Afghanistan et år efter Bonn-aftalen
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Afghanistan et år efter Bonn-aftalen.
Jeg giver ordet til rådsformanden, hr. Yiannitsis.

Yiannitsis
. (EL) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det er nu et år siden, at Bonn-aftalen blev undertegnet i 2001, og når vi ser tilbage på, hvad der allerede er blevet gjort, og hvad der endnu skal gøres for at sikre, at aftalen gennemføres fuldt ud, vil jeg gerne påpege, at denne aftale danner grundlag for en ny, moderne afghansk stat, og at der er grund til moderat tilfredshed med de fremskridt, der er blevet gjort hidtil.
Efter indsættelsen af en overgangsmyndighed og -regering blev der afholdt et hasteindkaldt Loya Jirga og valgt en præsident. Der er blevet nedsat en lovkommission og en uafhængig menneskerettighedskommission. Der er blevet etableret en centralbank, som har indført en national møntenhed. Der er blevet nedsat et redaktionsudvalg som en forløber for en forfatningskommission. Der er blevet vedtaget et forslag om en national udviklingsramme, som skal bruges som udgangspunkt for landets genopbygning og forbedringen af situationen i landet. Præsident Karzai har udstedt et dekret om en national hær i Afghanistan, hvilket er et stort skridt i retning af afghansk ejerskab inden for sikkerhed og stabilitet. Den 22. december 2002 undertegnede Afghanistan og de seks nabolande Kabul-erklæringen om godt naboskab, hvor de enedes om ikke at blande sig i hinandens interne anliggender. Dette vil få stor betydning for opnåelsen af fred og stabilitet i området. Generelt har præsident Karzai og den afghanske overgangsregering opnået betydelige resultater, og Bonn-processen er på rette spor.
På Petersberg-konferencen den 2. december, som bekræftede løftet om at støtte Bonn-aftalen om Afghanistan og om at sætte skub i landets genopbygning, blev der udstedt en erklæring indeholdende en klar henvisning til målsætningerne og tidsplanen for gennemførelsen af Bonn-processen, indførelsen af en ny forfatning og afholdelsen af valg i 2004.
Både den afghanske overgangsregering og det internationale samfund har imidlertid en lang række opgaver, der skal løses inden den tid. I de seneste seks måneder har der været gennemført flere reformer, nogen synlig genopbygning og begrænset genskabelse af magtbalancen i både den centrale regering og mellem landets centrum og dets regioner. Der skal gøres fremskridt inden for disse områder for at styrke det afghanske folks tillid, som er regeringens nøgle til at opnå folkets støtte. Selve idéen bag Bonn-aftalen var, at overgangssystemet skulle baseres på traditionelle, lokale, nationale og religiøse strukturer i Afghanistan, og der skal sættes mange kræfter ind på at sikre en korrekt repræsentation i overensstemmelse med den centrale regerings bestemmelser.
Derfor skal regeringen i de kommende måneder i endnu højere grad skabe ro og orden, lægge låg over fjendtlighederne og forbedre institutionens arbejde, da den ellers risikerer at skuffe befolkningen og dermed, at befolkningen vender den centrale regering ryggen, slækker på bestræbelserne for at overholde det internationale samfunds krav og bringer anstrengelserne for at nå Bonn-aftalens målsætninger i fare. Regeringen er pr. definition opdelt, eftersom dens medlemmer kommer fra alle dele af landet, og derfor er det vitalt for den, at den konsoliderer sine anstrengelser og fremskynder landets genopbygningsproces. En af de måder, hvorpå man kan støtte den centrale regering, er ved at sikre, at al hjælp kanaliseres gennem regeringen. Dette vil understrege dens autoritet over for hele landet og sikre, at nabolandene og de lokale ledere er med på vognen.
Sikkerheden prioriteres fortsat højt, og vi føler, at alle de afghanske grupper bør opmuntres til at finde en fredelig løsning på deres problemer. Vi er enige med det afghanske folk i, at så længe landet er præget af usikkerhed, er det ikke muligt at gøre de ønskede fremskridt. Genoprettelsen af landets økonomi bør også prioriteres højt. De afghanske myndigheder skal arbejde sammen med Den Internationale Valutafond og indføre en effektiv og sammenhængende makroøkonomi samt en monetær ramme, hvor der kan fostres stabil økonomisk udvikling, og hvor bidragydernes bidrag kan investeres. Som en del af dette arbejde skal vi opmuntre bidragyderne fra Tokyo til at stille de lovede midler til rådighed via det nationale investeringsbudget fremlagt af den afghanske regering.
Fællesskabsstøtten til Afghanistan vil naturligvis fortsat blive ydet på betingelser, som opfylder de grundlæggende principper og værdier, vi tror på som medlemmer af det vestlige samfund. Vores betingelser er rettet mod at nå målene i Bonn-aftalen og derudover sikre, at alle parter i Afghanistan overholder den procedure, der er indført for at skabe fred og stabilitet og danne en repræsentativ regering, dømme terrorister og sætte en stopper for den ulovlige produktion og smugling af narko. Fællesskabsstøtten skal være rettet mod at genopbygge en stabil nation, forbedre fødevareforsyningen og støtte flygtninge og landsforvistes tilbagevenden til landet. 
Medmindre de demokratiske værdier, pluralismen og overholdelsen af menneskerettighederne - herunder kvindernes rettigheder - styrkes, er den sociale og politiske udvikling i Afghanistan uopnåelig. Vi opmuntrer den afghanske overgangsregering til i tæt samarbejde med det internationale samfund at opstille referencepunkter og tidsplaner for den fuldstændige gennemførelse af Bonn-aftalen. Rådet har allerede givet udtryk for sin påskønnelse af den rolle, Tyrkiet påtog sig som førernation for den internationale fredsbevarende styrke, og vi vil gerne rose Tyskland og Nederlandene for at have overtaget kommandoen af den internationale sikkerhedsstyrke i Afghanistan for de næste seks måneder, idet vi ønsker dem al mulig held og lykke med denne vanskelige opgave.
Jeg vil gerne gentage EU's løfte om i samarbejde med FN at hjælpe Afghanistan med at sætte en stopper for den ulovlige produktion og smugling af narko i kraft af en fremskyndelse af genopbygningsprogrammets gennemførelse, herunder i de valmueproducerende områder, udviklingen af retshåndhævende institutioner og opstillingen af et alternativ, et bedre liv for lokalbefolkningen.
Hvis Afghanistan skal kunne fungere som en moderne stat, skal landet gennemføre en række reformer inden for områderne sikkerhed, administration, retsvæsen, finansvæsen og sociale anliggender. Vi glæder os over nedsættelsen af et forfatningsredaktionsudvalg, som skal udarbejde et udkast til en forfatning, der moderniserer retssystemet og beskytter menneskerettighederne. Vi har imidlertid noteret os, at forvaltningskommissionen endnu ikke er fuldt funktionsdygtig. EU er forpligtet til at bidrage til arbejdet i disse organer. Lovkommissionen skal styrkes, hvis den skal forbedre retsplejesystemet. Vi glæder os i denne forbindelse over Italiens afholdelse af en konference om det afghanske retssystem i Rom sidste december. Vi har brug for tidsplaner og referencepunkter for at sikre, at bestemmelserne i Bonn-aftalen overholdes. Aktiveringen af forfatningsredaktionsudvalget og vedtagelsen af en valglov, så der kan afholdes valg i juni 2004, er øjeblikkelige prioriteter, og formandskabet vil fortsat overvåge disse emner via EU's særlige repræsentant i Afghanistan.
2003 bliver et afgørende år for Afghanistan og vil sandsynligvis være bestemmende for landets fremtidige udseende. I 2003 skal præsident Karzai få vedtaget de reformer, der skal sikre en hurtig genopbygning af landet, begrænse de lokale lederes magt, udarbejde et udkast til en foreløbig moderne forfatning baseret på principperne om ærlig administration, indkalde til et konstituerende Loya Jirga og indlede forberedelserne til valget i 2004, så det afghanske folk kan føre deres håb om fred og fremgang i Afghanistan ud i livet og selv bestemme over deres egen fremtid - en fremtid uden vold og frygt. Vi har gentaget EU's fortsatte forpligtelse til at yde et betydeligt bidrag til genopbygningen af Afghanistan.
Endelig vil jeg gerne minde om, at Rådet i sine konklusioner af 4. december opfordrede den højtstående repræsentant og EU's særlige repræsentant, hr. Vendrell, til at følge gennemførelsen af Petersberg-forpligtelserne og til i samarbejde med Kommissionen at udarbejde anbefalinger for nye tiltag, som EU kan iværksætte i bestræbelserne på at støtte den afghanske overgangsregering.

Patten
Hr. formand, jeg og min kollega, hr. Ionitsis, er meget glade for, at vi i dag har mulighed for at drøfte de fremskridt, der er sket i Afghanistan i løbet af det sidste år. Som jeg påpegede det i Udenrigsudvalget i december, er der på mange områder sket gennemgribende ændringer, som giver en reel mulighed for at opbygge et stabilt demokrati. Men det tidsmæssige aspekt er afgørende, idet vi - som ministeren med rette påpegede det - kun råder over en begrænset tidsmæssig ramme, som vi bør udnytte. Hvis ikke det lykkes præsident Karzai og hans regering at styrke deres stilling i landet, er der en risiko for, at disse oprindelige resultater vil gå tabt. 
Men inden vi begynder at drøfte de betragtelige udfordringer, der ligger foran os, vil jeg gerne sige noget om succeserne i 2002, som blev opnået under meget vanskelige omstændigheder.
For kun et år siden mødtes donorlandene i Tokyo og gav tilsagn om over 1,8 milliarder dollars for 2002. Siden da er man nået langt i Afghanistan. I sommer blev præsident Karzai valgt af et hasteindkaldt Loya Jirga til at lede den afghanske overgangsregering, der er nedsat forfatningsudvalg og domstolsudvalg, der indført en ny valuta og retablerings- og genopbygningsprocessen er godt på vej under den afghanske regerings stadigt stærkere lederskab.
Ikke blot har det internationale samfund respekteret de tilsagn, de gav i Tokyo, udbetalingerne er også sket bemærkelsesværdigt hurtigt, i det mindste hvis man sammenligner med erfaringerne fra tidligere.
Jeg mener, at man med rette kan sige, at EU's og Europa-Kommissionens resultater har været særdeles imponerende. I begyndelsen af december var 755 millioner euro ud af EU's samlede tilsagn om 830 millioner euro reelt blevet udbetalt. Kommissionen har spillet en ledende rolle i samordningen af EU's indsats, og vi har været aktivt inddraget i etableringen af en strategisk dialog om Afghanistan med USA og andre G8-partnere.
Jeg må sige, at jeg er meget stolt over, at EU's bistandsprogram har været så godt og blev leveret så hurtigt. Det er et udmærket eksempel på, hvordan man sikrer en vellykket sammenkædning af nødhjælp og retablering, og det har været en udmærket metode til at afprøve reformen af den eksterne tjeneste. Man bør retfærdigvis også rose det udmærkede personale, vi har i det nyoprettede EU-kontor i Kabul.
Jeg vil ligeledes understrege, i hvor høj grad jeg påskynder den særlige repræsentant, som med stor viden og ekspertise udfører et yderst krævende stykke arbejde.
Mere konkret har vores udviklingsprogram på over 205 millioner euro i 2002 bidraget til finansieringen af for det første drift af 238 sundhedsklinikker og over 450 grundskoler som led i regeringens kampagne for tilbagevenden til skolerne i 2002, for det andet fjernelse af landminer og ikke-eksploderede bomber fra et areal på over 8.000 km2, for det tredje genindsættelse i deres job af omkring 17.000 offentligt ansatte i nøgleposter, herunder 2.000 lærere og 2.000 sygeplejersker og læger og for det fjerde oprettelse af nye arbejdspladser. Gennem vores programmer for genopbygning af landdistrikter og byer finansierer vi over 3 millioner mandedage arbejde alene i år, og jeg vil derudover henvise til genopbygningen af infrastrukturer. Kommissionen har sammen med den svenske regering og Pakistan allerede påbegyndt en foreløbig genopbygning af landevejen Kabul-Jalalabad-Torkham, og en fuldstændig genopbygning vil blive indledt næste år.
Desuden har vores humanitære bistand bidraget til, at over 1,8 millioner flygtninge har kunnet vende tilbage til Afghanistan. ECHO har brugt over 70 millioner euro i 2002.
Det er ensbetydende med, at de beløb, vi i alt har brugt i Afghanistan i løbet af de sidste 12 måneder, de beløb Parlamentet har godkendt, nu andrager 275 millioner euro. Jeg mener ikke, at vi på nogen måde kan bebrejdes ikke at have spillet - og fortsat spille - en fuldgyldig rolle i genopbygningen af Afghanistan.
I 2003 vil udfordringen være at konsolidere disse første resultater. Kommissionen vil fortsat spille en ledende rolle. Vi forventer en samlet udviklingsbistand på omkring 185 millioner euro, og der vil fortsat blive ydet humanitær bistand fra ECHO på mellem 45 og 55 millioner euro. Det betyder, at vi ifølge de nuværende skøn vil bruge mellem 230 og 240 millioner euro i Afghanistan i år. Nogle af mine kolleger vil erindre, at jeg i Tokyo på Kommissionens vegne gav tilsagn om at yde 1 milliard euro over fire år til genopbygningsbistand. Dette omfatter ikke de tidligere nævnte bevillinger til humanitær bistand, hvorved Europa-Kommissionens samlede bidrag til Afghanistan finansieret ved hjælp af skatteydernes penge uanset medlemsstaternes bidrag vil ligge betydeligt over 1 milliard euro, for så vidt angår genopbygningen af Afghanistan. Denne form for arbejde er tidligere blevet betegnet som nationsopbygning eller socialt arbejde. Ærlig talt er jeg, når jeg ser tilbage, overbevist om, at vi ikke ville have haft den seneste tids problemer i Afghanistan, hvis vi havde gjort lidt mere ud af dette arbejde i 1980'erne og 1990'erne.

I hvor vid udstrækning 2003 bliver en succes, vil afhænge af tre nøglefaktorer. For det første behovet for at forbedre den interne sikkerhed. For det andet behovet for at sikre, at menneskerettighederne, herunder kvinders og mindretals rettigheder, respekteres fuldt ud. Under mit besøg i Kabul sidste år var en af de mest rørende oplevelser et besøg i en skole i det udbombede sydlige og vestlige Kabul, hvor unge kvinder for første gang i seks år var vendt tilbage til skolebænken og sad i klasseværelser uden tavle og uden lærebøger og blev undervist i fysik. Jeg må sige, at personalets og de unge kvinders engagement og indsats var bemærkelsesværdig. Så enhver, der på noget tidspunkt måtte have overvejet, om det ville have været rigtigt af os at forholde os passivt og lade Taleban-styret fortsætte i det uendelige, burde have været til stede ved denne lejlighed. Den tredje nøglefaktor for os er behovet for fortsat langsigtet forpligtelse fra donorernes side og for effektiv samordning. Parlamentets medlemmer har argumenteret meget overbevisende for en sådan samordning, og det vil jeg, hvis De tillader det, komme nærmere ind på senere. Den interne sikkerhed er afgørende for Afghanistans fremtid såvel som for muligheden for at yde hjælp. Hjælpearbejderne bør kunne arbejde uden frygt for repressalier. I denne forbindelse vil jeg gerne give udtryk for min store foruroligelse over, at en hjælpearbejder mistede livet og to andre blev alvorligt sårede i Kabul lige inden jul. Jeg mener, at vi til tider undervurderer, hvor meget mod og engagement det kræver af hjælpearbejderne at arbejde under sådanne omstændigheder.
Præsident Karzais tilsagn på Bonn II-konferencen den 2. december om at oprette en afghansk nationalhær såvel som undertegnelsen for nylig af Kabul-erklæringen om godt naboskab udgør et velkomment fremskridt. Regeringen bør hurtigt gå videre med oprettelsen af en national hær, selv om der ikke vil foreligge et resultat fra den ene dag til den anden.
I mellemtiden bør det internationale samfund gøre alt, hvad der står i dets magt, for at støtte præsident Karzai og styrke regeringens stilling i alle landets regioner, herunder i kampen mod produktion af opium. Ministeren har allerede henvist til vores foruroligelse på dette område. Hvis man ser på de aktuelle FN-tal, er der så absolut grund til ikke blot at være foruroliget, men til at være alarmeret. Der er sket en betragtelig stigning i antallet af hektarer med opiumproduktion, en hurtig stigning i producentprisen på opium og en betydelig vækst i heroinproduktionen, hvilket har implikationer for nabolandene såvel som for de europæiske lande og tjener til finansiering af organiseret kriminalitet og terrorisme både i og uden for regionen. Jeg er af den opfattelse, at vi bør være betydeligt mere opmærksomme på dette problem i løbet af det kommende år, idet dette problem også har direkte betydning for de politiske myndigheder i selve Afghanistan. Generelt har vi, som fastlagt på Bonn II-mødet behov for konkrete benchmarks til evaluering af resultaterne, så vi kan danne os et billede af Afghanistans fremtid og yde støtte til de reformvillige kræfter i regeringen.
Dette er af afgørende betydning for menneskerettighederne. Flere rapporter har for nylig sat fokus på den uacceptable situation, mindretalsgrupper og kvinderne befinder sig i visse steder i landet. Vi bør sikre en gennemgribende ændring ved at bevirke, at oprettelsen af en uafhængig menneskerettighedskommission giver sig udslag i konkrete ændringer på stedet, og at den nye forfatning sikrer menneskerettigheder for alle, herunder kvinder. Disse spørgsmål er helt klart af afgørende betydning, for så vidt angår parlamentsvalget, der skal afholdes medio 2004.
Vi kan ikke gøre os håb om at formidle en bæredygtig ændring, hvis ikke vi koordinerer bistandsydernes indsats. Vi bør alle fortsat fastholde og understrege vores krav til den afghanske regering om at løse det interne sikkerhedsproblem, respektere menneskerettighederne for alle og opstille benchmarks for udviklingen.
Jeg vil afslutningsvis understrege, at vi må indstille os på at langt, sejt træk - uanset eventuelle andre begivenheder i 2003. Det vil tage tid at genopbygge en velfungerende stat såvel som at hæve det uacceptabelt lave niveau inden for uddannelse og sundhedspleje. Jeg kan forsikre Parlamentet om mit personlige engagement, for så vidt angår denne opgave. Jeg aflagde mit første besøg i Kabul i maj 2002 og vil vende tilbage i februar i år i forbindelse med en rejse til de centralasiatiske republikker. Jeg har til hensigt under mit besøg bl.a. at prioritere drøftelserne om en mere tilfredsstillende koordinering af støtten, herunder ngo'ernes indsats. Det har været meget opmuntrende at modtage støtte fra Parlamentet, især til sikring af midler til Afghanistan i 2003. Jeg glæder mig til et lige så udbytterigt samarbejde med Parlamentet i det kommende år og ønsker at give udtryk for min store taknemmelighed over Parlamentets velinformerede og velovervejede bidrag til drøftelserne om dette emne. Det er ofte vanskeligt for det internationale samfund at fastholde mere end et eller to punkter på dets radarskærm samtidig. Der er en reel fare for, at vi, fordi vi ikke læser så meget om Afghanistan på avisernes forsider, slet og ret antager, at vi har gjort rent bord i Afghanistan. Dette er langtfra tilfældet. Der er endnu meget, der skal gøres i landet. Der venter det internationale samfund alvorlige opgaver i de centralasiatiske republikker, og der er grund til at være foruroliget over situationen i Pakistan. Så jeg håber, at vi kan fortsætte dette arbejde i de næste mange år, uanset hvilke andre tragiske begivenheder der måtte tiltrække sig vores opmærksomhed.

