vil blive diskuteret indgående her. Hvad er f.eks. fairplay, hvad er amatøridræt, professionel idræt, hvad betyder det, at den unge generation skal støttes og plejes og meget mere? Diskussionen skal spænde vidt. Hvis vi udelader et område, bliver det bare en halvhjertet og forkludret sag.
Jeg mener, at sprogåret er et meget godt eksempel. Her blev både de mest forskellige skoler og uddannelsesinstitutioner integreret, mange initiativer blev sat i gang, og mange nye aktiviteter kunne startes op. Det bør være et eksempel for os. Det har virket, og sådan skal det også være inden for idræt. Idræt er bevægelse! De bør ikke begrænse bevægelse, men derimod støtte det. Det vil sige, der skal være frirum og et finansielt sikkerhedsnet.
Sanders-ten Holte (ELDR).
Idræt har igennem tiderne spillet en vigtig rolle i menneskets liv. Det er store ord. Hvem husker ikke idrætsdagene i skolen, da man var ung, og hvor alle skulle være med, hvad enten man nu kunne lide det eller ej? Bagefter følte man sig godt tilpas, havde en følelse af samhørighed, og det er egentlig det, vi vil arbejde på med dette år. Jeg synes derfor, at forslaget om at udråbe 2004 til Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension er et udmærket initiativ, og jeg vil derfor takke fru Pack for den grundige undersøgelse af forslaget. Også jeg er enig med hende i, at titlen virker lidt forceret. Jeg synes selv, at det naturligvis er formelt rigtigt, for der er ikke noget juridisk grundlag for kun sport. En række medlemsstater var imod det, og på denne måde lykkes det alligevel. Jeg tror også, at den pædagogiske side af sport netop hermed fremhæves, og det er efter min mening udmærket.
Alligevel vil jeg fremsætte et par kommentarer til planen. Sport i skolen er en udsøgt måde til at lære børn alle mulige menneskelige værdier såsom fairplay, holdmentalitet og tolerance. Sport kan endda spille en rolle ved skabelse af samhørighed og forståelse for andre, og det er mere end nogensinde før nødvendigt. De vil forstå, ud fra hvilken baggrund jeg siger dette i dag, men sport hjælper også ved bekæmpelsen af fremmedhad og vandalisme, i hvert fald når børnene i skoleteam kan deltage i konkurrencer mellem skoler, på regionalt, nationalt og også europæisk plan, således som fru Pack foreslår. En glimrende idé, idet den europæiske tanke bliver udbredt.
Hvad min gruppe er betænkelig ved, er, at en sådan konkurrence skal arrangeres og finansieres af Kommissionen. Kommissionen har ikke penge til det, og jeg synes heller ikke, at det er dens opgave at arrangere sådanne konkurrencer. Det forekommer mig snarere at være f.eks. nationale olympiske komitéers ansvar.
Et andet punkt, som jeg vil pege på, er, at det nu ikke må begrænses til et år. Gode initiativer skal følges op. Men jeg er sikker på, at fru Reding tænker i de baner og nok vil arbejde på det.

Wyn (Verts/ALE).
Hr. formand, Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension er en alle tiders mulighed for at fremme idrættens sociale betydning i samfundet og spiller en vigtig rolle med hensyn til at fremme integration. En tredjedel af Europas borgere dyrker en fysisk aktivitet på regelmæssig basis, hvilket gør idrætten til en af de mest betydningsfulde sociale aktiviteter i Europa i det 20. århundrede.
Idræt er en glimrende måde at engagere folk på. Idrætten bidrager til uddannelse og livslang læring samt fremmer kvaliteter som lederevner, samfundsånd og teamwork. Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension bør fokusere på idrættens rolle i forbindelse med social integration. For at realisere dette er det imidlertid nødvendig at forbedre faciliteterne hos de mindre bemidlede befolkningsgrupper. Jeg er dybt bekymret over manglen på gruppeledere og frivillige til at styre idrætsprojekter, især i de mere kriseramte områder. Tager programmet højde for det problem?
Det er desuden vigtigt, at udvalgte projekter danner et godt grundlag, som der kan bygges videre på. Den positive udvikling, der indledes i 2004, skal fortsætte i de efterfølgende år - vi må ikke stoppe der. Den bør blive en integreret del af alle projekter i vores samfund.
Involvering af lokale og regionale myndigheder i løbet af året har afgørende betydning for programmets succes, da disse myndigheder er i stand til at sikre bredest mulig adgang til lokale foranstaltninger.
Idræt er ikke blot en form for underholdning for tilskuere. Den har også en stærk social dimension, og det er denne sociale dimension, der bør være et af hovedtemaerne i løbet af året. Alle idrætsgrene skal medtages, ikke kun de mest gængse, hvilket skal understreges gennem hele programmet. Det er desuden vigtigt at kombinere projekter, som blev iværksat under Det Europæiske År for Handicappede Borgere 2003, med idrætsprojekter for handicappede i 2004. Ingen skal udelukkes.
Jeg takker ordføreren for hendes fremragende initiativ og ser frem til at deltage i udviklingen af projekterne i løbet af året.

Fraisse (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, først og fremmest vil jeg gerne takke fru Pack for hendes stædighed. For hvis De er begyndt i 1995 eller 1996 og har fortsat indtil i dag, så må jeg rigtignok sige, at det kan kaldes at forsvare en sag. Det var det første, jeg ville sige, og jeg takker Dem for Deres indsats. Det næste er, at jeg tilhører to udvalg i Europa-Parlamentet, nemlig Sports- og Kulturudvalget og Kvindeudvalget, som begge har det kedelige eller negative privilegium ofte at blive sat på dagsordenen på meget sene tidspunkter.
Tillad mig i aften at sammenblande disse to interesser for på én gang at tale om både ligestilling og sport. Det er essensen i mit ændringsforslag, som jeg i øvrigt gerne vil vende tilbage til, for det drejer sig i mine øjne om et meget vigtigt punkt. Det er således, at Kommissionen i sin beslutning udelukkende lægger vægt på diskrimination. Men dette aspekt, som fru Pack i øvrigt også har understreget i et punkt, forekommer mig utilstrækkeligt. Jeg tror, at sport er en identifikations- og frigørelsesfaktor for piger og kvinder, og at det derfor skal tillægges en vis betydning.
Jeg gør opmærksom på, at ligestilling inden for sportens verden er blevet understreget på Beijing+5-samlingen i juni 2000 i New York, at den ligeledes nævnes i artikel 26 i Helsinki-rapporten fra september 2000, at IOC har arrangeret en konference med titlen "Kvinder og Sport" i Paris i 2000, og at den franske sportsminister har sat "kvinder og sport" på dagsordenen fra 1997 med det velkendte succesfulde resultat. Derfor har kvindesport nu fået en plads i medierne. Jeg tror, vi må tage bestik af alt dette. Jeg ved, fru kommissær, at De har planer om snarligt at arrangere et kollokvium om kvinder og sport. Det glæder mig.
Jeg tror, vi må insistere på dette punkt i betænkningen. I Middelhavslandene, f.eks. i Iran eller i Algeriet, benytter kvinderne sport til at frigøre sig. Sport er altså en vigtig frigørelsesfaktor. I Frankrig og i andre lande i Unionen lykkes det de unge indvandrere at gøre sig fri, måske ikke via stemmeretten eller statsborgerskabet, men via deres krop og sporten. Sporten er altså - som min forgænger sagde - et yderst vigtigt socialt redskab. Jeg vil derfor gerne have, at vi lægger vægt på denne faktor.
Jeg vil gerne til slut gøre opmærksom på, at et af mine ændringsforslag skaber problemer, når ordet kønsfællesskab (mixité) heri er blevet oversat med mixed-sex sport. Jeg ville faktisk ikke tale om mix-sport, men om kønsfællesskab inden for sporten. Kvindesport skal promoveres både på skole- og konkurrenceplan. Jeg har givet meddelelse om dette oversættelsesproblem, som jeg desværre opdagede lidt for sent, og jeg håber, at ordføreren vil tage hensyn hertil.
Vi ved, at De Olympiske Lege nærmer sig. Vi ved, at kvindernes andel i de sportslige aktiviteter stiger mere og mere fra OL til OL. Jeg ønsker, at den bliver endnu større i Athen, end den var i Sydney. Det er jeg i øvrigt ikke ene om at ønske. Det står klart, at den pædagogiske dimension er basis for det, der kan følge efter, nemlig præstationer og konkurrence. Jeg håber, fru Reding, at De finder nærværende betragtninger om kvinder og sport interessante.

Mantovani (PPE-DE).