Morillon (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg tror, at jeg straks kan sige Dem efter at have hørt Deres redegørelse, at De kan regne med absolut støtte ikke blot fra min politiske gruppe, PPE-DE-Gruppen, men - og jeg ved det, da jeg har deltaget i forhandlingerne om det fælles beslutningsforslag, der bliver sat under afstemning i morgen - fra alle grupperne i Europa-Parlamentet.
Afghanistan et år efter er for mig allerede fire måneder siden, nemlig den 9. september 2002, hvor jeg rejste til Kabul for at repræsentere Europa-Parlamentet ved mindehøjtidelighederne for den første årsdag for mordet på general Massoud. Jeg var således vidne til en hyldest fra hele befolkningen til minde om ham, der gav modstanden mening og på en så god måde forstod at forsvare de frihedsværdier, der betød så meget for ham.
Jeg kunne også konstatere en vis forbedring af situationen i hovedstaden og i den nærmeste omegn, eftersom de hundredtusinde af fordrevne og flygtede personer, som var tvunget til at flygte under Taleban-styret, hurtig vendte tilbage til deres tidligere bopæl. I juni 2000 så jeg dem i lejre, hvor deres overlevelse afhang af humanitær bistand, som de fortsat modtog takket være modige kræfter - hr. kommissær, De understregede dette - fra nogle få ngo'er, der var blevet i landet på trods af de forhindringer, de mødte fra styret. Jeg kunne da endelig anerkende den midlertidige regerings bestræbelser på for hele landet at etablere det samarbejde, der var nødvendigt for etableringen af varig fred.
Men jeg kunne i samme forbindelse også konstatere den vedholdende trussel fra de fundamentalistiske terrorister, der dræbte ca. 10 uskyldige ved en bombeeksplosion på et marked i et af Kabuls mest populære kvarterer. Og dernæst blev jeg overrasket over det kaos, som var indtrykket fra de alt for mange internationale organisationer, der helt sikkert var i området for at bidrage med den nødvendige bistand til genopbygning af landet, men hvor der reelt ikke var samarbejde hverken mellem dem eller med myndighederne eller med det afghanske folk.
Hr. rådsformand, De har nævnt det, men jeg fik kort sagt denne følelse af afdæmpet tilfredshed, som var resultatet af mine blandede følelser over det opmuntrende i at konstatere, at de bestræbelser, de internationale organisationer har gjort i henhold til Bonn-aftalen, har skabt vigtige fremskridt, over bevidstheden om, at kampen langtfra er vundet, og endelig over overbevisningen om, at alt skal sættes i værk til støtte for den midlertidige regerings skrøbelige myndighed ved at give den midlerne til at vise sine evner til at forbedre sikkerheden og den økonomiske og sociale situation for de afghanske borgere i hele landet.
Hvor står vi i dag? Præsident Karzais regering arbejder fortsat ved hjælp af forskellige instanser i overgangsregeringen på at fremme stabilitet, demokrati og fremgang i Afghanistan. Men for det første har han endnu langtfra nået alle sine mål, som i særdeleshed skyldes, at han ikke har forstået at gøre sin autoritet gældende i de dele af lande, der stadig er under et lille antal krigsherrers autoritet, og som nægter at følge alle de centrale instanser. Derfor er de afghanske mænd og kvinders rettigheder ikke blevet forbedret i den målestok, som regeringen havde fastsat, og det er Europa-Parlamentets opgave at gøre opmærksom på denne situation og anmode om, at al den nødvendige bistand bliver givet til dette, særlig måske ved udvidelsen af ISAF's mandat. For det andet er kampen mod de fanatiske fundamentalistiske tilhængere af al-Qaeda og mullah Omar endnu ikke vundet. Der er stærke forventninger til, at de fortsat vil få støtte fra de såkaldte ukontrollerede områder i nabolandene. Derfor glæder vi os over det engagement, som regeringerne i nabolandene udviste i Kabul i forrige måned, og vi anmoder dem om uden forbehold at samarbejde for helt at ødelægge dette terrornetværk, der stadig findes.
Endelig og måske i særdeleshed - hr. rådsformand, De har sagt det, og jeg var glad for at høre det - beklager vi meget den nuværende mangel på samarbejde mellem de forskellige aktører i forbindelse med genopbygningen. Vi opfordrer til oprettelsen af en egentlig instans, der skal sikre den nødvendige koordinering. De har sagt, at det for at støtte regeringens autoritet er nødvendigt, at hele bistanden fra det internationale samfund går gennem denne regering og i særdeleshed, at den ikke længere gives til en række af de lokale krigsherrer.
Jeg tilføjer som en henvendelse til kommissær Patten, og jeg afslutter med dette, at vi ønsker, at Kommissionen bestræber sig på i forbindelse med iværksættelsen af egne projekter at støtte den afghanske regerings autoritet og muligheder ved i højere grad at anvende nationale kompetencer og national arbejdskraft, som er ressourcer, der måske bliver overset for øjeblikket.
Van den Berg (PSE).
Hr. formand, for dem, som har været der, som har stået oppe på bjergene, og som kender befolkningen, er Afghanistan et smukt land. Den afghanske befolkning er en stærk befolkning, som fortjener vores støtte. Befrielsen af Afghanistan ved hjælp af den internationale koalition mod terrorismen, mod Taleban-styret og mod al-Qaeda-netværket har heldigvis været meget vellykket. Med rette har kommissær Patten sagt, at dette ikke mindst skyldes EU's bestræbelser. Der er en ny midlertidig regering, hele 1,8 millioner afghanere er vendt tilbage efter, for manges vedkommende, årtiers tvunget ophold i udlandet, og i tusindvis af piger og kvinder har nu igen chancen for at få undervisning i Afghanistan. Samtidig trues denne succes af, at nogle af de meget vigtige internationale aktører har vendt sig mod et nyt område, nemlig Irak. Det ville være meget tragisk, hvis den internationale koalition mod terrorismen nu blev uenig og rettede opmærksomheden mod Irak. Vi vil netop have den internationale koalition til at give os ekstra støtte til Afghanistan nu og koncentrere sig herom, da vi ellers kunne tabe terræn, hvilket der med rette er peget på her.
Den afghanske overgangsregering ATA, under ledelse af præsident Karzai, har ved hjælp af ISAF kontrol over hovedstaden Kabul, men faktisk spiller krigsherrerne stadig en alt for stor rolle i forskellige områder af landet, som f.eks. i Herat. Der trues menneskerettigheder, kvinders rettigheder og genopbygningen dagligt. Den højeste og vigtigste prioritet må være at udvide ISAF-mandatet for at hjælpe ATA med at opbygge en national hær, som skal dække hele Afghanistan. På Europas vegne vil Nederlandene og Tyskland fra februar spille en ledende rolle i ISAF-styrkerne, forhåbentlig med et mandat, som virkelig demobiliserer krigsherrerne, opbygger den nationale hær og genopretter myndigheden over hele Afghanistan. Dermed vil den vigtige aftale, som Afghanistan indgik den 22. december sidste år med nabolandene, få en ekstra chance. Først da vil afghanerne have tilstrækkelig tillid og have mulighed for selv at tage fat på genopbygningen.
Næsten 2 millioner flygtninge er vendt tilbage, 700.000 rejser rundt i Afghanistan. De er altså flyttet internt. Derfor er det så vigtigt, at vi med de lokale kræfters medvirken også virkelig udformer den genopbygning, som kommissær Patten talte om, og som der nu gøres en begyndelse med, især inden for undervisning og sundhedsvæsen, fortrinsvis for kvinder og piger.
I 2004 skal der afholdes et frit og ærligt valg, og en ny forfatning skal forberedes. Forberedelserne af dette valg er væsentlige, for det er den måde, hvorpå der virkelig kan dannes en bred, kønsorienteret, multietnisk og repræsentativ regering.
Der er taget fantastiske skridt. Der er nedsat et menneskerettighedsudvalg, oprettet en centralbank og nedsat et forfatningsudvalg, men der kan stadig i høj grad tabes terræn, som general Morillon med rette sagde. Derfor støtter jeg kraftigt det græske formandskabs og kommissær Pattens opfattelse. Lad os anvende de betydelige beløb, som vi har til rådighed for det kommende år, koncentreret, i tilknytning til vores bestræbelser. På baggrund af alt det, der afspiller sig andre steder i verden, må vi nu gøre Afghanistan til en succes. Det lykkes kun, hvis vi opretholder denne koncentration i det kommende år.

Nicholson of Winterbourne (ELDR).
Hr. formand, lad mig først lykønske den græske minister med at have overtaget formandskabet. Vi har stor tiltro til, at det vil blive en succesrig og meget effektiv seksmåneders periode.
Formanden bemærkede i dag, at vores mål må være at gøre Afghanistan til en moderne stat. Kvinders rettigheder giver i stigende grad anledning til foruroligelse, situationen bliver ikke bedre, den bliver værre. Der er indført påbud om at tildække ansigtet i mange dele af landet, kvindernes bevægelsesfrihed er stærkt begrænset. Jomfruelighed undersøges efter politiets forgodtbefindende, kvinder slæbes ind på hospitaler og underkastes fysiske undersøgelser. Med andre ord er kvinderne ved at genindtage deres traditionelle underlegne rolle som mandens ejendom. Kommissæren har allerede bemærket, at kvinders rettigheder er truet i visse områder i landet, men jeg må påpege, at dette også sker på det centrale ledelsesplan. Der er nu indført forbud mod kvindelige speakere i radio og på fjernsyn, selv om flere har haft stor succes. Jeg har mistanke om, at de kvindelige journalister også udsættes for pres i de skrevne medier.
Som nævnt er kvinderne underrepræsenterede, og jeg vil gerne erindre om, at det berømte Loya Jirga næsten udelukkende har mandlige medlemmer. Da vicesundhedsministeren for nylig aflagde besøg i Europa-Kommissionen, var det netop vicesundhedsministeren, dr. Feroz - en mand - der deltog i møderne, og ikke sundhedsministeren selv, den eneste ledende minister, der er en kvinde. 40 % af alle sundhedsfaciliteter har ikke en eneste kvindelig ansat på noget niveau, og dog er det verden over kvinderne, der bærer det grundlæggende ansvar for alle aspekter af familiens sundhed.
Den korrekte oversættelse af ordet Afghanistan er "sorgens og lidelsens land". For kvinderne er Afghanistan i færd med igen at blive deres dybeste sorgs og lidelses land. Den humanitære bistand hjælper utvivlsomt, men er lige så klart fuldstændig utilstrækkelig. Jeg finder det arbejde, som både ECHO og hele Kommissionen udfører i Afghanistan, yderst prisværdigt. Men hvis vi ønsker at gøre Afghanistan til en del af den moderne verden, bør de mest grundlæggende menneskerettigheder og lige respekt mellem kønnene fremstå som en milepæl for vores bistand og en fortsat målestok for vores succes. Det er ikke tilfældet i dag. Hvis vi betragter de mål, hr. Solana har opstillet for EU's indsats i Afghanistan, nævnes kvinderne ikke: Kvinders rettigheder er ganske enkelt ikke medtaget. Men hvis vi mener det alvorligt, bør vi gøre noget ved denne holdning, som tager sit udspring i en stammekultur fra Baluchistan og har bredt sig i regionen.
Hvorfor er vi så tilbageholdende i spørgsmålet om kvinders rettigheder? Er det, fordi Afghanistan er et islamisk samfund? Det er vel ikke nødvendigt, at jeg citerer Koranen for at erindre medlemmerne om, at mænd og kvinder fra islams start har været lige i henhold til Koranen. Det kan ikke være derfor. Jeg anmoder Dem indtrængende om at ændre Ministerrådets prioriteringer og sætte kvinders rettigheder højt på dagsordenen. Hvis ikke det lykkes, kan vi ikke tale om succes overhovedet.
Morgantini (GUE/NGL).
Hr. formand, det græske formandskab udtalte i går, at det, som har førsteprioritet under formandskabets mandatperiode, er at give mottoet "vores Europa" et konkret indhold og at skabe et værdifællesskab i fremtiden. Men det er ikke tilstrækkeligt at definere disse værdier, for retfærdighed, fred og bekæmpelse af fattigdom er målsætninger, som også skal forfølges under vanskelige omstændigheder. Jo mere man taler om fred, jo flere krige fører man i virkeligheden. Man taler om forhandlinger, og imens gør man tropperne klar. Hvor længe bliver vi ved med dette hykleri? Hvor længe skal geværkugler slå palæstinensiske børn ihjel, hvor længe skal menneskelige bomber dræbe israelske civile, hvor længe skal russiske soldater slå folk ihjel i Tjetjenien, og hvor længe skal USA slå folk ihjel alle de steder, hvor de har interesse i det?
Jeg skal ikke komme med flere eksempler, eftersom verden er så stor og forfærdelig. Er jeg retoriker eller sentimental? Nej, jeg giver ganske enkelt udtryk for politisk og moralsk forargelse, og jeg advarer imod, at vi skaber et Europa, der taler med kløvet tunge, sådan som indianerhøvdingen sagde, da hans folk blev tilintetgjort og anbragt i reservater. Et år efter Bonn-aftalen er der ingen tvivl om, at der er sket mange positive fremskridt. Kommissionens tal og kommissær Pattens glimrende analyser - som jeg ikke vil komme nærmere ind på, eftersom han gjorde meget klart rede for dem - er imponerende. Vi ved alle, at der i en situation med sådanne ødelæggelser ikke er nogen genvej til almenvellet, uden at det går ud over specifikke aspekter. Vi skal sørge for civil infrastruktur og genopbygge huse, veje, skoler og hospitaler. Vi skal forhindre, at de flygtninge, der vender tilbage, dør af sult og kulde, og vi skal slå ned på opiumdyrkningen og opiumhandelen ved at give befolkningen nogle alternativer.
Jeg har selv set de fremskridt, der er sket i år, ikke mindst i Kabul - genåbnede skoler og piger, som bliver undervist i journalistik - men samtidig har jeg også set og hørt, at hovedaktører som militærlederne og USA har tilladt den manglende respekt for menneskerettighederne, som stadig er tydelig. Her tænker jeg ikke blot på misbrug og diskrimination af kvinder på arbejdspladserne, på gaderne og i medierne, hvilket i øvrigt ikke kun finder sted i Herat-området, hvor den berygtede Khan holder til, men i hele landet. Jeg tænker også på social diskrimination, begunstigelsespolitikker og nepotisme, som går ud over alle, og jeg tænker ikke mindst på noget, som USA er hovedansvarlig for, nemlig leveringen af våben, bistand og politisk støtte til militærledere, der burde stilles for den internationale domstol.
Det er nødvendigt at støtte den centrale regering og ministeriet for sociale anliggender - ministeren for lige muligheder, Habiba Sarabi, har appelleret til os alle sammen om, at også Europa-Kommissionen yder større bistand og støtte til køns- og kvindepolitikken - og det skal gøres muligt at afholde demokratiske valg i 2004. Som kommissær Patten sagde, er det ligeledes nødvendigt at udbrede centralstyringen til de forskellige områder i landet og ikke mindst at holde den militære magt adskilt fra den civile magt og styrke menneskerettighedskommissionen, ikke bare den i Afghanistan - Sima Samara er en modig kvinde, som modigt bliver ved med sit arbejde - men også inden for UNAMA. I Kabul mødte jeg repræsentanter for UNAMA, som ikke kunne rejse rundt i landet af frygt for krigsherrerne, men også for marinesoldaterne, og som ikke turde fortælle om de menneskerettighedskrænkelser, der fandt sted, og som vi var medvidende om. Derfor er det nødvendigt at iværksætte undersøgelser på UNAMA's vegne. Men tiden går, og det er ikke nogen fordel for de demokratiske kræfter. Det sagde kommissær Patten også, og han sagde ligeledes, at vi kommer for sent. Måske kunne vi have gjort mere i 1980. Donorlandene bør efter min mening lytte mere til regeringen og navnlig til kvindeorganisationerne, som kraftigt understreger, at det er nødvendigt at standse krigsherrerne og genopbygge landet med ret og demokrati. Demokratiet kan nemlig ikke eksistere, hvis der finder tortur og massakrer sted som i Mazar-i-Sharif. Europa skal fortsat gøre sin del. Den er den vej, vi skal gå, nemlig at skabe kontinuitet i vores arbejde og indsats.

Lagendijk (Verts/ALE).
Hr. formand, for fire måneder siden deltog vi i en anden debat om Afghanistan, her i denne sal, til dels med de samme mennesker. Jeg har lige læst betænkningen en gang til og må drage den konklusion, at en lang række emner, som blev behandlet dengang, desværre stadig er meget aktuelle, såsom kvindernes stilling. Jeg kan ærlig talt ikke tilføje ret meget til Emma Nicholsons imponerende tale derom. Jeg synes imidlertid, at tiden er inde til at gå længere end blot konstatere, at kvindernes stilling er forværret det sidste år. FN's Menneskerettighedskommission, som har en særlig udsending om kvindernes stilling, bør virkelig indlede målrettede undersøgelser på steder, hvor vi alle ved, at kvindernes stilling er forværret, f.eks. i Herat. Det er også på tide, at det internationale samfund, inklusive EU, gør det klart, at hjælp er afhængig af, om der sker fremskridt med kvindernes stilling, og at en forværring vil få konsekvenser på længere sigt.
Et andet emne, som vi behandlede for fire måneder siden, var - og en række kolleger har også nævnt det nu - udvidelsen af ISAF's mandat uden for Kabul. Kofi Annan kaldte denne udvidelse en forudsætning for vedvarende stabilitet i Afghanistan. I sit svar på vores bidrag for fire måneder siden sagde kommissæren selv dengang, og jeg citerer: Jeg er sikker på, at medlemsstaterne vil notere sig bemærkningerne fra en del parlamentsmedlemmer. Hr. Yiannitsis, jeg stiller endnu en gang det spørgsmål, som jeg dengang også stillede Deres danske kollega: Er Rådet rede til at stille penge og tropper til rådighed for at muliggøre denne udvidelse? Hvis det ikke er tilfældet, beder jeg Dem om at sige det. Så bliver denne illusion ikke hængende over vores hoveder. Jeg er overbevist om, at det er nødvendigt, for ellers vil der ikke være stabilitet nogen steder i Afghanistan.
Hvorfor er udvidelsen af ISAF-mandatet så nødvendig? Det har i høj grad at gøre med, hvad jeg vil kalde krigsherrernes perverse tilbagevenden. Jeg citerer igen, hvad hr. Patten sagde den 4. september: Vi må ikke genindføre krigsherrerne som led i den fortsatte kampagne mod al-Qaeda. Hr. kommissær, kære kolleger, desværre sker det stadig. Nogle af krigsherrerne støttes stadig finansielt, men også med våben som led i bekæmpelsen af terrorismen. Det må virkelig bringes til ophør. Ellers vil alt, hvad vi drøfter her vedrørende reformer, simpelthen ikke få en chance. Tag f.eks. den kendsgerning, at mange krigsherrer og generaler samtidig også er guvernører. Dette må ikke fortsætte. Det fremmer blot deres anseelse, og det må virkelig bringes til ophør.
ISAF's stilling er kommet i knibe, selv i Kabul. Der er et stigende antal episoder, og med rette har den nuværende tyrkiske kommandant advaret om, at denne situation kun vil blive forværret i tilfælde af et angreb på Irak. Det er meget forståeligt, at der i Tyskland og i Nederlandene, de lande, som overtager ledelsen af ISAF, hersker en voksende bekymring over, at krigsherrerne, sammen med al-Qaeda, sandsynligvis vil bruge et angreb på Irak til at sætte befolkningen op mod alle vesterlændinge, ikke blot soldater, men også hjælpearbejdere. Hvis ISAF's mandat ikke udvides, hvis krigsherrernes rolle ikke begrænses, vil reformerne simpelthen ikke have en chance. Så vil menneskerettighederne fortsat blive krænket, og - lad os ikke glemme det - så vil det internationale samfunds og EU's troværdighed blive draget i tvivl. Det må ikke ske.

Muscardini (UEN).
Hr. formand, præsident Karzai har gjort en prisværdig indsats. På trods af de mange vanskeligheder har han iværksat udarbejdelsen af en ny forfatning og oprettelsen af en national hær - to ting, som udgør det nødvendige grundlag for opbygningen af en verdslig, demokratisk og velfungerende stat. De tal, der blev nævnt på Petersberg-konferencen, giver grobund for optimisme. EU har allerede bevilget 830 millioner euro, hvilket har haft mærkbare konsekvenser, når det gælder medicin, sundhed, uddannelse - som pigerne nu også endelig får adgang til - sikkerhed via minerydning og afmontering af ikke-eksploderede bomber, landbrug, sanering af byområder, genopbygning af infrastruktur, flygtningenes tilbagevenden og bistand til flygtningene, som endelig kan vende tilbage til deres land.
Der er dog stadig meget, der skal gøres. En stor del af de bevilgede EU-midler er nemlig stadig fastfrosset, og det er nødvendigt, at vores landes regeringer gør en større indsats for den demokratiske udvikling i Afghanistan. Et af hovedpunkterne i forbindelse med udviklingen er således udbredelsen af et landbrug, som levner mindre jord til opiumdyrkning. Derfor er det klart, at ikke blot EU, men også de enkelte nationalstaters regeringer og deres landbrugsministre - måske i samråd med de nationale landbrugsorganisationer - skal være hurtigere til at hjælpe Afghanistan og de afghanske landbrugere med at omstille deres afgrøder, hvilket bl.a. skal ske med bistand fra teknikere og eksperter på området.
Terrorproblemet er dog stadig uløst, og EU skal gentage sin politiske og moralske støtte til de verdslige regeringer i de muslimske lande, som ønsker at bekæmpe den fundamentalistiske ekstremisme. Medlemmerne af de forskellige terrornetværk opererer nemlig ikke alene stadigvæk i de områder af Afghanistan, som endnu ikke kontrolleres af regeringen, men bor og arbejder også i de tilgrænsende lande og er operationelt forbundet med områder, hvor man tiltrækker og rekruterer nye medlemmer, f.eks. visse områder i Somalia og i Sydøstasien.
Støtten til Afghanistan hænger ikke kun sammen med det rent politiske eller økonomiske princip om internationalt samarbejde, men er også en særdeles konkret udfordring, hvor det gælder om at forsvare civilisationen, befolkningernes værdighed og friheden nu og i fremtiden.
Hvad kvindespørgsmålet angår, er der stadig tale om et omfattende og uløst problem, men det skal bemærkes, at der nu er kvindelige ministre i Afghanistan, f.eks. ministeren for kvinders vilkår, og at den første ambassaderåd ved den afghanske ambassade i Bruxelles er en kvinde, som aktivt gør en indsats og samarbejder med regeringen for netop at forbedre kvinders vilkår.
Endelig må vi i vores første status over aktiviteterne i det frie Afghanistan ikke glemme general Massoud og EU's langsomme reaktion på den anmodning om hjælp, som han netop kom med nogle få måneder, før han blev myrdet og før tragedien med Twin Towers. Derfor vil vi gerne endnu en gang opfordre Europa-Parlamentet til at give ham Sakharov-prisen posthumt eller - hvilket ville være endnu bedre - til at oprette en Massoud-pris, som skal tildeles til dem, der på tragisk vis har givet deres liv for at forsvare deres folk og friheden.