Hr. formand, først vil jeg gerne lykønske ordføreren, fru Pack, med hendes arbejde, der blev enstemmigt vedtaget i udvalget. Vi benytter nemlig lejligheden til at understrege den betydning, som initiativerne og arrangementerne i forbindelse med Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension har i netop 2004, som er et år, hvor der både er EM i fodbold, Olympiske Lege i Athen og Paraolympiske Lege. Det er en vigtig begivenhed, også i betragtning af Vinterolympiaden, som finder sted i Torino i 2006.
For ca. et år siden bebudede kommissæren, fru Reding, denne begivenhed her i Strasbourg, og hun fremhævede netop sportens bredere betydning, som er en dimension, der ikke blot er forbundet med sportens økonomiske rolle, men også - og efter min mening ikke mindst - har en social og kulturel nytteværdi for hele det europæiske samfund. Der eksisterer dog stadig nogle stærke uligheder inden for sportsverdenen, og derfor skal vi være særligt opmærksomme på de små sportsklubber og udnytte den indsats, som de gør for de unges uddannelse.
Fru kommissær, De husker sikkert også det møde, som jeg havde med Dem om fodboldspilleres transfer i Europa. Jeg foreslog Dem ved den lejlighed at arbejde for oprettelsen af et europæisk sportsagentur. Dette forslag er efter min mening stadig aktuelt, selv om det selvfølgelig først skal medtages i EU-traktaterne, idet man tager udgangspunkt i den erklæring om sportens specifikke karakter, som de 15 medlemsstater afgav i Nice i december 2000. Jeg er nemlig af den opfattelse, at et sådant organ ville gøre det lettere at udbrede og fremme en sund sportsaktivitet og en sportskultur på EU-plan, og at det samtidig ville lette sportsklubbernes samarbejde om at bekæmpe vold, diskrimination, racisme og endda doping.
Den europæiske begivenhed bliver således en meget vigtig begivenhed, som vil få vores fulde opmærksomhed.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, tak til fru Pack for hendes betænkning og til Kommissionen for de bestræbelser, den gør sig, for at overkomme alle de hindringer, der ligger i vejen for at behandle og fremme sporten.
Hvis vi ønsker, at afholdelsen af år 2004 - Året for Idrættens Pædagogiske Dimension - skal blive en succes, tror jeg, at vi skal arbejde for, at det ikke bliver endnu en af de aktioner, som EU står for, men som i sidste ende ikke når ud til borgerne.
I den henseende og for at denne aktion ikke skal gå upåagtet hen, tror jeg, vi skal inddrage alle de institutioner på lokalt, regionalt og nationalt niveau, som i lang tid har arbejdet for at fremme sportens pædagogiske dimension. Disse institutioner bør tilsluttes denne aktion på en koordineret måde, så vi kan forene synergier, hvilket er det vigtigste.
Fremmende foranstaltninger, spredning og en undersøgelse af alle videnskaber, der har at gøre med fysisk aktivitet og sport, er vores bedste våben til at uddanne imod intolerance og fremmedhad og til fordel for den sociale integration.

Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Hr. formand, jeg takker min kollega, fru Pack, for hendes arbejde under udarbejdelsen af betænkningen. Hun har allerede i flere år gjort et virkelig herligt stykke arbejde for sportens og idrættens pædagogiske dimension. Det er herligt, at Kommissionen er gået i gang med at organisere et temaår for idrætten, det var også på tide. Det er beklageligt, at idrætten ikke har noget retsgrundlag i Fællesskabets lovgivning. Idrætten skal have sin egen artikel, eller den bør i hvert fald klart nævnes i forbindelse med kulturartiklen - så mister idrættens verden ikke indflydelse, men idrætsorganisationerne får indflydelse på beslutninger, der vedrører dem selv.
Unge idrætsudøvere bør have lov at deltage i EU's forskellige udvekslingsprogrammer. Den nuværende praksis, hvor initiativer vedrørende idræt maskeres under andre punkter, er latterlig. Det er altid bedre at kalde tingene ved deres rette navn.