Dell'Alba (NI).
Hr. formand, kære kolleger, det er interessant at høre visse gengivelser af kendsgerningerne, hvor man - med rette - nøje lægger mærke til de mindste fejl, og hvor man fuldstændigt glemmer eller lader, som om man glemmer, hvad der var i Afghanistan tidligere, nemlig Taleban-styret. Det samme sker i andre situationer, hvor man kritiserer den indsats, som eventuelt kan føre til en krig i Irak, men glemmer de tusindvis og hundredtusindvis af mennesker, som er blevet slået ihjel, tortureret og udryddet af Saddam Husseins regime. Jeg vil gerne sige til fru Morgantini, at der ganske vist finder krænkelser af menneskerettighederne sted i Afghanistan, men hvis vi havde rettet os efter hende og hendes venner, og hvis det internationale samfund havde undladt at gribe ind i Afghanistan, sådan som de bad os om, ville der i dag ikke finde nogen krænkelser af menneskerettighederne sted i landet af den enkle grund, at der overhovedet ikke ville være nogen menneskerettigheder, hvilket der heller ikke var. Derfor mener jeg, at vi i vores efterfølgende status bør sammenligne det, der var før, med det, som det internationale samfund og Karzai-regeringen med møje og besvær forsøger at få indført.
Ud fra dette synspunkt, kære kolleger, vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på noget, der skete for to dage siden, og som efter min mening er yderst vigtigt, nemlig at den afghanske regering har tiltrådt og ratificeret traktaten om Den Internationale Straffedomstol. Hvis man tænker over det, er dette en fantastisk begivenhed med den situation, der er i Afghanistan, og når der samtidig er mange lande, som - desværre med USA i spidsen - er modstandere af denne domstol. Det mener jeg, at Europa-Parlamentet bør notere sig, og det bør støtte ønsket om også på denne måde at deltage fuldt ud i det internationale samfund, for hvem ved, om domstolen i fremtiden netop kommer til at dømme de forbrydelser, der er blevet begået i landet.

Brok (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, kære hr. kommissær, den afghanske befolknings lidelser gennem årtier forbyder os at føre en kynisk diskussion, selv om fristelsen til at gøre det er meget stor. Vi må forstå, at et i forvejen fattigt land siden den sovjetiske invasion gradvis er blevet slået helt i stykker gennem årtier og derefter har slået sig selv i stykker i en borgerkrig, indtil Taleban-styret klarede resten, og at der efter fjernelsen af Taleban-styret blev mulighed for en genopbygning.
Men spørgsmålet rejser sig, hvorvidt autoriteten hos både de militære sejrsherrer og den nuværende regering er tilstrækkelig til virkelig at skabe stabilitet og genopbygning. Vi må konstatere, at den stabilitet, der er nødvendig for at tilvejebringe virkelig bistand i hele landet, ikke er til stede. Snyder vi ikke nogle gange os selv, når en stor del af opbygningsarbejdet kun foregår i Kabul? I Kabul falder de ikke-statslige organisationer over hinanden for at gennemføre projekter, fordi det er for farligt andre steder, hvorfor hjælpen når hurtigt og koncentreret frem til projekter, der dog ikke gavner opbygningen af hele landet.
Men hvis det ikke lykkes at skabe stabilitet i hele landet, så kan vi afholde nok så mange donorkonferencer og lignende, men vi får ikke erhvervslivet til at investere midler fra den private sektor. For man investerer kun private midler, når man har en vis sikkerhed, både militært og retspolitisk, for, at man kan arbejde videre med disse midler, og at de ikke går tabt.
Efter min mening skal vi derfor undersøge dette meget kritisk, så vi ikke får folk til at tro, at vi er aktive, men ikke virkelig hjælper folk. Den hurtige hjælp, som skal ydes til hele landet, skal også fordeles retfærdigt. For mig at se er der f.eks. endnu ingen garanti for, at flertallet af den afghanske befolkning, pashtunerne, er inddraget i den politiske beslutningstagning i Kabul og i de øvrige gavnlige ting på samme måde som andre. Hvis det ikke er tilfældet, er der efter min mening stor fare for, at det kan medføre en modstand, som nye krigsherrer kan udnytte til, når solen igen står højere på himlen, nye interne konflikter, som vil gøre det endnu vanskeligere at sikre stabilitet i hele området og få investeringer, organisere hjælp - og på den måde kommer landet ind i en ond cirkel - således at vi befinder os i en situation, hvor vi ikke er i stand til at opnå så gode resultater.
Her kunne der faktisk opstå den situation - og det siger jeg meget bevidst, fordi soldaterne i mit eget land sammen med andre jo påtager sig ansvaret dér - at det på grund af disse forudsætninger bliver langt farligere for enkelte soldater end alt det, man nu planlægger i Irak. Det er også et synspunkt, som det ikke er hensigtsmæssigt at give udtryk for. Det er ikke politisk korrekt at skabe denne sammenhæng. Men jeg frygter, at det er sandheden eller i det mindste en risiko.
De, der kender Afghanistans historie, ved, at udenlandske tropper aldrig har følt sig godt tilpas dér særlig længe. Når jeg tænker på, at selv USA ikke længere kan garantere for landets egne soldater, men nu begynder at opbygge camps i bestemte områder, som man kan trække sig tilbage til om natten, så minder det mig også om andre eksempler.
Derfor vil jeg, hr. formand, bede Dem have opmærksomheden henledt på disse kendsgerninger sammen med os i en åben diskussion, så vi på dette grundlag kan skabe nogle virkelige forbedringer og ikke kun vække det indtryk, at der strømmer penge til, som man ved ikke løser problemet på lang sigt.
Sakellariou (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg er sikker på, at De uden problemer ville forstå mig, hvis jeg talte tysk, men til ære for det græske formandskab skal jeg pine tolkene med mit græske.
Hr. formand for Rådet, jeg kan fuldt ud tilslutte mig Deres fremlæggelse af situationen i Afghanistan. Jeg tror, vi alle er moderat tilfredse. Vi kan alle se de bestående mangler i Afghanistan, og vi ved alle, hvad der skal gøres i de kommende år. Ligesom kommissæren henviste De selv til den manglende sikkerhed, fjendtlighederne og produktionen og smuglingen af narko, og jeg tror, Parlamentet er helt enig i den tidsplan, De foreslår for afholdelsen af valg i Afghanistan og den generelle forbedring af situationen i landet. 
Der er ikke nogen grund til, at jeg gentager det, vi alle er enige om. Jeg vil gerne understrege to punkter, som aldrig bør udelades, når vi drøfter Afghanistan. Det ene er de skrækkelige ting, der er sket under dække af bekæmpelsen af terrorisme. Lad der ikke være nogen tvivl: Jeg støtter kampen mod terrorisme i såvel Afghanistan som alle andre steder 100 %. Krigsherrerne og Taleban-styret har aldrig været vores allierede. Det var ikke EU, der trænede, leverede våben til og hjalp Taleban gennem Pakistan. Det var ikke os, der oprettede de styrker, vi nu kæmper imod. Men kampen mod terrorisme, kampen mod overtrædelse af menneskerettighederne og terrorisme mod kvinder, kampen for demokrati og retsprincipper er kun en overbevisende kamp, hvis den udkæmpes med udgangspunkt i respekt for menneskerettighederne og for folks - også terroristers og kriminelles - ret til at leve. 
Jeg vil gerne bidrage til dagens forhandlinger om Afghanistan med to meget mørke sider af denne krig. Først de rædselsvækkende påstande om nedslagtningen i Mazar-i-Sharif. Efter min opfattelse er FN forpligtet til både at efterforske og undersøge disse påstande og til at offentliggøre resultaterne af deres undersøgelser. Dernæst bør vi alle skamme os over den skæbne, fangerne led i Guantanamo og andre fangelejre oprettet af det amerikanske militær for arresterede medlemmer af Taleban-styret og folk, der blev fængslet og kaldt talebanere. EU bør gøre noget ved dette. Det er en skændsel.

Fraisse (GUE/NGL).
Hr. formand, kære kolleger, jeg har for en gangs skyld den fordel, at jeg ikke skal tale om abstrakte ting, men at jeg kan basere mit indlæg på en rejse, som flere af os har foretaget. Jeg rejste sammen med mine socialdemokratiske kolleger i Europa-Parlamentet til Afghanistan i november. Hr. kommissær, jeg vil sige, at modtagelsen af Kommissionens repræsentanter i landet, og det arbejde, de udfører, kun kan øge den stolthed, som De nærer over for alle de medlemmer af Kommissionen, som vi mødte, og som hjalp os med at besøge området og afholde møder med de politisk ansvarlige. Det vil jeg først og fremmest sige, for det arbejde, som Kommissionen udfører i landet, er ekstraordinært.
Jeg kan huske Bonn-aftalen, der blev indgået for lidt over et år siden. Jeg kan også huske den prioritet, som Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder gav til nødvendigheden i at klarlægge, hvor vigtig kvindernes deltagelse i proceduren med magtfordeling er. Jeg kan også huske, at vi i Europa-Parlamentet udarbejdede en rapport om kvindernes plads på to niveauer i væbnede konflikter, dels som ofre og dels som aktører. Jeg vil tale om dem begge samtidig. Det giver mening at tale om dem begge i dag i forbindelse med det, som den afghanske befolkning forventer af Europa. Det er også noget, som jeg vil understrege, nemlig at vi har et ansvar over for den afghanske befolkning, der forventer så meget af os.
For at vende tilbage til kvindernes situation er problemet meget vanskeligt, men samtidig er det meget klart, så man skal være meget præcis! Om nogle uger findes der en afghansk forfatning. I november blev der nedsat en komité til dette, og blandt de ni medlemmer er der to kvinder. Men hvad vil det helt nøjagtig sige, når der tales om de afghanske kvinders plads i forfatningen? Der tales om en tilbagevendelse til forfatningen fra 1964. Jeg var nysgerrig, så jeg undersøgte forfatningen fra 1964, hvor menneskerettighederne generelt og kvindernes rettigheder i særdeleshed står beskrevet på en meget vag måde. De siger det selv dernede. Alt dette er meget vagt.
Vi ved, at ingen retsdokumenter og ingen forfatning siden Anden Verdenskrig har set bort fra dette specifikke punkt om kvinders rettigheder. Det er derfor vigtigt for mig, og De nævnte det, hr. kommissær, at handle, så kvinderne bliver nævnt i den afghanske forfatning. Jeg mener på baggrund af de drøftelser, vi havde i landet, at dette endnu ikke er sikkert. Men det er en af vores opgaver.
Det er grunden til, at jeg insisterer så meget på dette punkt, hvilket jeg også gjorde dernede i forbindelse med de forskellige møder. Kvinders rettigheder er en afslørende faktor. Den er ikke kun en afslørende faktor i kriser, den er også en afslørende faktor for situationen i hele samfundet. Lad os huske på det, som Fourrier sagde, nemlig at sociale ændringer kan måles på kvindernes frihed.
Wyn (Verts/ALE).
Hr. formand, faren ved de forskellige tiltag til bekæmpelse af terrorisme, der er truffet siden 11. september, er, at vi forledes til at tro, at alle problemer derefter er løst i de dele af verden, hvor denne strategi har fundet anvendelse. Virkeligheden er dog en ganske anden. I Afghanistan kontrolleres størstedelen af landet uden for Kabul fortsat af de forskellige krigsherrer og regionale ledere, som stadig gør sig skyldige i omfattende krænkelser af menneskerettighederne, herunder tortur og bortførelse af civile afghanere. Og som nævnt krænkes kvindernes rettigheder til stadighed
I lighed med tilbageholdelsen af 600 personer uden anklage eller dom i Guantanamo Bay på Cuba, som hr. Sakellariou henviste til, er der tale om spørgsmål, som vi har tendens til at glemme, idet vi overbeviser os selv om, at problemerne er blevet eller er ved at blive løst. Situationen er blevet forværret i Afghanistans Herat-provins, som ledes af guvernør Ismail Khan. I dette område, som engang havde en liberal, litterær og kulturel tradition, forfølges kvinder på ny og hindres adgang til uddannelse, sundhedspleje og retssystemet. Selv under Taleban-styret foregav man i det mindste at have en hvis central kontrol, der begrænsede disse regionale autokraters råderum. Nu er mange regioner vendt tilbage til næsten diktatoriske tilstande, og midlerne til genopbygning tilfalder ledere, som gør sig skyldige i menneskerettighedskrænkelser politisk og finansielt.
Det må standses. UNAMA, De Forenede Nationers bistandsmission i Afghanistan bør indstille den finansielle støtte til disse krænkende krigsherrer øjeblikkeligt.
For nylig så flere medlemmer af Europa-Parlamentet en film af Jamie Doran, den skotske instruktør, som fremslagde konkrete beviser for eksistensen af massegrave i Mazar-i-Sharif-regionen, som anses for at rumme de jordiske rester af 3.000 krigsfanger, som blev dræbt og torteret af anti-Taleban-styrker. Der er tale om grusomheder, som de amerikanske styrker var vidne til og ikke forhindrede. Jeg er glad for, at FN og EU nu er nået til enighed om at undersøge denne påståede forbrydelse.

Andrews (UEN).
Hr. formand, genopbygningen af Afghanistan er i mine øjne ikke tilnærmelsesvis begyndt til trods for de forsikringer, vi har modtaget her i Parlamentet i dag. Krigsherrerne opretholder stadig deres jerngreb om områderne uden for Kabul, og kvinderne er stadig klædt i burkaer og frataget alle rettigheder, herunder retten til uddannelse og primær sundhedspleje. Jeg mener, at USA og resten af den vestlige verden havde ret i at forsøge at ødelægge al-Qaeda og dræbe Osama bin Laden, men det er hidtil ikke lykkedes. Der er gjort meget for at forbedre kvindernes rettigheder i Afghanistan, men hidtil er alt som sagt uforandret.
Jeg mener, at Afghanistan kun er toppen af isbjerget, for så vidt angår USA. Mange kommentatorer lader forstå, at det er en del af en strategi, der skal sikre adgang til olie fra Det Kaspiske Hav. Nu er spørgsmålet, hvor mange fronter der vil blive åbnet efter Afghanistan. Amerikanerne forbereder en krig mod Irak, som kan få uforudsigelige og ukontrollerbare konsekvenser. De vil selvfølgelig have vundet kontrollen over Iraks olie, men Afghanistan tilsidesættes. En engelsk meningsmåling viste for nylig, at 71 % var imod, at deres regering deltager i en krig uden Sikkerhedsrådets godkendelse. Så snart krigen begynder, vil andre europæiske ledere utvivlsomt bøje sig for USA's vilje ligesom Tony Blair og lade hånt om befolkningens synspunkter, hvilket siger meget om vores demokrati.
Iraks folk har lidt under død og ødelæggelser i de sidste 11 år som følge af USA's sanktioner. Noget tilsvarende gælder Afghanistan. Vi må se klart på vores politik i Mellemøsten og andre steder.

Kronberger (NI).
Hr. formand, situationen i Afghanistan er uløseligt forbundet med hele situationen i Mellemøsten. Den kan ikke ses uden sammenhæng med den ophedede førkrigsstemning i Irak. Fredsstifterne i Afghanistan skal levere troværdige beviser på, at det for dem handler om stabilitet og opbygning af demokratiske strukturer og ikke om at tilfredsstille påbuddet om en bedre udnyttelse af råstofressourcerne respektive om bygning af pipelines til transport af centralasiatisk mineralolie- og gasforekomster.
Enhver afstandtagen fra folkeretten under dække af terrorbekæmpelse anretter svære skader på arven efter det internationale retssystem. 200 års opbygning af et civilisatorisk samfund er i fare. En uafhængig undersøgelse af anklagerne i forbindelse med de formodede massakrer i Mazar-i-Sharif og en offentliggørelse af resultaterne er en mindsteforudsætning for, at det internationale folkefællesskab kan bevare sin troværdighed i Afghanistan.
I den forbindelse vil jeg gerne takke det græske rådsformandskab for, at det har gjort emnet Irak, krigsforberedelserne i Irak, til et centralt emne, og også udenrigsministeren for hans meget klare og konkrete ord om Afghanistan.
Stenzel (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, trods kriserne fra Nordkorea til Mellemøsten og den uberegnelige situation i Irak må vi ikke miste Afghanistan af syne. Derfor bifalder jeg, at det nye græske formandskab har gjort eller gerne vil gøre Afghanistan til et prioriteret emne. Kampen for stabilitet i Afghanistan er endnu langtfra vundet, siden Taleban-styrets blev styrtet, og Hamid Karzai blev indsat på den afghanske præsidentstol. Det er foruroligende, at Taleban-kæmperne igen er begyndt at organisere sig med war lord Hekmatjar for igen at træde den lille sarte plante i form af et statsligt demokrati ned. Det er bekymrende, at Karzai-overgangsregeringens autoritet ikke rækker længere end til Kabuls ydre grænser, og det er foruroligende, at opiumdyrkningen oplever en renæssance. I grunden er det et kapløb med tiden, men vi må ikke resignere i vores bestræbelser på at støtte den politiske køreplan, der skal munde ud i almindeligt valg i midten af 2004. Man kan sammenligne opgørelsen over det, der hidtil er sket, med det berømte glas vand, der enten er halvt tomt eller halvt fuldt.
Vi må langt om længe indstille os på, at vi på længere sigt skal sikre både finansiel og politisk bistand for at give opbygningen af demokratiske institutioner i dette land, der er ødelagt af årtiers krig og borgerkrig, en chance. Der er naturligvis også behov for en forlængelse af den internationale beskyttelsesenhed ISAF's mandat. At man kun vil forlænge indtil 2003, er for mig vanskeligt at forstå. Det skal dog hilses velkomment, at Tyskland og Nederlandene har erklæret sig parat til at påtage sig ledelsen af denne enhed. Det er generelt et tegn på, at europæerne i høj grad tøver med at engagere sig på længere sigt og går frem med disse små skridt. Også de mange konferencer i Washington, Kabul, Bonn og Oslo giver ofte snarere indtryk af at være beroligende piller end at være udtryk for en energisk politik, der skal styrke opbygningen af demokrati i dette land.
Kravet om at forlænge og udvide den internationale beskyttelsesenheds mandat er et rigtigt krav. Desværre har det endnu ikke været i overensstemmelse med virkeligheden. Der er også behov for et samarbejde mellem alle Afghanistans nabolande, hvis det skal forhindres, at al-Qaeda-netværket bliver styrket igen. Der er sket nogle ting her. Man bør heller ikke helt forlade tanken om et ægte genopbygningsagentur efter Kosovo-modellen.
At der igen skal sendes en parlamentsdelegation til Afghanistan til foråret, er helt sikkert værdifuldt, men det giver kun mening, hvis resultaterne også gennemføres politisk. Det omfatter især politisk bistand i form af videregivelse af administrativ knowhow. Hvad er det, det primært handler om? Det handler om at adskille den civile og den militære magt, at forhindre en islamisk-fundamentalistisk reaktion inden for retsvæsenet og især om at forhindre humanitære katastrofer.
Theorin (PSE).
Hr. formand, jeg havde det privilegium at tale til de afghanske ledere på Bonn-konferencen på FN-mægler Brahimis invitation. Jeg var på det tidspunkt ordfører for Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder og havde lyttet til en repræsentant for organisationen Rawa om kvindernes situation i Afghanistan. Jeg kunne følgelig stille de indlysende krav om, at kvinder skal deltage i den provisoriske og den permanente regering og ikke blive marginaliseret i genopbygningsarbejdet.
Udvalget arrangerede sammen med ikke-statslige organisationer en konference for kvinder fra Afghanistan. De fælles prioriteter fremførte vi efterfølgende i en beslutning, som Parlamentet vedtog i mødeperioden i december 2001. På udvalgets vegne anmodede jeg om, at Budgetudvalget skulle introducere et særligt ekstra punkt om støtte til kvinderne i Afghanistan, hvilket udvalget og Parlamentet også gjorde.
Hvorfor fortæller jeg Dem om denne baggrund? Fordi jeg ser meget få spor af den i den fælles beslutning. Ordet "kvinder" og deres menneskerettigheder mangler. Kvindernes prioriteringer nævnes ikke i beslutningen, men det gør den afghanske regerings. Kravet om, at alle bistandsprojekter skal have et ligestillingsperspektiv, mangler også.
Kvinders rettigheder glemmes hurtigt i den mandeverden, vi lever i. Den stærke og proaktive ligestillingsminister er blevet fjernet fra den provisoriske afghanske regering, og kvinderne i Afghanistan er nu næsten usynlige som aktører, på trods af at formentlig to tredjedele af befolkningen udgøres af kvinder og børn.
Mit spørgsmål til Kommissionen og Ministerrådet lyder: Hvordan skal dette tolkes, er kvinderne igen blevet glemt, stilles der ingen krav om kvinder til den afghanske regering?
Kvinderne var ofre under både Den Nordlige Alliance og talebanerne. Kvinderne er fredens vigtigste aktører. En politik for Afghanistan skal være en politik for flertallet, for kvinder og børn.
Frahm (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg kunne jo godt fortsætte, der hvor min kollega Theorin standsede. Det er som om, at mange af de ting, vi tager meget alvorligt, når vi holder tale, ikke rigtigt bliver taget alvorligt, når det kommer til praksis. Kvinders rettigheder, kvinders retsstilling er en af dem. En anden er international ret, menneskerettigheder. Når snakken falder på Afghanistan, kommer jeg da automatisk til at tænke på de mennesker, der sidder i Guantánamo; der sidder europæiske borgere. Hvad er der blevet af deres ret? Hvilket retssystem hører de ind under? intet overhovedet. USA respekterer ikke international ret - det ved vi godt - men de respekterer heller ikke deres egen ret. Jeg synes, det er underligt, at vi har en beslutning liggende her fra Parlamentets side, som overhovedet ikke vil forholde sig til den situation, at en række europæiske borgere sidder i fangelejr - og at vi ikke ved, hvor længe de skal sidde der, hvordan deres fremtidsudsigter er, og hvilket retssystem de falder ind under. Jeg synes også, det står i grel modsætning til, at man i andre situationer kræver overholdelse af international ret. Irak er et meget godt eksempel, hvor vi kræver, at de efterlever internationale bestemmelser, efterlever FN's resolutioner. Vi giver på den måde folk - også i Afghanistan - indtrykket af, at der er to standarder i denne verden, nemlig den standard, som vi kræver, at de skal overholde, og så den standard, vi selv har tænkt os at overholde, fordi vi nu engang har magten og dermed efter egen formening også retten.
Et andet område, hvor vi står over for sådanne problemer, er massakren i Mazar-i-Sharif. Der er ganske meget, der tyder på, at der var amerikanske soldater til stede. Enkelte hævder, at de deltog. Men der er meget, der tyder på, at de var til stede. Alligevel gør vi ikke noget for at få undersøgt denne sag til bunds og få krævet de ansvarlige stillet for en domstol. Jeg synes, vi har problemer med de dobbeltstandarder. De gør det sværere i forhold til Afghanistan og det afghanske folk.