Idræt har også en ubestridelig pædagogisk betydning, ganske som det nævnes i betænkningen. Derfor håber jeg, at man på ny alvorligt vil overveje idrættens stilling i skolernes læseplaner. I mange medlemslande organiserer man i skolerne en betydelig frivillig aktivitet navnlig efter undervisningen. Også ressourcerne til disse eftermiddagsaktiviteter bør forøges betydeligt. Ofte udfører de frivillige eftermiddagsnetværker et værdifuldt arbejde. Ved hjælp af en aktiv eftermiddagsaktivitet tilbyder man børn muligheden for få afløb for det naturlige behov for og ønske om at bevæge sig. Samtidig tilbyder man børn en meningsfuld beskæftigelse og forebygger sociale problemer og udstødelse. Takket være klubberne behøver børnene ikke tilbringe lange timer alene hjemme om eftermiddagen, mens deres forældre tager længere dage på arbejdspladsen med en begyndende mangel på arbejdskraft hængende over hovedet.

Reding
Hr. formand, når jeg fortæller Dem, at det er med glæde og tilfredshed, at jeg i dag står foran Dem og taler om Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension, er det ikke blot en talemåde, for jeg har virkelig indtryk af at nærme mig målet og endelig at have startet en konkret proces, som vil føre os til noget stort og vigtigt for vores samfund, men også og især for de unge i samfundet.
Jeg vil gerne sige, at der er meget få tilfældigheder i politik, og jeg er meget tilfreds med, at det er Doris Pack, som er ordfører i dag, for det er hende, der fik idéen til det hele allerede for et par dage siden, nemlig i 1996. Fru Pack: Was lange währt, wird endlich gut. Lad os håbe det!
Da jeg blev kommissær, genoptog jeg straks idéen og satte projektet på dagsordenen. Jeg ved, at det ikke er noget europæisk sportsår, som De havde ønsket det. Men De ved også, og det har De i øvrigt indrømmet, at Fællesskabet ikke har nogen specifikke kompetencer på dette område. Det skal dog ikke forhindre os i, som Det Europæiske Råd i Nice opfordrede os til, at benytte de værdier, som sporten formidler, til at styrke og forbedre de eksisterende politikker og fællesskabsaktioner.
Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension har i mine øjne både politisk, praktisk og symbolsk betydning. Politisk betydning, fordi det viser Kommissionens interesse for en fuld udnyttelse af sportens pædagogiske og sociale værdier, som kan bidrage til at styrke medlemsstaternes pædagogiske politikker. Praktisk betydning, fordi 11,5 millioner euro bliver frigivet til finansiering af såvel fællesskabsprojekter som nationale, regionale og lokale projekter, og fordi disse penge lægges oven i de midler, som vores partnere allerede har afsat til denne begivenhed, hvilket betyder, at år 2004 får nye og rigelige midler til fremme af sportens pædagogiske dimension. Lad os ikke glemme, at Det Europæiske Sprogår oplevede en fantastisk succes. Og hvorfor? Fordi det var mennesker, borgere og private foreninger, der bar det. Det gav et skub fremad. Det skabte debat og ansvarsfølelse i befolkningen. Så ofte er det tilstrækkeligt, mine damer og herrer, med et lille skub i den rigtige retning for at få tingene til at bevæge sig.
Og endelig har det haft symbolsk betydning, fordi 2004 er et olympisk år. De Olympiske Lege falder på et godt tidspunkt her i begyndelsen af århundredet sammen med andre begivenheder som f.eks. interkontinentale mesterskaber, europa- og verdensmesterskaber. Det Europæiske År kommer til at præge hele Unionen, og jeg tror, at hele Unionen vil have øjnene rettet mod denne begivenhed, og det vil være en fantastisk lejlighed til at promovere idrættens sociale, pædagogiske og kulturelle værdier, idet den minder os om De Olympiske Leges rødder tilbage i en tid, hvor idræt ikke kun var et kommercielt anliggende, men hvor den var kultur og pædagogik.
Jeg vidste, hr. formand, at jeg ville finde mig en allieret i Europa-Parlamentet. Ikke blot fordi idéen er opstået her, i Parlamentet, men også fordi Kommissionen altid har haft en trofast allieret blandt parlamentsmedlemmerne, som kunne sætte idrættens idéer og værdier på den pædagogiske dagsorden.
Jeg har med tilfredshed og interesse læst fru Packs betænkning. Hun støtter ikke blot vores forslag, hun forbedrer det også på en lang række områder. Der er dog nogle aspekter i betænkningen, som fortjener en ekstra behandling og vækker forbehold i Kommissionen. Det drejer sig ikke om indholdsmæssige problemer, men snarere om forbehold, der bunder i juridiske overvejelser, eller om, at vi ganske enkelt finder, at nogle af de fremførte idéer går ud over de lovgivningsmæssige rammer.