Sörensen (Verts/ALE).
Hvorfor er det så vanskeligt at skabe forandring? At ankomme i Afghanistan eller Kabul er at træde ind i en verden, der udelukkende er mandlig. Mænd med stikkende øjne og truende blikke, der er rettet mod kvinder. Nogle mænds ydre er ganske vist forandret, men ikke deres indre. Når man går rundt i den kendte Chicken Street i Kabul f.eks., ser man tiggende kvinder i snavsede, gamle burkaer, tiggende børn og snakkende mænd. Vi må ikke glemme, at der stadig findes en kultur med mænd, som synes, at kvinder ikke skal uddannes. Er der løsninger? Ja. I et land, hvor folk altid har kæmpet mod hinanden, må man involvere kvinderne, kvinderne skal have en prominent plads, og det skal gennemtvinges. For kan vi f.eks. forestille os et samfund i EU, hvor der var et sundhedsvæsen uden kvinder, og hvor der fandtes undervisning uden kvinder? Dette er blot et af de mange eksempler.

Souchet (NI).
Hr. formand, vi må ikke glemme dette Afghanistan. Det er FN's pligt at hjælpe med at give fuld suverænitet til et af dets hårdt prøvede medlemmer, der i løbet af 30 år har været udsat for alle tænkelige katastrofer: invasion af fremmede magter, borgerkrige, kommunistisk og islamisk herredømme, tørkeperioder, statens sammenbrud og etableringen af en terrorsammenslutning. Fjernelsen af talebanerne har vist et land, hvor alle de nationale statslige strukturer skal genopbygges, og hvor man kan begynde med de strukturer, der sikrer den ydre og den indre sikkerhed, nemlig en national hær og et nationalt politi, som er helt nødvendige instrumenter, for at den lovlige regering kan råde over hele landet.
I løbet af perioden med oprettelse af basisafdelinger i hæren og inden for politiet i et land, hvor de private militser omfatter 30 gange så mange mænd som den afghanske hær, er der kommet opfordringer til at udvide mandatet geografisk for den internationale sikkerhedsstyrke særligt til de væsentligste af de regioner, der producerer opium, og som krigsherrerne råder over.
Europa, der sammen med Frankrig, Storbritannien og Italien aktivt deltager i oprettelsen af den afghanske hær, varetager en vigtig del af denne genopbygningsopgave, hvor den anden prioritet er at genetablere en skattemæssig og toldmæssig administration, så systemet med deling af statens indkomst mellem de væbnede grupper, der opstod i forbindelse med invasionen og borgerkrigen, ødelægges. På dette område, der ligeledes prioriteres højt, bør vores lande være aktive. Hr. formand, de råder over al den nødvendige ekspertise.
Van Orden (PPE-DE).
Hr. formand, efter et år kan vi med stor tilfredshed konstatere resultaterne af det internationale samfunds indsats i Afghanistan, men alt dette skjuler kun, hvor stor en del af bjerget der endnu er tilbage at bestige. Der vil ikke blive tale om hurtige eller lette løsninger i Afghanistan. Det vil sandsynligvis kræve en vedholdende indsats de næste mange år fra de demokratiske landes side. Der vil være tilbageskridt, som vil lægge pres på denne forpligtelse. Vi vil erkende, hvor stort problemet er, når vi forstår, at præsident Karzais indflydelse ikke rækker meget længere end Kabul og nogle få andre byer, og at hans personlige sikkerhed stadig i vid udstrækning afhænger af udlandet.
Jeg tilslutter mig formandskabets lykønskning til Tyrkiets væbnede styrker, der overtog organisationen af og kommandoen over ISAF fra Det Forenede Kongerige i juni sidste år. Der er tungtvejende argumenter for at indsætte den internationale fredsbevarende styrke i nøglepositioner uden for Kabul, indtil den afghanske nationalhær bliver i stand til at varetage sit hverv, men sådanne styrker vil være yderst sårbare.
Faktum er, at krigsherrerne fortsat holder stand i mange af de mere fjerntliggende områder, og at de stort set ikke føler sig forpligtet til at sikre en fredelig udvikling og demokratiske tilstande. De er interesserede i personlig magt og vinding gennem kriminelle aktiviteter. Det er ikke alle forundt at vinde over dem. Så meget desto mere bekymrende er det, at der angiveligt på ny er al-Qaeda-Taleban-aktiviteter i grænseområdet til Pakistan, hvor aktivister samles i lejre på begge sider af grænsen med bistand fra de lokale mujahediner. Og det til trods for, at en storstilet oprørsbekæmpende styrke under amerikansk ledelse opererer parallelt med ISAF.
Der er i dag indsat vestlige militære styrker i Bosnien, Kosovo og Makedonien såvel som i Afghanistan. Der vil blive fremsat nye anmodninger, ikke blot i relation til Irak, men også for andre områder. Faktum er, at alle vores lande nødvendigvis må oparbejde større militær ydeevne og vilje til at anvende den i samarbejde med USA og andre allierede i tilslutning til andre instrumenter.
Afghanistans nabolande har lidt enormt under flygtningeproblemet, men også lande såsom Det Forenede Kongerige er blevet påvirket. Afghanere er den enkeltnation, hvor flest statsborgere har søgt om asyl i Det Forenede Kongerige. Disse mennesker bør sendes tilbage, når forholdene tillader det. Jeg glæder mig derfor over Rådets afgørelse af 29. november om at vedtage en tilbagevendelsesplan for Afghanistan, som udgør første del af dette program.
Endelig er Afghanistan et af de lande i verden, hvor der er udlagt flest miner. Det er en af følgerne af den tidligere sovjethærs aktiviteter og i særdeleshed kampene mellem stridende fraktioner de sidste 10 år. Til trods for omfattende finansiel bistand, som EU har været hovedbidragyder til, er kun en lille del af antipersonelminerne blevet fjernet, og ulykkessatsen er fortsat meget høj.
Landminerne og frygten for dem er en af de største hindringer for genopbygningen og en tilbagevenden til en form for normalitet. Vi har behov for at finde frem til mere effektive og hurtigere metoder, der inddrager den lokale befolkning, hvis vi skal have bugt med de kolossalt mange landminer i Afghanistan såvel som mange andre steder. Det er ikke kun et spørgsmål om midler, det er et specifikt praktisk område, hvor Kommissionen bør spille en væsentlig rolle, og som kræver endnu større opmærksomhed.

Souladakis (PSE).
Hr. formand, emnet for dagens forhandlinger er Afghanistan et år efter Bonn-aftalen. Det emne, vi i virkeligheden behandler, er flere århundreders afghansk historie, hvor Bonn blot var en etape i en igangværende krise, og når vi gør status, ser vi, at der er både godt nyt og dårligt nyt. I tilfælde som dette er det i virkeligheden befolkningen, der bør gøre status. Dermed mener jeg, at det er ligegyldigt for befolkningen, om volden udøves af krigsherrer eller Taleban-styret. På den måde skal vores målsætninger være at etablere en stabil retsstat med stabile institutioner, der giver demokratiet lov til at udfolde sig og sikrer alles rettigheder. Der skal gøres et stort og bekosteligt stykke arbejde, og vi har med andre ord behov for en langsigtet strategi. Spørgsmålet er, om alle kræfter i området har en fælles strategi. Vi har talt om EU, uanset om den har 15 eller 25 medlemmer, men vi har ikke sagt noget om f.eks. Ruslands, Amerikas og Pakistans planer for området. Er de med os, eller følger de deres egen dagsorden? I sidstnævnte tilfælde er vores fælles målsætninger måske slet ikke så fælles endda.
Under disse omstændigheder ser vi, mens vi gør status, at der er god grund til at være tilfreds. Situationen er ikke længere den samme som for et år siden, men der er stadig grund til bekymring på flere punkter. Er vi måske ved at skrue tiden tilbage, og vil der igen opstå situationer, der ikke burde genopstå? Så det er måske en god idé at gøre status over et par grundlæggende kendsgerninger som f.eks. den tiltagende kriminalitet, statens operationelle begrænsninger, uanset hvilken statsform der er tale om, og hvad de europæiske skatteborgeres penge bruges til. For hvis jeg husker ret, berettede Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, at 80 % af pengene bruges af ikke-statslige organisationer, der arbejder i området, for at de kan holde hovedet oven vande, mens kun 20 % går til landet. Hvis det er sandt, er det bedste, vi kan gøre for at sikre institutionel udvikling, demokratisering og stabilisering, at involvere så mange afghanske borgere som muligt.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, Afghanistans strategiske betydning kan ikke overvurderes. Et fredeligt og stabilt Afghanistan er et vigtigt bolværk mod ekstremismens genopblussen i regionen.
Et år efter Bonn-konferencen er det et hensigtsmæssigt tidspunkt at reflektere over EU's bidrag til genopbygningen af fred, stabilitet og troværdige politiske strukturer.
Kommissær Patten har med rette understreget det bidrag, som EU som helhed og Kommissionen i særdeleshed har ydet i løbet af det sidste år.
EU-midler er blevet anvendt til finansiering af sundhedsklinikker og folkeskoler, fjernelse af landminer, genindsættelse af nøglepersoner i den offentlige sektor, oprettelse af nye arbejdspladser for at bekæmpe opiumproduktionen, der er steget voldsomt efter Taleban-styrets fald, genopbygning af infrastrukturer, oprydning i syv byer og bistand i forbindelse med omkring 1,8 millioner flygtninges tilbagevenden til landet.
Det er en imponerende liste, og Kommissionen, ECHO og de forskellige involverede hjælpeorganisationer fortjener ros herfor.
Men angående de mere generelle aspekter af spørgsmålet om bistand er det vigtigt at påpege, at selv om den samlede bistand fra det internationale samfund kan forekomme enorm i sammenligning med andre kriseramte områder, ligger Afghanistan helt i bund, når man ser på bistanden pr. indbygger. De gennemsnitlige tilsagn om bistand til Bosnien, Kosovo, Østtimor og Rwanda lå på omkring 250 dollars pr. person mod 75 dollars for Afghanistan.
Det internationale samfund bør tage dette til efterretning. Som kommissæren selv påpegede det, er det betydeligt mere effektivt og billigere at investere pengene på et tidligt tidspunkt end at skulle reparere skårene efterfølgende.
Eftersom vi har opnået så gode resultater med bistanden, tror jeg, vi har den moralske vægt til at lægge pres på vores internationale partnere om at omsætte deres verbale tilsagn i penge. Vi bør også bruge vores indflydelse til at sikre en passende fordeling af nødhjælp på kort sigt og tilvejebringelse af langsigtet genopbygning.
EU har gjort en stor indsats, men vi må ikke blive eftergivende eller tillade, at Afghanistans problemer bliver skubbet til side på grund af udsigten til krig med Irak eller problemer i forhold til Nordkorea. Vi har en moralsk forpligtelse til at skabe varig fred og stabilitet, løse problemet med krigsherrerne, forbedre menneskerettighedssituationen, især som tidligere anført for kvinderne, og etablere reelt demokrati i Afghanistan. Der er stadig meget, der skal gøres. Afholdelsen af demokratisk valg næste år, oprettelsen af en national hær og opretholdelsen af gode forbindelser til nabolandene er alle positive skridt i den rigtige retning.

Gröner (PSE).
Hr. formand, Taleban-styret i Afghanistan blev styrtet for et år siden, men den katastrofale situation for kvinderne er stort set ikke blevet bedre. Det måtte den første fem mand store delegation fra Europa-Parlamentet - initiativet kom fra Den Socialdemokratiske Gruppe - konstatere på stedet for ikke længe siden, og det gælder ikke kun for Kabul, men også for baglandet. Sundhedssystemet er en katastrofe, hvert 20. minut dør en afghansk kvinde under graviditet eller fødsel. Det er den højeste registrerede rate i verden.
Uddannelsessystemet er brudt fuldstændig sammen. I dag bliver pigeskoler igen udsat for angreb fra fundamentalister. At påtage sig et arbejde er noget, de fleste afghanske kvinder bliver nægtet, og de tager stort set ikke del i den politiske magt og genopbygningen. Vi har talt med præsident Karzai og mange af hans regeringsmedlemmer og entydigt appelleret til dem om, at Petersberg-beslutningerne kun kan gennemføres med passende kvindelig deltagelse. EU hjælper her efter bedste evne. Kommissionen på stedet yder - og det vil jeg også gerne understrege igen - et fremragende stykke arbejde, og tjenestemændene på stedet er, som kommissær Patten har sagt, inddraget i ganske betydelig grad i deres nation building, og det med den allerstørste personlige indsats. Det skal der lyde en særlig tak for.
Lad os skue ud i fremtiden. Jeg vil bede Præsidiet indtrængende om at invitere både præsident Karzai og formanden for den uafhængige menneskerettighedskommission, dr. Sima Samar, her til Europa-Parlamentet for især at drøfte forberedelsen af valget og den lovgivende forsamling Loya Jirga med dem. Det skal være vores klare budskab til et demokratisk Afghanistan, at kvindernes rettigheder skal forankres uindskrænket i denne forfatning.
Det er vanskeligt at vende tilbage til normale forhold i et land, hvor 70 % af alle afghanske kvinder ifølge en amerikansk undersøgelse lider af svære depressioner, og 65 % konstant tænker på selvmord. Emnet seksuelle overgreb er forbundet med et strengt samfundsmæssigt tabu. Fra kvindeorganisationerne har vi hørt klager om, at selv deres arbejde i de internationale organisationer er yderst vanskeligt at gennemføre, og at deres mobilitet er betydeligt indskrænket, hvilket forbuddet for kvinder mod at køre bil eller endda cykel bidrager til.
Kvindeudvalget har taget det op flere gange. Vi har diskuteret det med kvindeministeren - i øvrigt viceministeren - og fru Sobrani beklager, at hun ikke har nogen som helst finansielle ressourcer til rådighed på sit ansvarsområde. Der er opstået ekstra omkostninger på grund af gnidninger i ngo'ernes arbejde og hos regeringsinstanserne på grund af manglende koordinering. Her må vi også hjælpe.
Der findes desværre stadig ikke noget banksystem i Afghanistan. Det er også en af grundene til, at korruptionen stadig har gode vilkår. Jeg hører dog med tilfredshed, at der er stor enighed om her i Europa-Parlamentet, men også i forhold til rådsformandskabet og Kommissionen, at kvindernes situation skal forbedres. Lad os gribe det an i fællesskab, og lad os forbedre kvindernes situation i håb om fred og stabilitet for regionen! Og det skal også være budskabet til vores amerikanske venner: ingen krig i Mellemøsten!
Formanden.
Kære kolleger, jeg vil gerne i al korthed, men ikke mindre hjerteligt byde velkommen til tredje klasse fra skolen Don Montemurro i Gravina (Italien), der har vundet prisen "Lad os bygge Europa", stiftet af det italienske Deputeretkammer. Hovedformålet med dette initiativ er at fremme også de yngstes deltagelse i debatten om Europas fremtid.
Vi ønsker derfor de unge mennesker tillykke med, at de har vundet førstepladsen i denne konkurrence, og vi glæder os over deres opmærksomme deltagelse i denne plenarforsamlings arbejde. Tillykke!
Karamanou (PSE).
Hr. formand, også jeg har haft den enestående oplevelse at besøge Afghanistan og se situationen med egne øjne. Det første, der skal siges, er, som De selv sagde det, kommissær, at vores kolleger gør et fortræffeligt stykke arbejde, og at EU har en høj profil i området. Et år efter Bonn synes jeg imidlertid, at koordineringen, både med hensyn til tilvejebringelse og fordeling af støtte, og i særdeleshed den førte politik er et alvorligt problem. Dermed mener jeg, at EU følger ét politisk spor og støtter en stærk, central regering i Afghanistan, mens USA har en anden indgangsvinkel og holder fast ved deres foretrukne taktik - divide and rule - fra Taleban- og Mujahedin-dagene, idet de bakker op om krigsherrerne, som de ser ud til at mene har taget deres parti. Det samme sagde hr. Morillon og hr. Sakellariou. Desværre er resultatet af denne splittede vestlige politik, at hele områder er uden for den centrale regerings kontrol, og det er nøjagtig det, der har medført det nylige opsving i landets opiumproduktion, hvis andel i 2002 svarede til 70 % af produktionen på verdensplan.
Kvinderne befinder sig naturligvis stadig i en skrækkelig situation på alle områder. De blå spøgelser svæver stadig rundt i Kabuls gader, og kun få kvinder tør vove livet og tage deres burka af. Talebanerne har måske nok mistet magten i Afghanistan, men deres ånd hjemsøger stadig landet. Efter min mening kan der ikke gøres økonomiske og sociale fremskridt, så længe der hersker en kultur af vold, religiøs fanatisme og kvindehad i Afghanistan. 98 % af alle kvinder er analfabeter og økonomisk afhængige, og 99 % af dem føder uden lægebistand. Denne jord er en ideel grobund for ekstremistiske bevægelser som f.eks. Taleban.
Hr. formand for Rådet, jeg mener, at det græske formandskab kan gøre meget for at hjælpe ved at foreslå, at der oprettes en europæisk fond, og at der indføjes en post i 2004-budgettet specielt for de afghanske kvinder. Denne fond kunne også bruges til at finansiere nye infrastrukturer for at integrere kvinderne i det offentlige liv. Jeg foreslår også, hr. kommissær, at vi inviterer præsident Karzai til Strasbourg til at holde en tale på et plenarmøde i Europa-Parlamentet.

Coûteaux (EDD).
Hr. formand, i betragtning af alle de bekymringer, som bør få os til at handle over for det, som det internationale samfund står over for, kan vi slet ikke finde ud af, hvorhen vi skal vende os. Lad os ikke glemme Afghanistan, som i dag er en slags karikatur, nemlig en karikatur af det amerikanske imperium. Det er naturligvis beklageligt for de folk, der befinder sig i geografiske strategiske eller olie-strategiske områder, som det er tilfældet for det afghanske folk, hvilket det naturligvis har været længe. Det afghanske folk har lidt under det engelske imperium, det har lidt under det sovjetiske imperium, og det lider nu under det amerikanske imperium. Men der er på trods af alt dette en stor forskel på tingenes tilstand, for det amerikanske imperium, indhyllet i al god samvittighed, som det jo er, tillader sig alt, f.eks. at kalde et bryllup for en "forsamling" og ødelægge en hel landsby, som vi oplevede det for nogle måneder siden.
Siden den 11. september er landet faktisk en karikatur på god samvittighed. Vi har ikke engang haft modet - for Europa har så afgjort afvist at spille andre roller end i forbindelse med humanitær bistand - til at råbe op om dette bedrageri, som består i at ødelægge halvdelen af et land, fordi en forbryder skjuler sig i landet. Hvis en eftersøgt person fra USA skjulte sig i USA efter at have ødelagt et af tårnene på La Défense i Paris, ville jeg aldrig få den idé at anbefale regeringen at ødelægge en del af USA og dernæst udnævne en guvernør. Jeg siger guvernør, for hr. Karzai er tydeligvis ikke andet end en amerikansk guvernør. Jeg ville ønske, at Europa en dag fik mod til at spille en rolle, at Europa holdt op med at følge i USA's fodspor, og at Europa i det mindste holdt op med at forhindre landene i at spille deres egne roller.
Ghilardotti (PSE).
Hr. formand, jeg vil også gerne takke rådsformanden og kommissær Patten for det, som de har fortalt os her i dag. Ligesom andre af vores kolleger var jeg i Afghanistan for nylig sammen med en delegation fra Europa-Parlamentet, og jeg kan bevidne, at det, som kommissær Patten fortalte os, er sandt. Vi må ikke glemme, at det, som vi så, var et land, der var ødelagt efter 23 års krig og flere års tørke. Der er faktisk sket betydelige fremskridt et år efter den første Bonn-konference, og jeg mener også, at vi bør rose de embedsmænd fra Kommissionen, som befinder sig i Kabul, for deres beslutsomhed, dygtighed og uselviskhed. Det er alt sammen sandt. Skolerne er blevet åbnet, man er begyndt at genopbygge nogle af sundhedsfaciliteterne, og man udfører et værdifuldt stykke arbejde, ikke mindst når det gælder støtte til forvaltningen. I den forbindelse vil jeg gerne opfordre kommissær Patten til ikke at droppe aspektet med specifik personaleuddannelse, også uddannelse af toldpersonalet, hvilket er af afgørende vigtighed.
Det forholder sig dog også sådan - og det tror jeg, at den sidste Bonn-konference på en vis måde viste - at de største donorlande beder Karzai-regeringen om at gøre en ekstra indsats. Der har været kritik af, at de reformer, som Karzai-regeringen har bebudet, lader vente på sig, at man ikke når videre med forfatningen på grund af religiøse spørgsmål og mindretalsspørgsmål, selv om der er nedsat et udvalg til at udarbejde den nye forfatning - man bør tværtimod fortsætte, og man bør ikke mindst medtage en specifik anerkendelse af kvinders rettigheder - at sikkerheden stadig er et alvorligt problem, at der ikke er noget retssystem, at der ikke er noget nationalt forsvar, og at politiet endnu ikke er operationelt. Det er alt sammen sandt. Derfor er det nødvendigt, at EU, som har gjort en meget stor indsats, lægger vægt på disse punkter.
Jeg vil slutte af med at sige et par ord om kvinders rettigheder og videregive den appel, som ministeren, fru Sarabi, rettede til os, til Europa-Parlamentet, nemlig at hvert donorland har valgt et specifikt interventionsområde, men at ingen har valgt kvinders rettigheder som deres specifikke område. Jeg vil kraftigt opfordre EU og os alle sammen til ikke at glemme dette, for det er ikke muligt at skabe fremgang og komme ud af denne situation, hvis kvinderne ikke inddrages direkte i processen.

Yiannitsis
. (EL) Hr. formand, jeg vil gerne takke Europa-Parlamentets medlemmer for dagens forhandlinger, for den støtte, de har givet udtryk for til mange af formandskabets tanker og forslag, og for Kommissionens tanker og forslag, selv om de ikke henhører under mit kompetenceområde.
Vi har opstillet en lang række brugbare forslag. Jeg må sige, at jeg er enig i, at regeringens rolle skal række videre end til Kabuls bygrænse, hvis stabiliteten og normaliseringen af landet som helhed skal fremmes, at den internationale sikkerhedsstyrke i Afghanistans opgave skal udvides, så den kan arbejde ud fra de samme politiske retningslinjer, og at menneskerettighederne skal overholdes, hvad enten der er tale om kvindernes, fangernes eller modstandernes rettigheder. Vores historie er præget af respekt for menneskerettighederne af institutionelle, historiske og kulturelle årsager. Det er en tradition i Europa, som vi til hver en tid skal respektere. 
Forhandlingerne har som helhed vist, at det, vi ønsker at oprette i Afghanistan, er, som alle ved, et land, hvor værdier som demokrati og frihed kan slå rod, og hvor potentialet for økonomisk udvikling og tillid udnyttes. Historien har vist os, at dette er en lang og hård proces i et hvilket som helst land, og jeg kender ikke andre lande, hvor så omfattende omvæltninger har fundet sted på så kort tid. Vi for vores del skal udvise politisk beslutsomhed, vi skal yde økonomisk, politisk og humanitær støtte, men vi skal også være realistiske omkring, hvad vi kan gøre, hvor langt vi kan gå, hvordan de fremherskende omstændigheder ser ud, hvilke problemer befolkningen står over for, hvilke balancer vi skal overholde, hvilke værdier der har stor magt, og hvordan vi kan yde hjælp i den rigtige retning.
Vi er stadig langt fra at kunne sige, at kampen i Afghanistan er vundet. Vi har kun taget et lille skridt, og vi har stadig meget at gøre over en meget lang periode. Udviklingen i Afghanistan vil blive påvirket af mange faktorer, såvel interne som eksterne. Vi skal se på individuelle problemer. Hvad sker der med forfatningen? Hvad sker der på den humanitære front og på mange andre fronter? Og vi skal danne os et generelt overblik og gennemføre en generel strategi for, hvordan vi kan påvirke udviklingen. Succes kan ikke måles ud fra ét kriterium eller flere individuelle kriterier, som vi måtte nævne - og der er blevet nævnt flere - hvad enten vi taler om institutionelle eller individuelle rettigheder eller økonomisk fremgang. Succes måles ud fra samtidige fremskridt på en række politiske, institutionelle, sociale og økonomiske fronter i Afghanistan.

Patten
Jeg vil kun meget kort besvare indlæggene under denne forhandling, som er kommet meget vidt omkring. Hr. Andrews' indlæg omhandlede ikke kun Afghanistan, men også Irak. Hvis han havde haft mulighed for at blive indtil forhandlingens afslutning, havde jeg kunnet svare ham, at jeg er bange for, at vi vil få rig lejlighed til at drøfte Irak, og at han vil få mulighed for at deltage heri.
Jeg vil takke medlemmer såsom fru Fraisse, som roste det arbejde, vores tjenestemænd har udført i og uden for Kabul. De udfører et vanskeligt arbejde. Det er ikke en let opgave at forvalte vores program dér. Jeg vil viderebringe de pågældende medlemmers ros. Jeg skal desuden endnu en gang tilkendegive, at jeg er enig med hr. Van Orden i, at det bliver et langt, sejt træk. Der er ingen hurtige eller lette løsninger i Afghanistan. Det kan ikke gentages for ofte. Vi kan ikke blot stille os tilfreds med vores hidtidige succes og gå videre til den næste uregerlige stat. Vi har en stor opgave foran os, ikke mindst, som hr. Fraisse påpegede det, i form af bistand til genopbygning af en offentlig sektor i Afghanistan, som kan levere ydelser af den art, vi ønsker, til hele befolkningen. De kvaliteter, som visse tidligere eksilafghanere er i besiddelse af, giver et begrundet håb om, at det nok skal lykkes i Afghanistan. Jeg kan nævne hr. Ghani og mange andre afghanere, som er vendt tilbage for at hjælpe med at genopbygge landet, efter at det afghanske folk i flere år har været underkastet middelalderlig grusomhed. Så jeg kan forsikre hr. Fraisse om, at vi fortsat vil være meget opmærksomme på bistand og uddannelse med henblik på opbygning af den offentlige sektor.
Vi har i videre udstrækning end de fleste andre bidragydere i Afghanistan ydet støtte til den almindelige offentlige forvaltning. Det er ikke en særlig attraktiv eller sexet opgave for en bidragyder. Det er mere populært at få projekter og have blå skilte på væggene og flag på bygningerne. Men hvis ikke der etableres en virkelig offentlig forvaltning i Afghanistan, hvis ikke der findes sygeplejersker, lærere, læger og politibetjente, mænd og kvinder, og hvis ikke disse mennesker får udbetalt deres løn regelmæssigt, vil der ikke være en regering, der kan gøre sin autoritet gældende i hele landet. Så jeg fastholder den prioritering, vi har foretaget af dette område.
Det er umuligt ikke at høre den store foruroligelse, der er kommet til udtryk her i Parlamentet, over kvindernes rettigheder og mere generelt over menneskerettighedssituationen. Jeg kunne nævne en hel række projekter, som vi bidrager til at støtte, såsom parken for kvinder i Kabul, men jeg vil blot sige, at jeg mener, at vi mest hensigtsmæssigt kan give udtryk for Parlamentets foruroligelse ved at tage spørgsmålet op på mødet i det afghanske udviklingsforum i marts, hvor vi skal evaluere resultaterne. Vi vil i den forbindelse understrege, at Parlamentet, som med så stor indsigt og generøsitet har vedtaget de nødvendige bevillinger, ønsker, at vi sikrer, at spørgsmålet om kvinders rettigheder bliver et hovedelement i regeringens udviklingsplanlægning.
Blot endnu en enkelt bemærkning om samordning af bistandsydernes indsats, fordi flere talere har henvist hertil, og jeg kun berørte det i generelle vendinger i min indledning. Jeg er fult ud enig i, at udviklingsbistanden til Afghanistan bør udnyttes maksimalt, og at effektiv samordning er afgørende. Den afghanske regering har nu skabt strukturerne til denne samordning. I oktober vedtog implementeringsgruppen på et møde i Kabul at gå over til en rådgivende gruppestruktur, som er den, vi typisk anvender i lande, der modtager omfattende bistand fra bidragydere fra hele verden. Vi støtter dette initiativ. Det skulle give sikkerhed for, at bistanden samordnes tilfredsstillende, og at midlerne anvendes målrettet på de områder, den rådgivende gruppe har valgt at prioritere.
Vi har også nedsat et uformelt europæisk donorforum for at nå frem til en samordnet EU-tilgang til nøglespørgsmål og i forbindelse med møder, og der findes også et uformelt donornetværk mellem Europa-Kommissionen og medlemsstaterne, USA og Japan. Kommissionen har gennem ECHO omfattende erfaring fra de sidste 10 års arbejde i Afghanistan og er indgået i et nært samarbejde med ikke-statslige organisationer. Efterhånden som krisen i Afghanistan udviklede sig, var deres hovedprioritet at levere humanitær bistand hurtigt og effektivt, men det vil med henblik på fremtiden være vigtigt at sikre, at alle bidragydere opererer inden for de rammer og prioriteringer, det rådgivende udvalg har opstillet. Så vi er opmærksomme på denne problemstilling. Vi vil gå endnu længere, idet jeg, som jeg sagde i min indledning, har til hensigt at gå videre med dette, når jeg, om Gud vil, aflægger besøg i Afghanistan i næste måned.
Formanden.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0001/2003) af Roth-Behrendt for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om syvende ændring af Rådets direktiv 76/768/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler (15073/1/2001 - C5-0072/2002 - 2000/0077(COD)).

Roth-Behrendt (PSE)
Hr. formand, De har helt rigtigt påpeget, at der på dagens dagsorden står tredjebehandling af betænkningen om kosmetiske midler. De fleste af os ved, at det er et emne, som Europa-Parlamentet har beskæftiget sig med gang på gang, nu i 10 år. Langt størstedelen af forslagene, både i det forrige og i denne lovgivning, vedrører "forbud mod dyreforsøg og forbud mod salg af produkter, der er testet på dyr".
Det er også de områder, der var og stadig er mest omstridt. Det mest omstridte i EU og også uden for EU var spørgsmålet: "Må der fremover foretages dyreforsøg i forbindelse med tandpasta og shampoo?" Det har altid været omdiskuteret: Må et produkt, der er testet på dyr, sælges? Vi har altid sagt i Parlamentet, at det at kombinere et forsøgsforbud med et markedsføringsforbud, altså et salgsforbud, er den eneste mulighed for at forhindre eksport af forsøg.
Det var også det afgørende emne i førstebehandlingen og andenbehandlingen af denne syvende ændring af kosmetikdirektivet. Men i det ansvarlige udvalg og her i Parlamentet har vi også påpeget, at kosmetik og kosmetiske midler er direkte forbrugerbeskyttelse. Vi har påpeget, at informationen om et produkts holdbarhed er vigtig for f.eks. forbrugerne. Forbrugerne skal vide, hvor længe de kan anvende et kosmetisk middel, når det er blevet åbnet. Også her har Europa-Parlamentet stillet forslag ved førstebehandlingen og andenbehandlingen. Endelig har Parlamentet også krævet - og det støttede jeg med glæde som ordfører - at farlige stoffer, der er kendt som kræftfremkaldende, som farlige for reproduktionsevnen eller som mutagene, ikke må anvendes i kosmetiske midler.
Det var de væsentlige bestanddele af andenbehandlingen. Det gav alt sammen anledning til diskussioner. Ved andenbehandlingen var der et meget stort flertal, men Kommissionen har ikke ligefrem mødt os med åbne arme. Men i dag ved tredjebehandlingen vil vi gerne rose os selv. Derfor siger jeg også, at det var en vanskelig forligsprocedure. Jeg har været med til mange forligsprocedurer direkte eller indirekte i de forgangne år. I denne forligsprocedure var jeg i begyndelsen ikke sikker på, om vi ville nå frem til et kompromis. Vi er nået frem til et kompromis. Resultatet er, at der kommer et forbud mod dyreforsøg til kosmetiske formål, seks år efter vedtagelse af lovgivningen. Der kommer et salgsforbud for de fleste produkter med et indhold, der er testet på dyr, seks år efter vedtagelsen af lovgivningen. Vi har også sagt, at der indføres en undtagelse for tre forsøg, for hvilke det endnu ikke er til at forudse, hvornår der kan udvikles alternativer.
Her er kosmetikindustrien ikke ubetinget uskyldig. At der er gjort så lidt for at udvikle disse forsøg, skyldes også, at kosmetikindustrien i de forgangne år har været, ja, skal vi sige søvnig. Men nu giver vi den mulighed for og en vis tid til at udvikle alternativer.
Jeg understreger, at det er et kompromis, vi har opnået. Dette kompromis er som alle kompromiser ikke den ideelle verden. Jeg ved, at kosmetikindustrien mener, at det ikke er den ideelle verden. Jeg ved også, at dyrevelfærdsorganisationerne mener, man kunne have opnået mere. Jeg har altid sagt til mine kolleger i dyrevelfærdsorganisationerne, at hvis de finder én, der kan opnå mere, så kan de bare komme med ham her, så kan han gøre det.
Jeg har med mine kolleger forsøgt at få det igennem, der var muligt. Lad mig derfor sige følgende til sidst: Jeg vil gerne sige tak til det afgående danske formandskab, der har samarbejdet med os på fremragende vis, og jeg vil også gerne sige tak til Kommissionen. Den samarbejdede også til sidst. Hr. Liikanen, jeg kunne godt tænke mig, at det var sket noget tidligere. Men, det er jo aldrig for sent. Så vil jeg også gerne sige tak til mine kolleger i forligsproceduren og i Forligsudvalget.
Det er en af årsagerne til, at jeg så godt kan lide Europa-Parlamentet og ikke vil ind i et andet. Samarbejdet mellem medlemmer af alle nationaliteter og fra alle andre grupper har været åbent, anstændigt, direkte og støttende på en måde, som De helt sikkert ikke finder magen til i noget andet parlament i verden! Det var en fornøjelse at tilbringe natten med Dem, indtil kl. 04.20. Det var en fornøjelse at opnå dette resultat og få lov til at være Deres ordfører. Jeg vil derfor også gerne endnu en gang rette en stor tak til mine kolleger, der altid har givet mig deres støtte, også i tider, hvor vinden har været noget mere barsk fra alle sider.
Liikanen
Fru formand, jeg vil først takke medlemmerne for den interesse, de har udvist for forslaget, og i særdeleshed takke ordføreren for hendes konstruktive indsats såvel som medlemmerne af Europa-Parlamentets delegation i Forligsudvalget. Det glæder mig at høre, at fru Roth-Behrendt ikke blot er engageret i emnet, men at hun endda nyder forligsmøder om natten, idet kun de færreste finder denne del af institutionernes arbejde behagelig.
Forligsfasen er nu ved at være afsluttet med et positivt resultat, og Kommissionen hilser denne aftale velkommen, eftersom den opstiller en klar ramme for dyreforsøg i kosmetiksektoren. Den løsning, man er nået frem til, tilgodeser reelt både dyrs velfærd og beskyttelsen af forbrugerne såvel som vores internationale forpligtelser. Løsningen, som påbyder anvendelsen af alle alternative metoder, så snart det er muligt og videnskabeligt forsvarligt, er en god forbedring, for så vidt angår dyrs velfærd, og sender et klart politisk signal.
For Kommissionen er de væsentligste elementer tilskyndelsen til at udvikle alternative metoder og forbedringen af valideringsprocessen. EU bør spille en fremtrædende rolle, for så vidt angår udviklingen inden for dyreforsøg på internationalt plan. Dette bør ske under behørig hensyntagen til udviklingen af validering inden for OECD.
Jeg skal dog understrege, at mange andre aspekter er omhandlet. Der er for det første fastlagt en række bestemmelser, der tager sigte på at forbedre sundheds- og forbrugerbeskyttelsen, især gennem mere relevante oplysninger til forbrugerne. For det andet er der sket en forbedring af sikkerhedskravene til produkter til børn og intimhygiejne. For det tredje er der indført krav om angivelse af en udløbsdato efter åbning og indhold af allergifremkaldende stoffer. Alle disse aspekter er klart til fordel for forbrugerne.
Som konklusion skal det bemærkes, at det har krævet en stor indsats at nå til et resultat, der stiller alle tilfreds, og jeg håber, at dette vigtige direktiv nu kan blive færdigbehandlet.
García-Orcoyen Tormo (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, for det første vil jeg gerne lykønske min kollega, fru Roth-Behrendt, meget varmt, fordi hun har formået at fremme dette vanskelige direktiv, og ikke mindst for den måde, hun har gjort det på.
I denne valgperiode har jeg haft lejlighed til at drøfte mange spørgsmål, hvoraf nogle har været virkelig vanskelige og komplicerede, men jeg har ikke set større vilje til at opnå konsensus via samarbejde mellem alle de involverede parter end den, ordføreren for dette direktiv har lagt for dagen.
Jeg synes ikke, at det har været en forhandling, hvor de politiske holdninger har stået over for hinanden. Det har først og fremmest været en forhandling, der har vekslet mellem stagnation og fremskridt på et område, hvor Europa-Parlamentet i mange år har fastholdt en fælles og kohærent holdning, der havde et andet syn på tingene end kosmetikindustrien, og på væsentlige områder også end Kommissionen.
Parlamentet vidste, hvad det ville, nemlig fastsætte nogle frister for ophør med dyreforsøg samt salg af produkter, der er baseret på dyreforsøg. Desuden ønskede det at forbedre den generelle lovgivningsramme, som regulerer disse produkter i medlemsstaterne.
Industrien fastholdt til gengæld til at begynde med den samme afvisende holdning over for disse anmodninger, som Parlamentet havde forsvaret i årevis, hvilket forhindrede gennemførelsen af den sjette ændring af direktivet. 
Ordføreren har allerede påpeget det lange forhandlings- og samarbejdsforløb mellem Parlamentets grupper, industrien, Kommissionen og de kompetente myndigheder i medlemsstaterne. Udgangen herpå blev et forlig, der så dagens lys i november sidste år efter en meget lang forligsprocedure, der, hvis jeg ikke husker galt, varede 12 timer.
Jeg synes oprigtig talt ikke, at der er nogen tabere i denne sag. Jeg er overbevidst om, at industrien også vinder med de nye forpligtelser om forbud, forsøg og salg i seks år efter direktivets ikrafttræden. Det skyldes primært, at industrien bedre vil kunne tjene borgernes interesser på dyrevelfærdsområdet, uden at det naturligvis på nogen måde går ud over sikkerheden eller mangfoldigheden ved de produkter, der er på markedet. 
I denne henseende har en af de største vanskeligheder i forbindelse med arbejdet med direktivet været at få afgrænset undtagelserne ved at definere de forsøg, der i en periode af 10 år og i særlige og væsentlige tilfælde, hvor der ikke er fundet alternative metoder, fortsat kan gennemføres.
En anden ting, der vil forbedre produkternes sikkerhed, er forbuddet mod farlige stoffer, som f.eks. kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske stoffer, der ikke må være indeholdt i kosmetiske midler. 
Jeg er overbevidst om, at denne syvende ændring giver industrien nye muligheder for forskning og udvikling af nye produkter, hvor det ikke vil være nødvendigt at foretage dyreforsøg for at sikre deres effekt og ikke mindst deres sikkerhed.
Jeg synes, at det er en stor udfordring for industrien, som jeg opfordrer til at bruge denne type forskning til at finde nye veje til at få konkurrencefordele og til at indlede et velment og oprigtigt tæt samarbejde med Parlamentet.
Jeg synes, at Europa-Parlamentet ikke alene kan og bør melde ud, at den syvende ændring er en succes, men at industrien ville begå en fejl, hvis den ikke benyttede denne lejlighed til at udforme en ny kommunikationsstrategi baseret på de opnåede aftaler og dens positive indstilling over for forbrugernes bekymringer, ikke kun med hensyn til dyreforsøg, men også, som vi har set, med hensyn til andre punkter i direktivet, som giver det større kompetence til kontrol med markedsføringen af disse produkter. 
Endelig vil jeg gerne endnu en gang understrege samarbejdet mellem alle de implicerede parter, især den positive fleksibilitet, som medlemsstaterne og industrien endte med at udvise for at nå denne endelige aftale.