Der er først og fremmest ændringsforslag 7, som angiver tre specifikke sportsbegivenheder ud over De Olympiske Lege i Athen. Det forekommer mig, at det åbner for spekulationer om hierarkiet i de forskellige sportsgrene og konkurrenceplaner med hensyn til mediedækning, publikumsinteresse osv. Eftersom enhver liste nødvendigvis kan anfægtes og må være ufuldstændig, mener jeg, det ville være at foretrække, at man fulgte devisen "ingen nævnt, ingen glemt".
Dernæst kan ændringsforslag 22 og ændringsforslag 29 og 38, som henviser hertil, desværre ikke godkendes af Kommissionen. Ikke, at jeg ikke finder idéen om at arrangere skoleturneringer, fremme partnerskaber mellem akademiske og sportslige organisationer og udnytte ildens symbolske og mediemæssige værdi både fremragende og gennemførlig, tværtimod, men Kommissionen evner ikke selv at arrangere sådanne projekter. Den har ikke beføjelser hertil, og her vil jeg både understrege på den ene side idrætsbevægelsens og på den anden medlemsstaternes selvstændighed med hensyn til den pædagogiske organisation. Vi kan således ikke tvinge sådanne partnerskaber ned over dem.
Når det er sagt, er også jeg meget knyttet til gennemførelsen af sådanne projekter og til den stærke symbolværdi i f.eks. den olympiske ild og borgfred. Jeg vil ikke kun garantere, at beslutningens tekst gør sådanne projekter mulige, fru ordfører, jeg forpligter mig også til at sætte alt ind på, at vores partnere både i skolerne og i de olympiske komitéer tager initiativ til sådanne projekter inden for rammerne af Det Europæiske År. Jeg har i øvrigt gode grunde til at være optimist, for se blot på det politiske skole-/idrætsprojekt, som er blevet iværksat fra år 2001-2002! Det er et pilotprojekt, som er startet af de europæiske olympiske komitéer og undervisningsministrene i de tre forsøgslande, nemlig Nederlandene, Frankrig og Italien, med bistand fra Europa-Kommissionen. Forsøgsprojektet har vist, at ja, sådanne projekter er mulige, at vi kan gå videre med dem, og at vi kan finde partnere, som vil støtte dem.
På den baggrund, mine damer og herrer, og med Deres hjælp, tror jeg, at vi i løbet af Det Europæiske År for Idrættens Pædagogiske Dimension vil finde mange foreninger, organer og frivillige, som er klar til at hjælpe os. Det er i øvrigt en af de centrale målsætninger for Det Europæiske År at opmuntre uddannelsesinstitutionerne til at samarbejde med de sportslige organisationer. Formel indlæring og uformel pædagogik skal forenes. Idrætten skaber værdier som f.eks. sammenhold, solidaritet, respekt for regler og for modstanderen og at sætte sig ud over sig selv, hvilket alt sammen er elementer, som vil være på dagsordenen til Det Europæiske År.
Det er et olympisk år og et år, som markeres ved andre prestigefyldte begivenheder, og idrætten og idrætsudøverne vil være på forsiderne næsten hver eneste dag. Det er op til os at udnytte denne mediedækning til at bevise, at der ved siden af konkurrenceidræt på højt plan, som faktisk finansieres i rigelige mængder, også lægges et betragteligt stykke arbejde i civilsamfundet, som især er baseret på frivilligt arbejde, der skal støttes og opmuntres. Det er denne pædagogiske og sociale dimension, som Fællesskabet interesserer sig for.
Det er også op til os at forberede dette år ordentligt ved hjælp af arbejde, kontakter og programlægning, som alt sammen er ting, der skal gøres i forvejen. Derfor håber jeg, hr. formand, at Europa-Parlamentet vil sætte alt i værk for hurtigst muligt at nå frem til en politisk aftale med Rådet om en fælles holdning, inden det spanske formandskab slutter, og det er i høj grad også deres ønske. Jeg tror, at det ville være i alles interesse. Det ville især være til gavn for Doris Packs forslag og ønske, som blev fremsat allerede i 1996, nemlig at idrætten og dens sociale og pædagogiske dimension skal frem i forreste række til Europas og de europæiske samfunds bedste. Tak for Deres hjælp.

Formanden.
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 21.40)