Whitehead (PSE).
Fru formand, jeg vil gerne tilføje mine lykønskninger og afslutte med en advarsel. Jeg lykønsker fru Roth-Behrendt, som har opnået så udmærkede resultater under denne langvarige proces. Hvis hun fra starten havde vidst, hvor store hindringer og problemer hun ville støde på, ville hun måske ikke have opnået så omfattende resultater. Det hjælper nogle gange ikke at være sig problemernes omfang helt bevidst.
Dette forslag giver dyrs velfærd forrang for menneskers forfængelighed, men ikke for menneskers sundhed. Det opstiller tidsgrænser, som er afstemt efter de vanskeligheder, der er involveret, og det opstiller nye referencestandarder, som bør og vil blive respekteret. Jeg ønsker også at takke Kommissionen for at have varetaget sin rolle som mellemled under hensyntagen til lovgivningen og retspraksis såvel som de stærke meninger, der er kommet til udtryk i Europa-Parlamentet under tre forskellige Kommissioner i mere end 10 år.
Det er en stor tilfredsstillelse for os alle, at vi nu endelig er nået frem til en løsning. Mine kolleger i Forligsudvalget gav udtryk for den frustration, der var forbundet med denne langvarige proces, under det sidste maratonmøde. Det var bogstaveligt talt i 11. time, vi opnående det resultat, alle ønskede. Medlemmerne har netop fået omdelt en ny brochure, hvor smukke unge mænd og kvinder anskueliggør, hvor interessant arbejdet i Europa-Parlamentet er. Hvis der skal udgives et nyt nummer i denne serie, bør det omhandle de lange aftener med fru Roth-Behrendt under de sidste forhandlinger.
Jeg ønsker desuden at takke det danske formandskab. Det sker ofte, at et formandskab ser et problem i øjnene og derefter løber væk. Danskerne vidste, at de kunne opnå en aftale, og de fik den - med stor behændighed efter min opfattelse. Dette var en aftale - jeg ønsker at påpege dette, inden jeg går videre til min advarsel - der imødekom Parlamentets væsentligste krav. Det holder. Den er et signal til handling og ikke et argument for forhaling. De dyrevelfærdsorganisationer, der utrætteligt har ført kampagner for dette resultat, bør ikke beklage sig over det kompromis, vi er nået frem til. Vi bør nu fokusere på overholdelsen af bestemmelserne om at finde frem til nye forsøg, hvilket især er vanskeligt, for så vidt angår giftighed.
Ingen af os har grund til at give undskyldninger for, hvordan vi nåede frem til dette resultat. Jeg er personligt stolt over det faktum, at ordføreren fik os gennem denne procedure, og det gavner Parlamentets omdømme ikke blot for dets procedurer, men også for dets effektivitet.

Davies (ELDR).
Fru formand, Europa-Parlamentet har med et bredt flertal på tværs af partigrænser klart tilkendegivet, at det ikke længere vil acceptere, at dyr påtvinges lidelser med det formål at udvikle endnu flere produkter, der har til formål at smigre den menneskelige forfængelighed. Det er et moralsk spørgsmål. Menneskers sundhed vil blive beskyttet, fordi det efter udløbet af fristen for dyreforsøg ikke vil være muligt at markedsføre nye kosmetikpræparater, før der er indført nye alternative forsøgsmetoder.
Dette er den syvende ændring af det oprindelige direktiv. Hver gang en frist nærmede sig, blev der givet forlængelse til industrien, så tilskyndelsen til at investere i udviklingen af alternative metoder forsvandt. Vi trækker i dag en grænse, som ikke må ændres på ny. Flere dyrevelfærdsgrupper er utilfredse med resultatet af forhandlingerne mellem Parlamentet og Rådet, men jeg håber, at de erkender, at der er sket fremskridt. Kommissionens forslag er ændret, der vil blive indført fuldstændigt forbud mod dyreforsøg i EU og forbud mod salg af kosmetik testet på dyr uden for EU seks år efter ikrafttrædelsen.
Måned efter måned fortalte ministre os, at et sådant forbud mod markedsføring ville være i modstrid med WTO-reglerne, men disse indvendinger blev til sidst overvundet under vores nattelange forhandlinger.
Jeg finder fru Roth-Behrendts indsats prisværdig og takker vores cheflobbyister, Marlou Heinen fra RSPCA, Emily McIvor fra BUAV og Charles Laroche fra Unilever, som fremstod som acceptable repræsentanter for en industri, som mange har mistet tilliden til.
Nu skal der tages praktiske skridt. Især bør tilladelsesprocedurerne for nye forsøgsmetoder fremskyndes. Der bør nu lægges pres på producenterne af kemiske produkter og lægemidler, som anvender samme forsøg, om at udvikle alternativer.
Kosmetiksektoren bør tage de stærke følelser, der er kommet til udtryk her i Parlamentet, til efterretning. Direktivet tillader ingen udsættelse af fristerne, og Kommissionen må forstå, at hvis den om nogle få år kommer tilbage med forslag om nye bestemmelser om udsættelse af tidsfristerne, vil den på ny blive mødt med samme fjendtlige holdning.
Sjöstedt (GUE/NGL).
Fru formand, som vi alle ved, var det spørgsmålet om et totalt og hurtigt forbud mod dyreforsøg til kosmetiske formål, som blev det store spørgsmål i dette forlig. Den aftale, vi blev enige om, er blevet kritiseret fra mange sider. Ikke mindst dyrevelfærdsorganisationer har kritiseret den for, at det tager for lang tid at gennemføre forbuddet. Jeg tilslutter mig denne kritik. Jeg mener, at vi kunne være gået hurtigere frem. Det er imidlertid vigtigt at kritisere den, som fortjener at få kritik. Havde det været Europa-Parlamentet, som havde afgjort sagen, så var det også gået hurtigere, måske havde forbuddet været i kraft allerede nu.
Faktum er, at den, der skal kritiseres i dette tilfælde, er EU's Ministerråd. Frem for alt gjorde visse medlemslande alt for at forsinke forbuddet. Det er Europa-Parlamentet, der skal have æren for, at forbuddet bliver indført.
Den person, som skal have absolut størst ros i denne forbindelse, er vores ordfører, fru Roth-Behrendt. Jeg har sjældent set en mere energisk, kompetent og stærk ledelse af en parlamentsdelegation i en forligsprocedure, og det var virkelig dejligt at få lov at samarbejde med fru Roth-Behrendt. Jeg vil gerne takke hende for denne strålende arbejdsindsats.
Breyer (Verts/ALE).
Fru formand, det er en stor succes for Parlamentet, at der ikke længere må anvendes kræftfremkaldende stoffer i kosmetiske midler. Det har vi grønne kæmpet meget for. Det var en hjertesag for os, men vi ved også, at der ikke var fundet flertal for denne holdning uden det store engagement fra ordføreren, der gjorde vores krav til sine. Derfor skal der lyde en stor tak til Dagmar Roth-Behrendt, netop for denne holdning, der var enormt vigtig for os.
Jeg tror, at Rådet i begyndelsen afventede en risikoanalyse for at markedsføre kræftfremkaldende stoffer. Det var fuldstændig uacceptabelt, og derfor glæder det os også, at Rådet har opgivet sin afventende holdning, for kræftfremkaldende stoffer har ikke noget at gøre i kosmetiske midler! Det er ikke kun almindelig sund fornuft, der fortæller os, at ingen mennesker ønsker kræftfremkaldende stoffer i ansigtscreme, det er også holdningen hos Den Videnskabelige Komité.
Det glæder os også meget, at mængden af farlige stoffer fremover skal angives på de kosmetiske midler, og vi vil helt sikkert også opmærksomt følge gennemførelsen af Parlamentets krav om, at informationer om sundhedsskadelige produkter skal gøres offentligt tilgængelige i et offentligt register, eller hvordan det nu bliver. For os er det godt nok en bitter pille at sluge, at det gældende markedsføringsforbud forlænges med yderligere fem år for 11 forsøgs vedkommende og udskydes med 10 år for andre tre forsøgs vedkommende, men i betragtning af medlemsstaternes uvilje mod at gennemføre dette og det efterfølgende forsøg på endda helt at afskaffe markedsføringsforbuddet, som vi har vendt os mod med held, er dette et gevaldigt skridt fremad. Vi har nu nogle klare og realistiske retningslinjer for udvikling og markedsføring af alternative forsøg, således at det er en stor succes ikke alene for Parlament, ikke alene for dyrebeskyttelsen, men også for forbrugerne.
Bernié (EDD).
Fru formand, forliget har medført et resultat, som ingen til syvende og sidst er tilfreds med. Forkæmperne for dyrenes rettigheder synes ikke, at teksten går langt nok, virksomhederne mener ikke, at de kan overholde fristerne, og forbrugerne forstår ikke, hvad der er blevet besluttet, særligt vedrørende dyreforsøg, som er kernen i direktivet. Ved seks år efter direktivets ikrafttræden at forbyde forsøg og markedsføring af produkter, der er testet på dyr uden nogen form for undtagelser, sætter direktivet kosmetikindustrien stolen for døren og undergraver mulighederne for nytænkning. Vi ønsker dog alle, og det har vi gjort, lige siden disse forhandlinger startede, at markedsføre kosmetiske midler, der er sunde og ikke fremkalder allergi, undgå, at dyrene lider unødigt, og bevare arbejdspladserne, konkurrenceevnen og den viden, der findes i virksomhederne, som har stor værdi i forbindelse med eksport.
Men den fastsatte frist fører efter vores mening ikke til mere garanti for sikkerheden ved de markedsførte produkter - som faktisk ikke har undergået andre forsøg end dem, der giver de samme garantier som ved de forsøg, der foretages på dyr - og fører til en blokering af de europæiske produkter på markederne i tredjeverdenslandene, som fortsætter med at fortage dyreforsøg, som er de eneste, der er fuldt ud troværdige i dag, og kan risikere at føre til en sanktion fra WTO, som kan opfatte dette forbud som en handelshindring for kosmetiske midler, der er fremstillet uden for EU. Men det er almindelig anerkendt, at nogle alternative metoder vil dukke op inden for de næste 10 år, og at det er ønskeligt, at dyreforsøgene erstattes fuldt ud inden for de næste 10 år. Det ville efter min mening være mere realistisk at blive enige om et forbud i 10 år med en undtagelse for tre typer forsøg, nemlig dem, der er reproduktionstoksiske, toksikokinetiske og toksiske ved gentaget brug. På trods af dette er der nogle positive punkter, såsom mærkning på emballagen om produktets holdbarhed samt om den eventuelle forekomst af allergifremkaldende ingredienser, som er konkrete foranstaltninger, der forbedrer forbrugerbeskyttelsen.
Endelig kan jeg konstatere, at en række direktiver er nået til deres syvende revidering, mens det stadig ikke er lykkedes at revidere andre, som fugledirektivet fra 1979 og habitatdirektivet, som netop har haft 10-års jubilæum.
Florenz (PPE-DE).
Fru formand, kære Dagmar, da jeg ankom her til plenarforsamlingen, hr. Bernié, var jeg stadig i godt humør. Det er helt sikkert min skyld, at jeg ikke har bemærket Deres eksistens i de sidste år. De har i hvert fald ikke taget ordet under hele kosmetikdebatten, og jeg kan ikke mindes, at De har grebet seriøst ind i denne debat, når De nu i dag går hen og siger, at det hele er gået skævt.
Kære Dagmar, vi har overværet en sand ouverture af komplimenter til dig i dag. Den vil jeg gerne tilslutte mig. Du har fortjent det, du har gjort det godt, og vi havde det store held at få lov til at tilbringe hele nætter med dig - og hvem får lov til det? Naturligvis er der fordele og ulemper ved ethvert direktiv. Døren er ikke helt lukket, men jeg tror, vi er kommet et godt stykke videre, idet vi har sagt: Efter en periode - for min skyld kan det være 2009 - har vi guillotinen. Som markedsøkonom ved jeg ganske udmærket, hr. Bernié - her har vi slet ikke brug for nogen informationer - at industrien har brug for fakta og data af hensyn til en planlægning. Industrien vil i dag gå hen og ansætte unge mennesker, forskere, læger, ingeniører, for at finde alternativer. Det er netop det, lederne har brug for, og derfor er denne vej den rigtige.
Hr. Liikanen, De ved, hvor meget jeg værdsætter Dem, men Deres kontor stiller nogle gange nogle kedelige forslag. Nu er De dog på rette vej, og jeg vil gerne opmuntre Dem til at være standhaftig i spørgsmålet om, hvorvidt det hele er acceptabelt for WTO eller ej. Og De vil blive ved med at være standhaftig, for De ved, at De har et stort flertal i Parlamentet bag Dem. Så tror jeg, vi opnår gode resultater.
Mine damer og herrer, jeg har ikke brug for mine tre minutter. Europa og repræsentanterne for europæerne har forstået, at dyr prioriteres anderledes. Det kan jeg kun tilslutte mig, og vi vil gøre alt for, at antallet af dyreforsøg reduceres seriøst og troværdigt. At der altid vil være et eller andet tilfælde, hvor man bliver nødt til at foretage forsøg, det accepterer vi. Jeg tror også, det er nødvendigt. Men det store antal skal reduceres uigenkaldeligt. Det er din fortjeneste - hjertelig tillykke, Dagmar Roth-Behrendt!
Lund (PSE).
Fru formand, jeg vil starte med at sige en stor tak til fru Roth-Behrendt for et dygtigt og meget konsekvent arbejde med direktivet. Jeg har bestemt også nydt nætterne sammen med Dagmar. Det så fra starten meget vanskeligt ud, der var nogle medlemsstater og også dele af industrien, som gjorde alt for at blokere for anstændige regler omkring dyreforsøg, men takket være fru Roth-Behrendts og andres stædighed lykkedes det faktisk at få et acceptabelt resultat på to områder.
Først i forhold til dyreforsøgene. Vi får nu gennemført et forbud mod dyreforsøg og et forbud mod markedsføring af nye produkter, der er udviklet gennem dyreforsøg. For de fleste forsøgs vedkommende kommer forbuddet til at gælde om seks år, men desværre kommer forbuddene for tre forsøgsområder - tre forsøgsmetoder - først til at gælde om 10 år og i den forbindelse yderligere med en risiko for forlængelse. Man kan jo sige, at begge frister er for lange. Det er også det, vi har sagt her fra Parlamentets side, men der var - det ved vi fra forhandlingerne - nogle medlemsstater, der simpelthen blokerede for en hurtigere standsning af disse forsøg. Det bliver nu afgørende, at Kommissionen konsekvent følger op. Jeg kan helt tilslutte mig hr. Davies' bemærkning. De hidtidige direktiver har ikke været fuldt godt nok op, og det har påført millioner af forsøgsdyr helt unødvendige lidelser. Der har helt bestemt været accepteret en slaphed i udviklingen af alternative metoder, og den slaphed må med dette direktiv høre op.
Det andet store resultat gælder i forhold til os som forbrugere. Først og fremmest får vi et forbud mod at anvende en række kræftfremkaldende stoffer, også stoffer, der har negativ indvirkning på vores forplantningsevne. Vi får særlige sikkerhedskrav i forhold til børn, vi får mærkning af allergifremkaldende bestanddele, og så får vi også en angivelse af holdbarheden for de enkelte produkter. Jeg mener, at der samlet er tale om et gennembrud i forhold til unødvendige dyreforsøg, og der er også tale om et gennembrud for folkesundheden og forbrugerbeskyttelsen på kosmetikområdet.
Samlet er det et godt resultat, og jeg appellerer endnu en gang til, at det bliver fulgt konsekvent op af Kommissionen, og jeg tror, at det bliver nødvendigt, at vi fra Parlamentets side følger opfølgningen fra sidelinjen.

Paulsen (ELDR).
Fru formand, jeg tilslutter mig hyldesten til fru Roth-Behrendt. Jeg synes, du er et udmærket og udsøgt eksempel, ikke bare på en dygtig parlamentariker, men også på det, vi har så stort behov for, nemlig stærke kvinder inden for politik. Tak for dit arbejde, din indsats og dit temperament! Vi har brug for dig!
Der er bare tilbage at konstatere, at et kompromis er et kompromis. Jeg kan fuldt ud forstå dyrevelfærdsorganisationernes bekymring over, at det tager så lang tid, før forbuddet bliver indført, at så mange tusinde dyr går til for vores forfængeligheds skyld. Jeg er på trods heraf glad for, at vi alligevel nåede frem til en slags grænse, noget at tage udgangspunkt i, noget at holde fast i. Jeg er også meget glad for, at forbrugerbeskyttelsen er blevet taget alvorligt, at vi får varedeklarationer, og at der bliver indført et forbud mod visse stoffer, som er klart upassende, måske frem for alt i midler, som anvendes af børn og unge, som er mere udsatte end vi.
Hvad angår dyrebeskyttelsen, vil jeg gerne se fremad og udvide debatten lidt. Vi ser gang på gang disse forfærdelige film om dyretransporter og slagterier og om, hvordan vi behandler vores dyr i Europa. Forestil Dem, hvis Parlamentet havde indflydelse, havde medbestemmelsesret i landbrugspolitiske anliggender. Forestil Dem den situation ud fra den indstilling og opfattelse, som et meget stort flertal i Parlamentet har, når det handler om dyrebeskyttelse! Tænk, hvor langt vi kunne være kommet, selv om vi ved, at demokratiets beslutningsform er kompromiset. Kompromiset, det demokratiske kompromis, lover os nemlig en eneste ting: Vi får det aldrig præcis, som vi vil.
De Roo (Verts/ALE).
Fru formand, der var tre mål, som var vigtige for De Grønne. For det første afskaffelse af dyreforsøg til kosmetiske formål. Det er lykkedes, og jeg vil gerne lykønske Dagmar Roth-Behrendt, som har forhandlet så fortræffeligt.
Det andet punkt, som blev mindre omtalt, vedrører de farlige stoffer. Farlige stoffer må ikke forekomme i kosmetik. Også på det punkt har vi vundet, og også her vil jeg give fru Roth-Behrendt en kompliment.
Det tredje punkt vedrører allergifremkaldende stoffer. Der er temmelig megen kosmetik, der indeholder allergifremkaldende stoffer. Oprindeligt ville Gruppen De Grønne have et fuldstændigt forbud mod disse stoffer, men vi kan udmærket leve med den mærkning, som der nu er truffet beslutning om, fordi vi tror, at det vil betyde det samme i praksis. Der er allerede nu tegn på, at en hel del store virksomheder vil fjerne disse allergifremkaldende stoffer fra deres kosmetik. Vi har altså også vundet på dette punkt. En ting kan jeg dog ikke lade være med at nævne, nemlig kritikken fra dyreværnsfolkene, som jeg ikke rigtig kan forstå. Vi har opnået det maksimale af, hvad vi kunnse opnå, og vi roser ordføreren og hele forhandlingsdelegationen.

Sandbæk (EDD).
Fru formand, den hidtidige politik med at give industrien tid til at udvikle alternative forsøgsmetoder har ikke givet resultater. En fastlæggelse af forbud mod forsøg og markedsføring er essentiel. Dyr bør ikke lide for, at man kan udvikle nye forfængelighedsprodukter. Derfor vil jeg gerne lykønske Dagmar Roth-Behrendt med hendes snart lange kamp og hendes resultat. Selv om forligsteksten ikke blev så restriktiv, som Parlamentet ønskede, indeholder den de rigtige principper. Det er mig fortsat en gåde, at Rådet ikke finder, at farlige stoffer, der er kræftfremkaldende, mutagene eller reproduktionstoksiske, fuldstændig bør udelukkes fra at blive anvendt i kosmetiske midler i overensstemmelse med forsigtighedsprincippet. Alle stoffer, også fra kategori 3, skal være omfattet. Også børn bruger produkter, der indeholder disse stoffer, såsom shampoo og douchesæbe, og man bør ikke tage nogen form for risiko. Men forligsteksten går i den rigtige retning, så endnu en gang tillykke med din gode kamp, Dagmar - JuniBevægelsen stemmer naturligvis for forligsteksten.

Grossetête (PPE-DE).
Fru formand, jeg slutter mig til hyldesten til vores kollega, fru Roth-Behrendt, for al den energi og vilje, hun har udvist, for at hendes betænkning blev vedtaget. Vi kan for øvrigt mindes de livlige forhandlinger, vi har haft i Europa-Parlamentet, som ofte var meget følelsesladede, hver gang det drejede sig om dyrebeskyttelse eller folkesundhed.
Jeg vil dog minde om, at kosmetiske midler ikke er begrænset til luksusprodukter, men det også for en stor dels vedkommende er dagligdagsprodukter og produkter til den personlige pleje, som bør undersøges ud fra et sikkerhedsaspekt, eftersom de bruges ret hyppigt. Selv om det er lovligt at ville begrænse dyreforsøgene, må vi aldrig glemme, at det mål, som vi først og fremmest stræber efter, er at kunne sikre borgernes helbred. Der skal vi være kloge nok til at foretage en skelnen mellem det nødvendige i at finde løsninger, der kan erstatte dyreforsøgene, og nødvendigheden i at sætte folkesundheden forrest.
Men det drejer sig heller ikke om at skabe vanskeligheder for den kosmetiske industri, som repræsenterer en vigtig del af vores økonomi. Industrien, som længe har vidst besked, har kunnet planlægge de nødvendige investeringer til udvikling af alternative metoder. Ordføreren har forklaret, at det mindst tager 10 år, før vi kan diskutere alt dette. Det skal for øvrigt understreges, at der allerede er gjort mange bestræbelser på dette, og at der er kommet opmuntrende resultater. Men vi kan ikke nøjagtig forudse videnskabens fremskridt. De videnskabelige resultater kan ikke ske ved dekret og kan heller ikke programmeres til en præcis dato, men de kan være opmuntrende.
Det er i den forbindelse, at jeg fandt det nødvendigt at fastsætte frister og eventuelle forlængelsesfrister for de metoder, der endnu i dag er i den første fase. Vi bør have tillid til virksomhederne, men vores opgave er ofte at opfordre dem til at gøre fremskridt, at tænke på fremtiden på en anden måde, at udvikle en samvittighed over for forventningerne fra vores samfund. De kosmetiske midler har bevist deres sikkerhed. Den information, der gives til forbrugerne, mangler dog stadig at blive præciseret og være relevant. Mærkningen skal altså være perfekt og skal ikke medføre den modsatte effekt end det, der var meningen. Derfor, og jeg tager eksemplet med de forskellige allergifremkaldende stoffer, skal oplysningerne gives på en sådan måde, at de ikke skræmmer forbrugerne. De skal være meget enkle og skal gøre det muligt for forbrugerne i det tilfælde, hvor forbrugeren er overfølsom for noget særligt i produktet, at foretage det bedste valg.
Endelig vil jeg afslutte med at sige, at denne tredjebehandling er et godt eksempel på kvaliteten i det parlamentariske arbejde, som ordføreren har forestået.
Van den Bos (ELDR).
Når vi udelukkende ser på resultatet af forliget ud fra et kosmetisk synspunkt, kan det kaldes godt. Den industrielle lobby har på ny vundet over unødigt lidende dyrs interesser. Den europæiske befolkning vil kun tillade dyreforsøg, hvis det er absolut nødvendigt. Denne nødvendighed findes ikke ved skønhedsprodukter, og derfor skulle dette direktiv have indført et ubetinget forbud mod salg og forsøg. Men dette forbud er der ikke. Parlamentets holdning var i sig selv et kompromis, men med det nu opnåede resultat er vi længere fra målet. Først i 2009 træder et delvist forbud i kraft, og tre forsøg vil det være tilladt at udføre helt til 2013 og måske endda endnu længere. Parlamentets delegation i Forligsudvalget kan ikke bebrejdes dette ufuldkomne kompromis, men det kan Kommissionen og Rådet, som ensidigt har ladet sig lede af kosmetikindustriens interesser.
Bedre information til forbrugerne vil forhåbentlig føre til, at de ikke ønsker at blive smukkere ved at købe grim kosmetik. Det er overordentlig vigtigt, at myndighederne, videnskaben og industrien investerer i alternative metoder. Det er ikke noget som helst problem, hvis der hele tiden kommer nye midler på markedet. Det må blot ikke ske på bekostning af dyr, der lider unødigt. Der er allerede et stort antal produkter med temmelig mange sikre ingredienser på markedet, som er testet på dyr, og efter min mening er det nok nu. Direktivet får Europa til at se grimt ud, og derfor vil jeg ikke støtte det.

Bowis (PPE-DE).
Fru formand, rejsen har været lang. Men den er ikke slut med denne tredjebehandling, som dog har bragt os betydeligt nærmere beskyttelsen af menneskers sundhed og fremme af dyrs velfærd. Ordføreren har derfor også med rette modtaget bifald i dag, fordi hun har bragt os et langt stykke af vejen.
Når man hører udtrykket "en lang drægtighedsperiode" tænker man i reglen på elefanter. For fremtiden vil vi tænke på europæisk lovgivning. Det har været en lang drægtighedsperiode. Derefter kom en lang periode med fødselsveer fra kl. 16 til kl. 4 om morgenen, og til sidst nedkom vi med et program, som vil kunne bestå prøven, og det er derfor, vi hilser denne forhandling i dag velkommen.
Kommissionen stillede oprindelig et forslag om forbud mod forsøg. Men dette forslag ville ikke have haft større virkning end det forslag, der blev vedtaget i Det Forenede Kongerige, og som forbød dyreforsøg, men som blot betød, at dyreforsøgene blev eksporteret. Vi var på nippet til at gøre det samme og overføre forsøgene til lande, som har en lavere prioritering af dyrevelfærd end medlemsstaterne. Det var rigtigt at flytte debatten til den endelige markedsføring i EU af produkter testet på dyr.
Vi erindrede os selv om, og vi vil gøre det igen, at den 1. juli trådte den sjette ændring i kraft. Teknisk set ville det have betydet en indstilling af al forskning ved hjælp af dyr. Der ville ikke være sket yderligere fremskridt i forbindelse med produktionen af nye emner, ikke blot på makeup-området, men også på områder som shampoo med aktive stoffer og mundhygiejne.
Vi var fremsynede og erkendte, at den syvende ændring var sidste chance. Hermed opstilles der måldatoer for indstilling af markedsføringen. Vi besluttede, at en generel gennemførelsesdato ikke var realistisk, og undersøgte mulighederne for at fastlægge en tidsplan, således at dyreforsøg forbydes, så snart der foreligger et godkendt alternativ til hvert enkelt forsøg. Alle sådanne forsøg vil blive forbudt inden for seks år undtagen de tre, ordføreren har nævnt, og for hvilke der vil blive fastsat en tidsplan på 10 år med en mulig forlængelse på to år, hvis, og kun hvis, Parlamentet tilslutter sig en sådan gennem den fælles beslutningsprocedure.
Nu ligger udfordringen ikke kun hos Kommissionen, som flere parlamentsmedlemmer har påpeget det, men også hos industrien. Det er op til industrien hurtigt at finde frem til anerkendte alternativer. Det eksisterende samarbejde mellem Parlamentet og industrien har været imponerende. Det har medvirket til at overbevise først Kommissionen og endog det mindretal i Rådet, som veg tilbage for dette. Dette mindretal tilsluttede sig, og det er grunden til, at vi er nået hertil i dag og er optimistiske.
Plooij-van Gorsel (ELDR).
Fru formand, kære kolleger, hr. kommissær, det kompromis, som Rådet og Parlamentet har opnået efter mange overvejelser, er et fremskridt for dyrevelfærden, fordi dyreforsøg til kosmetiske formål hermed forbydes, så længe der er alternative metoder til rådighed selvfølgelig. Det er en lykønskning værd. Det støtter jeg fuldstændigt.
Endvidere er jeg meget glad for overgangsperioden på seks år til at finde alternativer, for der er nu engang tre kategorier af forsøg, som er særdeles vanskelige at erstatte, og derfor har industrien tid indtil 2013 til at udvikle alternative metoder. For, kære kolleger, lad os være ærlige, hvem af Dem melder sig som frivillig til at blive testet med nye stoffer? Den udbredte kritik af denne overgangsperiode med argumentet om, at dette er et hul i loven for at lade dyreforsøg fortsætte, er derfor ikke berettiget. Så længe folk ikke stiller sig til rådighed for forsøg, må der være mulighed for at teste visse masseprodukter på andre måder. Disse masseprodukter bruges jo også i lægemiddelindustrien, og for lægemidler har vi naturligvis andre standarder end for læbestift. Jeg kan derfor fuldstændigt støtte dette kompromis.

Flemming (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, i dag er en meget, meget vigtig dag for den europæiske kosmetikindustri. Vi indleder en helt ny æra for kosmetiske midler, som rigtig mange kvinder har ventet meget længe på. Jeg håber, der kommer produkter på markedet, som gør de unge, smukke piger endnu smukkere, men som også er meget vigtige for ældre kvinder, for man vil jo gerne være en attraktiv bedstemor for i det mindste sine børnebørn. Og vis mig den bedstemor, der tør forklare sine børnebørn, at den creme, hun lige har brugt, eller som hun bruger til børnene, er skyld i, at mange, mange dyr har måttet lide. Sådan en bedstemor ville være færdig!
Ser De, berømte og virkelig smukke kvinder, f.eks. Julia Roberts, har for længe siden tyet til produkter, der er blevet til uden dyreforsøg. Hun elsker naturkosmetik og bruger fortrinsvis en rosencreme fra et tysk firma, og det, mine damer og herrer, selv om hun er en berømt amerikansk skuespiller! Det er måske et ret vigtigt signal til den amerikanske kosmetikindustri. Skal amerikanske skuespillere virkelig ty til europæiske produkter, bare fordi der ikke foretages dyreforsøg her? Det er da en falliterklæring for den amerikanske industri.
Jeg elsker kosmetik. Jeg kan takke l'Oréal for min hårfarve, min parfume er fra Dior og min ansigtscreme fra Storbritannien. De engelske kvinder har jo sådan en vidunderlig teint. Jeg vil dog være langt gladere for at anvende kosmetik fremover. Jeg vil foreslå Dagmar Roth-Behrendt som æresmedlem af alle dyrevelfærdsorganisationer.
Men jeg vil virkelig også gerne takke den europæiske kosmetikindustri mange gange for samarbejdet, og jeg ønsker den en virkelig storartet omsætning. Måtte den komme til at tjene vanvittigt mange penge med de nye produkter!
Roth-Behrendt (PSE).
Fru formand, jeg indrømmer, at jeg er lidt rørt, for ros og værdsættelse i dette omfang er heller ikke en selvfølge her i Europa-Parlamentet. Jeg indrømmer gerne, at det glæder mig, at politikere ikke får så meget ros, i hvert fald ikke så ofte og så regelmæssigt. Det har glædet mig, men jeg har også allerede tidligere forsøgt at returnere denne ros.
Jeg vil gerne sige tak for forhandlingen. Jeg håber, det var den sidste forhandling om emnet her i Parlamentet, og De, hr. Liikanen, har hørt, at det fremover er Deres opgave at overvåge, at der sker fremskridt. Det er Deres opgave sammen med Deres kollega hr. Busquin at sørge for, at Det Europæiske Fællesskabs Fælles Forskningscenter har tilstrækkelige finansielle midler til at evaluere de alternativer, der kommer. Det er Deres opgave at tilskynde og støtte industrien og sammen med industrien at sørge for, at der hurtigt bliver udviklet nogle alternativer, og at disse alternativer også bliver anerkendt hurtigt. Det er noget, vi må gøre i fællesskab. De har i dag hørt, hr. kommissær - og denne meddelelse vil sikkert også nå frem til kosmetikindustrien og medlemsstaterne: Vi vil nøje overvåge, at tidsplanen bliver overholdt denne gang, og at vi denne gang får den guillotine, som hr. Florenz og andre før ham har talt om. Jeg vil ikke høre mere emnet her i Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne have, at det er slut nu, at vi har en tidsplan, der måske endda bliver opfyldt hurtigere.
Lad mig til sidst sige tak igen - det var derfor, jeg gerne ville have ordet endnu en gang til sidst. Men ikke tak til Dem, kære kolleger - det har jeg allerede gjort. Jeg vil gerne sige tak til dem, uden hvem jeg ikke havde kunnet gøre arbejdet. Det er først og fremmest min medarbejder, der formentlig sidder på kontoret og lytter, Annika Nowak, og som kender sagen bedre end jeg. Men det er især Forligsudvalgets sekretariat. Vi har gode medarbejdere her i Parlamentet, nogle er endnu bedre, og Forligsudvalgets sekretariat, der sidder der i dag, har helt sikkert haft det største arbejde, meget mere end jeg selv.
Helt til sidst vil jeg gerne sige tak til den medarbejder i min gruppe, som i de seneste år har givet mig den rådgivning, jeg har haft brug for, som gruppeleder og som ordfører, og uden hvem jeg aldrig havde fået et ben til jorden, der sidder her for sidste gang i dag, fordi hun skal have et andet arbejde, nemlig Kerry Postlewhite, der formentlig sidder her i plenarforsamlingen for sidste gang. Det er jeg ked af, men jeg ved, at hun gerne vil lave noget andet, som hun kan lide, og som vil glæde hende. Jeg har ingen anelse om, hvordan vi - mine kolleger og jeg - skal arbejde uden hende i Miljøudvalget. Vi vil gøre vores bedste. Hun er her for sidste gang i anledning af en af sine sager, og derfor gælder min sidste og min helt særlige tak hende: Kerry Postlewhite.
Jeg takker for forhandlingen og håber, vi får en god afstemning.
Formanden.
Tak, fru ordfører.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
Mødet er udsat til kl. 12.00.
(Mødet udsat kl. 11.49 og genoptaget kl. 12.00)
Formanden.
Vi går nu over til afstemningen.
Forslag til beslutning (B5-0027/2003) af Di Lello Finuoli for GUE/NGL-gruppen om immigrations- og asylpolitik
(Parlamentet forkastede forslaget til beslutning)

Forslag til fælles beslutning

Ribeiro e Castro (UEN).
Hr. formand, jeg har to korte bemærkninger til forretningsordenen. For det første vil jeg gerne beklage og sige undskyld, fordi jeg, selv om jeg havde stillet et alternativt forslag til beslutning, på grund af de elendige vejrforhold ikke kunne deltage i mødet mandag aften. Jeg vil gerne bede om undskyldning herfor og have dette registreret i protokollen. For det andet vil jeg gerne bede Præsidiet om at gøre opmærksom på, at den afstemning, som vi skal have om ændringsforslag 49, ikke er en almindelig afstemning om et ændringsforslag, eftersom vi for første gang skal anvende en af Parlamentets nye procedurer, artikel 140, stk. 4, således at vi har mulighed for at vedtage en samlet alternativ tekst.

Formanden.
I overensstemmelse med den nye artikel 140, stk. 4, i forretningsordenen vil vi først stemme om Deres ændringsforslag om at erstatte hele beslutningsforslaget med en ny tekst.
Før afstemningen om ændringsforslag 23

Ludford (ELDR).
Hr. formand, vores afstemningsliste følger øjensynlig ikke samme rækkefølge som Deres. Det er måske i højere grad vores problem end Deres, men er det muligt at bruge et kort øjeblik på at få det klarlagt? Vi havde ikke ændringsforslag 6 eller ændringsforslag 30, så vi er lidt fortabt i øjeblikket.
Måske kan mine kolleger hjælpe mig her? Jeg tror, vi har tabt en side.

Vi har tabt en hel side.
Det er i orden. Vi indhenter det.
(Latter og bifald)

Formanden.
Det har de liberale sagt de sidste 100 år.
(Latter og bifald)
Før afstemningen om ændringsforslag 24

Cornillet (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil blot sige, at der er en oversættelsesfejl i den franske udgave. Jeg har undersøgt dette i de andre sprogversioner. Dette får mig til at sige til mine venner i PPE-DE-Gruppen, at de skal stemme for dette ændringsforslag og naturligvis ændre den franske version.
Formanden.
Vi vil sikre, at alle sprogudgaver stemmer overens.
(Parlamentet vedtog forslaget til beslutning)
Formanden.
Det er mig en glæde at ønske repræsentanterne for det egyptiske parlament under ledelse af dr. Mustafa El-Feki velkommen.

Det er det første besøg af repræsentanter fra det egyptiske parlament siden 1987. Det finder sted på et meget vigtigt tidspunkt, for så vidt angår Mellemøsten. Vi ønsker i særdeleshed delegationen succes under de nuværende omstændigheder.
Mantovani (PPE-DE)
Hr. formand, mit mundtlige ændringsforslag består i en social foranstaltning. I punkt 14, litra s), hvor man taler om anerkendelse af plejebehovene for personer i landdistrikter, foreslår jeg, at vi tilføjer "og bjergdistrikter". Det skal vi også gøre for at fejre det internationale bjergår og de mange bjergområder, som vi har i Europa.

Grossetête (PPE-DE).
Hr. formand, jeg beklager nu den måde, hvorpå afstemningen har fundet sted. Jeg beklager, at vores kolleger desværre ikke var seriøse her til sidst og ikke respekterede arbejdet fra de kolleger, der har udarbejdet beslutningsforslaget.
Formanden.
Jeg er fuldstændig enig.

Afstemningen er afsluttet

Berthu (NI)
Vi har stemt mod Europa-Parlamentets beslutningsforslag om indvandrings- og asylpolitikken, navnlig fordi den gentagne gange angriber Rådet og beskylder det for at forhindre, at der sker fremskridt vedrørende vedtagelse af teksterne.
Faktisk skal man være klar over, at der her er tale om en kamp mellem to opfattelser af indvandringspolitikken. De lande, der er repræsenteret i Rådet, forsøger at gøre en relativ restriktiv opfattelse gældende, mens Kommissionen konstant stiller mere åbne forslag, der tilsyneladende er inspireret af tanken om, at indvandreres og flygtninges rettigheder kommer før retten til sikkerhed for borgerne i de europæiske lande.
Europa-Parlamentet viser på denne måde helt klart, hvilken side det hører til. For øvrigt opfordrer det udtrykkeligt til en hurtig vedtagelse af Kommissionens slappe forslag vedrørende familiesammenføring og rettighederne for flygtninge med længerevarende ophold, og det præciserer endda, at disse rettigheder "i så høj grad som muligt bør tilpasses rettighederne for de europæiske borgere".
Desværre forudsættes det i Nice-traktaten - som landenes regeringer ønskede! - at disse spørgsmål snart vil blive afgjort med kvalificeret flertal i Rådet, hvilket vil være endnu en fordel for Kommissionen i forbindelse med vedtagelsen af dens forslag.
Bonde og Sandbæk (EDD)
. Samlet set stemmer vi imod PPE-DE, ELDR og PSE's fælles beslutningsforslag om asyl- og indvandringspolitik. Vi er imod, at EU skal have indflydelse på dette område, da det bør være op til medlemsstaterne selv at bestemme. Vi kan dog støtte de dele af beslutningen, som tager flygtninges og indvandreres sociale og humanitære situation i betragtning, og som forsøger at forbedre den.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har stemt for GUE-Gruppens beslutningsforslag og mod det fælles beslutningsforslag, hvor underskriverne endnu en gang viser, at de kun er optaget af den frie bevægelighed for varer, men ikke af menneskenes frihed og rettigheder.
Vi er imod et fort Europa omringet af pigtråd, som er en forhindring for dem, der flygter fra undertrykkende regimer og søger asyl, eller for dem, som simpelthen flygter fra elendighed.
Vedrørende henvisningerne til den bæredygtige udvikling, som vi får foreslået, så tusindvis af kvinder og mænd ikke flygter fra deres hjemlande for at flygte fra elendighed, er de stadig mystiske. Fra bæredygtig udvikling til bæredygtig udvikling bliver afstanden mellem de udplyndrende imperialistiske lande og de fattige lande stadig større.
Hvad angår den gamle klagesang, der bliver gentaget i de fleste beslutninger om bekæmpelse af illegal indvandring, er vi imod behovet for at harmonisere situationen for alle de såkaldte illegale indvandrere.
Vi fastslår desuden endnu en gang holdningen om, at alle, der lever og arbejder i EU, har de samme rettigheder, herunder valgmæssige, og de samme friheder, herunder den frie bevægelighed, som borgerne i EU's medlemslande.
Kirkhope (PPE-DE)
De britiske konservative har til stadighed modsat sig fastlæggelsen af en fælles indvandrings- og asylpolitik og mener, at politikken på disse områder bør fastlægges af medlemsstaterne. De britiske konservative vil derfor stemme mod denne beslutning.
Lund og Thorning-Schmidt (PSE)
. Vi har i dag i Europa-Parlamentet stemt for det fælles beslutningsforslag (B5-0031/2003) om indvandrings- og asylpolitik. Forslaget indeholder flere gode elementer til at forbedre indvandrings- og asylpolitikken i EU.
Vi er dog opmærksomme på, at området vedrører forhold, der er omfattet af EF-traktatens afsnit IV og ikke gælder for Danmark, jf. protokollen om Danmarks stilling.

Roure (PSE)
Selv om Det Europæiske Råd i Tampere i oktober 1999 fastsatte grundlaget for en fælles indvandrings- og asylpolitik, er det beklageligt at se, at vi ikke er nået særlig langt, og at vi absolut bør træffe de nødvendige forholdsregler særligt for at sætte en stopper for den illegale indvandring og menneskehandelen.
Vi bør forbedre den modtagelse, som vi giver flygtningene, så kandidater til indvandring ikke længere føler sig fristet af den illegale vej. Det Europæiske Råd i Sevilla i juni 2002 forpligtede sig til at fremskynde gennemførelsen af det program, der blev vedtaget i Tampere. Vi beder derfor om, at Rådet lever op til sine forpligtelser og stopper med at opsætte forhindringer for de forventede fremskridt. Vi beder altså om en hurtig og effektiv iværksættelse af konklusionerne fra Sevilla, og vi beklager, at en fælles indvandringspolitik endnu ikke er fastlagt. Vi bør reagere hurtigt, for vi kan ikke lukke øjnene for de dramatiske begivenheder, der i øjeblikket udspiller sig i vores medlemslande.
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, det var mig en stor glæde at stemme for Roth-Behrendt-betænkningen mod dyreforsøg til kosmetiske formål. Hvordan kan det være, at jeg stemte for? Det gjorde jeg, fordi fiskene - som jeg længe har hjulpet og støttet, når der var tale om betænkninger, som vedrørte dem - havde gjort opmærksom på, at hr. Fatuzzo hjælper dyrene og lytter til dem, og de havde således fortalt det videre til mange andre dyrearter. Derfor bad mange af disse skabninger mig om at sørge for - med min stemme og med mine begrænsede muligheder - at man holder op med den slags forsøg, som de ikke er så glade for. De bad mig også om at gøre den størst mulige indsats for, at man ikke laver deres pelsfrakker af deres pels. Det er et andet vigtigt resultat, som jeg håber, at vi snart når. I mellemtiden har vi nået den målsætning, som jeg stemte for, og som der er taget højde for i Forligsudvalgets fælles udkast i fru Roth-Behrendts betænkning.

Darras (PSE)
Denne syvende ændring af direktiv 76/768/EØF om kosmetiske midler har en grundlæggende egenskab, for ud over at den forsøger at harmonisere medlemslandenes forskellige lovgivninger vedrørende kosmetiske midler, sigter den først og fremmest mod i EU at gennemføre et permanent og definitivt forbud mod gennemførelsen af dyreforsøg til kosmetiske formål.
Dette formål kunne være et fromt ønske, hvis ikke Europa-Parlamentet havde krævet, at der på samme tid blev indført et øjeblikkeligt forbud mod dyreforsøg, der skulle gælde for endelige produkter og ingredienser i de tilfælde, hvor alternative forsøgsmetoder er blevet godkendt af Det Europæiske Center for Validering af Alternative Metoder, og et forbud om markedsføring af kosmetiske ingredienser, der er testet på dyr. Jeg mener faktisk, at kun et parallelt forløb mellem de to forbud kan være et virkelig effektivt middel til at fremme anvendelsen af alternative forsøgsmetoder.
Endelig og med henvisning til forsigtighedsprincippet mener jeg, at det er nødvendigt, at kræftfremkaldende stoffer samt mutagene eller reproduktionstoksiske stoffer, som er klassificeret efter deres skadelighed i kategori 1, 2 eller 3, forbydes til fremstilling af kosmetiske midler.
Moreira da Silva (PPE-DE)
Europa-Parlamentet har kæmpet for en udvidelse og uddybning af kosmetikdirektivet, især vedrørende dyreforsøg. Parlamentet har således ønsket et forbud mod dyreforsøg fra 2004, forbud mod markedsføring af produkter testet på dyr fem år efter vedtagelsen af dette direktiv og fremme af alternative forsøgsmetoder. Desværre var Europa-Kommissionens oprindelige holdning at ville forbyde dyreforsøg inden for EU i stedet for et forbud mod markedsføring. Jeg glæder mig over, at såvel Rådet som Kommissionen i løbet af forligsproceduren har bevæget sig i retning af Europa-Parlamentet, og at man er nået frem til en aftale, der indfører forbud mod forsøg og markedsføring for størstedelen af forsøgsmetodernes vedkommende seks år efter direktivets ikrafttræden og for de forsøgsmetoder, hvor der endnu ikke er fundet alternativer, en gennemførelsesperiode på 10 for dette forbud.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, i punkt 55 i fru Swiebels betænkning, som Parlamentet vedtog, anmoder man i de to sidste linjer om, at der på grundlag af Amsterdam-traktaten snarest muligt udstedes et di-rektiv for at bekæmpe alle de andre former for forskelsbehandling, som er nævnt i artikel 13, og som endnu ikke er blevet reguleret, heriblandt forbuddet mod forskelsbehandling på grund af alder og handicap. I Italien har vi stadig en lovgivning, som ikke gør det muligt for ældre borgere at få invalidepension, men som derimod gør det muligt for de unge. Når man er syg, mener jeg ikke, at det er vigtigt, hvilken alder man bliver syg i, eftersom man er lige syg uanset alder. Hvis man ikke har nogen indtægt, er det lige meget, om man er ung eller gammel. Jeg er navnlig af den opfattelse, at der er tale om forskelsbehandling, når man ikke giver invalidepension til EU-borgere, blot fordi de er fyldt 65 år, men gerne vil give denne pension tidligere, og derfor stemte jeg med stor glæde for betænkningen.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, et tilfældigt venstreflertal på fem stemmer har i dag skadet menneskerettighedssagen. Jeg mener nok, at man kan have de forskelligste holdninger til alle politiske spørgsmål, men en sådan polarisering, når det handler om menneskerettigheder, er efter min mening ekstremt skadelig. Vi bør være enige om at beskæftige os med virkelige krænkelser af menneskerettigheder og diskrimineringer på basis af chartret om grundlæggende rettigheder i stedet for at opdele Europa-Parlamentet i to lige store ideologiske lejre, der tørner sammen. Efter min mening er menneskerettighedssagen alt for vigtig for et samfund, der er et rets- og menneskerettighedssamfund. Derfor har jeg stemt mod betænkningen. Det er ikke alt, der står menneskerettigheder udenpå, som også indeholder menneskerettigheder, og hvis vi gerne vil regulere, hvordan munkene i Athos skal organisere adgangen til deres klostre, hvis vi opstiller regler for religionssamfundene, hvis vi vil påtvinge medlemsstater bestemte definitioner på ægteskab og familie, som mange af os - også jeg - afviser på det kraftigste, så har det intet med menneskerettigheder at gøre, men derimod med ideologi, og ideologi er noget, man ikke har negligeret i denne betænkning.
Santini (PPE-DE).
Hr. formand, sådan som det allerede er blevet sagt, var det kun fem stemmer, som gjorde, at Europa-Parlamentet skrev en af de mest skuffende og skændige sider i sit arbejdes historie. Det er nemlig en betænkning, der ifølge titlen drejer sig om "respekten for de grundlæggende rettigheder i Den Europæiske Union", men som tværtimod har krænket eller krænker mange af de rettigheder, der berører borgerne mest. En af dem er familien som institution, som der mildest talt bliver vendt op og ned på i denne betænkning, hvor man som familiemodel foreslår frie partnerskaber mellem mænd og kvinder af samme køn og fri adoption for enlige forældre eller netop for homoseksuelle. Desuden fremhæver man et land som model - nemlig Holland - hvor der foruden alt dette eksisterer lovlig dødshjælp og fri narkotika.
Hvis det er den samfundsmodel, som Europa-Parlamentet foreslår i dag, siger jeg fra, og problemet er, at det gør størstedelen af medlemsstaterne også. Der er nemlig kun 2-3 lande, som indirekte følger den hollandske model. Nu kommer vi i et institutionelt dilemma, for hverken Kommissionen eller Rådet - det har de allerede givet udtryk for - er villige til at acceptere denne indfaldsvinkel. Vi er gået glip af en lejlighed til at være mere konsekvente og klarsynede.

Evans, Robert J.E. (PSE).
De britiske Labour-medlemmer og jeg har stemt for Swiebel-betænkningen, der som helhed tjener et værdigt formål. Alle medlemsstater må i sagens natur være stærke og selvbevidste nok til at acceptere kritik. Dette er dog ikke automatisk ensbetydende med, at al kritik bør accepteres som begrundet. Denne betænkning tager udgangspunkt i andenhåndsoplysninger fra ngo'er og andre organisationer. Der har derfor sneget sig flere faktuelle unøjagtigheder ind.
Det Forenede Kongerige ser meget alvorligt på påstande om vold og racisme fra offentligt ansattes side. Alle påstande efterforskes indgående, og der rejses tiltale.
Tilbageholdelse af udenlandske statsborgere mistænkt for terrorisme er et meget alvorligt anliggende. Men særlige foranstaltninger er til tider påkrævede for at modgå potentielle trusler mod nationens sikkerhed. Genève-konventionen fra 1951 har givet aldrig været beregnet på at beskytte terrorister, og det er derfor korrekt at udelukke dem.
Selv om den ikke er perfekt, har Det Forenede Kongeriges lovgivning til hensigt at fremme arbejdstagernes rettigheder og tilskynde arbejdsgiverne til at behandle arbejdstagerne med behørig hensyntagen til alle tider. De har også klagemuligheder i relevante tilfælde.
Hvad angår rettighederne i forbindelse med fødsel og moderskab i Det Forenede Kongerige, har alle gravide kvinder ret til 18 ugers orlov, som kan indledes 11 uger inden barnets fødsel.
Vi har således nogle forbehold angående indholdets korrekthed, men hilser betænkningen velkommen og har stemt for den.

Alavanos (GUE/NGL)
. (EL) Generelt er forslaget om grundlæggende rettigheder i EU et godt forslag. Der er imidlertid flere problematiske punkter, f.eks. punkt 78 om forbuddet mod kvinders adgang til Athos-bjerget. Jeg tror ikke, det er ud fra dette kriterium, at kvindernes rettigheder vil blive målt. De vil blive målt ud fra kriterier som beskæftigelse, ligeløn, vold i hjemmet og kampen mod menneskesmugling. Vi kan næppe tale om personers frie bevægelighed på dette lille stykke land, som har sin egen tidsopfattelse og lever efter årtusindgamle skikke og traditioner. Snart vil vi påberåbe os etableringsfriheden og friheden til at udøve erhvervsaktivitet, og klostrene vil blive overfyldt med Coca Cola-automater.
I en verden, der i stadig stigende grad er plastisk og homogeniseret, bør vi respektere fortidens kulturelle rigdomme, som ikke påvirker det moderne samfund, og lade Athos-bjerget rejse gennem tiden i sit eget tempo.
På grund af punkt 78 ser jeg mig nødsaget til at stemme imod betænkningen som helhed.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson og Theorin (PSE)
Vi svenske socialdemokrater afgiver denne stemmeforklaring vedrørende følgende punkter:
Punkt 23: 
Vi er modstandere af at anvende udtrykket "tvungen prostitution". Vores holdning er, at prostitution altid er tvungen. Bag prostitution ligger der altid tvang, afhængighed og udnyttelse. Man kan ikke tale om frivillig prostitution og derfor heller ikke om tvungen.
Punkt 67: 
Vi mener, at Sverige skal underskrive ILO-konvention nr. 169 vedrørende oprindelige folk og stammefolks rettigheder. En tilslutning til konventionen kræver dog en tilpasning af svensk lovgivning. Bl.a. må man tydeligt identificere omfanget af den jord, som samerne traditionelt har ejet eller benyttet. En særlig undersøgelse - fra en kommission til afgrænsning af rensdyrområdet - skal på regeringens anmodning fastlægge omfanget af disse områder. Undersøgelsen skal være afsluttet i slutningen af 2004 og skal siden til høring. Det betyder, at det varer nogle år, før en svensk ratificering er mulig.
Punkt 133: 
Der bliver i begrundelsen til punkt 133 peget på Sverige i forbindelse med to påfaldende dødsfald, hvor politiet, anklageren og retslægen har fået hård kritik. Vi vil gerne gøre det klart, at den svenske regering har reageret på kritikken og iværksat en undersøgelse, som blev afsluttet sidste år. Undersøgelsen er blevet udfærdiget ud fra et udtalt borgerretsperspektiv og forholder sig på forskellige punkter kritisk til kriminalitetsundersøgelsen.
Angelilli (UEN)
Jeg er af den opfattelse, at beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder hverken kan eller bør være et ideologisk flag for den ene eller den anden gruppe, men skal være alle borgernes fælles gode. Hvis man læser siderne i fru Swiebels betænkning, fremgår det derimod klart, at den vigtige indsats for at beskytte alles rettigheder bliver til beskyldninger mod nogle lande og nogle mennesker. Det gælder navnlig Italien og de italienere, som har tilladt sig at stemme imod ordførerens ønsker.
Også med hensyn til beskyttelsen af familien og de dermed forbundne værdier indtager man i betænkningen en sekterisk og partisk holdning, som er legitim nok for en politisk gruppe, men som hverken kan eller bør være EU's fælles holdning. Når man ser bort fra de religiøse aspekter - selv om jeg ikke mener, at de kan ignoreres fuldstændigt i betragtning af kristendommens betydning i Europa - glemmer man i betænkningen fuldstændigt den stærke sociale og pædagogiske betydning, som unægtelig kan tillægges det traditionelle par, der er en grundsøjle i den struktur, som holder samfundet sammen. Man bør så afgjort forsvare den enkeltes ret til at leve i det parforhold, som han eller hun ønsker, men EU-institutionerne bør efter min mening ikke ligestille sådanne forhold med den traditionelle familie som social institution.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Arvidsson, Grönfeldt Bergman, Stenmarck og Wachtmeister (PPE-DE)
Den moderate delegation i Europa-Parlamentet mener, det er meget vigtigt, at Parlamentet hvert år udarbejder en betænkning om, hvordan EU's medlemsstater lever op til menneskerettighederne. Menneskerettigheder udgør den vigtigste grundsten for det europæiske samarbejde. Det er en selvfølge, at vi stiller mindst lige så strenge krav til vores egne lande som til kandidatlandene og andre lande uden for Unionen.
Det er derimod ulykkeligt, at betænkningen ikke udelukkende fokuserer på grundlæggende rettigheder, men også giver udtryk for visse politiske ønsker. Uanset om man er enig i disse politiske visioner, risikerer denne metode at devaluere betydningen af de grundlæggende rettigheder. Det er grunden til, at vi ikke kan stemme for betænkningen i sin helhed.
Desuden stemmer vi mod punkt 43, da det er formuleret forkert. Naturligvis er princippet om, at man ikke skal kunne straffes for samme forbrydelse to gange, grundlæggende. Det betyder dog ikke, at fængsel og udvisning skal udelukkes som straf for alvorlige forbrydelser.
Vi modsætter os også, at EU beskæftiger sig med anliggender, som vedrører former for familierelationer, da vi mener, at familiepolitik i lighed med subsidiaritetsprincippet er et nationalt anliggende.
Balfe (PPE-DE)
Jeg er alvorligt foruroliget over de mange kritikpunkter mod Det Forenede Kongerige, der anføres i denne betænkning. Jeg noterede, at de fleste Labour-medlemmer stemte for afsnittene vedrørende Det Forenede Kongerige, og jeg har stor forståelse for deres fortvivlelse over forholdene i landet efter kun fem år med en Labour-regering.
Personligt følte jeg mig forpligtet til at stemme imod betænkningen. Ved næste valg kan Labour-medlemmerne så forenes om sloganet: Det kan kun blive bedre.

Berthu (NI)
Den årlige beretning om de grundlæggende rettigheder i EU, der fremlægges i dag, er en endeløs tekst, der meget ofte går ud over Europa-Parlamentet beføjelser og har tendens til at anklage medlemslandene, som om de på dette område var farlige vaneforbrydere, hvor vi tværtimod er i en del af verden, hvor disse rettigheder er godt beskyttet.
Derfor har vi stemt for ændringsforslag 49, som foreslog en anden beslutning fra vores kollega, hr. Ribeiro e Castro, hvor teksten var kortere, og som afviste Europa-Parlamentets ekspansionstrang og koncentrerede vores overvejelser om de nuværende reelle problemer, hvor terrorisme, menneskehandel, seksuel udnyttelse af børn, undertrykkelse inden for familien og andre alt for reelle problemer står øverst på listen.
Europa-Parlamentet har, hvilket man kunne frygte, holdt fast i den oprindelige beslutning og har til sine gamle afvigelser tilføjet opfordringer til, at homoseksuelle gifte par får tildelt samme rettigheder som familier, til den totale ophævelse af dobbelt straf og til diverse foranstaltninger, der sigter mod at åbne asylpolitikken yderligere og derimod stramme mulighederne for udvisning. Vi har derfor stemt imod.
Bonde og Sandbæk (EDD)
. Vi har i dag stemt for punkt 41 i betænkningen af Swiebel, idet vi ønsker, at den fælles EU-asylpolitik, hvis den desværre vedtages, skal være baseret på humanisme og respekt for internationale konventioner, samt at respekten for menneskerettighederne skal være og forblive det ufravigelige udgangspunkt. Principielt mener vi dog ikke, at dette bedst varetages ved at opbygge en fælles europæisk flygtningepolitik funderet i den overstatslige søjle 1.
JuniBevægelsen stemmer også for hele betænkningen, fordi menneskerettighederne inden for EU naturligvis skal respekteres, om ikke højnes. Dette til trods for, at vi ikke ønsker en fælles asylpolitik, indskrivning af chartret om grundlæggende rettigheder og opbygning af et EU-menneskerettighedsagentur.
JuniBevægelsen arbejder for at støtte og højne menneskerettighedsforholdene i EU såvel som udenfor. Vi støtter alle menneskers ret til et værdigt liv, men vi mener ikke, at dette nødvendigvis bedst skabes i EU-regi.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Arlette Laguiller nævnte i sit indlæg de snævre grænser i denne betænkning samt en række af hendes holdninger, som er uacceptable, særlig når de handler om bekæmpelse af illegal indvandring.
Når vi på trods af alt stemmer for denne betænkning, er det, fordi de få anbefalinger, der går i den rigtige retning, som forsvarer de grundlæggende rettigheder, som afviser racisme og fremmedhad, eller som er imod dødsstraf, i høj grad skuffer de mest reaktionære partier i Europa-Parlamentet. Og vi ønsker ikke, at vores stemme hverken direkte eller indirekte skal sættes i forbindelse med stemmerne fra disse folk.
Boudjenah (GUE/NGL)
Medlemslandene og EU har vænnet sig til at belære om demokrati og forsvar af menneskerettigheder overalt i verden. Denne opførsel bliver ofte fulgt af krav om frie markeder og fri konkurrence.
Medlemslandene skal ved gennemlæsningen af Swiebel-betænkningen også feje for egen dør. Faktisk belyser betænkningen de mange krænkelser af menneskerettighederne i EU. Intet land går fri! Diskrimination, der er baseret på køn eller mod minoritetsgrupper som romanibefolkningen, politivold, elendige forhold i fængslerne og på politistationerne, racistiske, fremmedfjendske og antisemitiske handlinger og vold sætter de grundlæggende rettigheder på spil på vegne af bekæmpelse mod terrorisme, udskiftning af sikkerhedspolitikker og undertrykkelse i forbindelse med indvandring og asyl foruden krænkelse af de sociale rettigheder og de hyppige krænkelser af fagforeningsrettighederne.
Hvis man støtter sig til de mange eksempler, stiller betænkningen fra Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender sig ikke tilfreds med blot at nævne dem, men den kræver svar fra regeringerne og stiller forslag og præcise anbefalinger på en lang række områder. Jeg glæder mig sammen med min gruppe over, at flertallet af Europa-Parlamentet har vedtaget betænkningen, som er blevet forbedret med vedtagelsen af ændringsforslagene fra min gruppe.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Casaca (PSE)
Betænkningen både kritiserer og roser menneskerettighedssituationen i Portugal, hvilket vi finder rigtigt og afbalanceret. Det ville ikke være acceptabelt, hvis der ikke blev taget passende hensyn hertil fra de portugisiske institutioners side under henvisning til, at statens integritet er vigtigere end borgernes rettigheder, og det er grunden til, at jeg har stemt for.
Betænkningens begrundelser indeholder nogle mindre nøjagtige oplysninger, der dog, fordi de ikke forekommer mig af væsentlig betydning for indholdet, og fordi der ikke stemmes om dem, og de heller ikke offentliggøres, ikke har påvirket min stemmeafgivning.
Ligesom de lokale, regionale eller nationale institutioner bør også de europæiske institutioner frit kunne tage stilling, kritisere eller rose institutioner på et andet niveau end deres eget. Imidlertid er en betænkning om respekten for de grundlæggende rettigheder i EU, der ikke evaluerer de europæiske institutioners lovgivning og adfærd, ikke en betænkning om EU, men kun om medlemsstater.
Denne betænkning om medlemsstaterne må derfor følges af en anden og større, der evaluerer de europæiske institutioners praksis på menneskerettighedsområdet.

Cornillet (PPE-DE)
De grundlæggende rettigheder er kernen i vores politiske engagement, og vi kan derfor ikke stemme for denne betænkning. Europa-Parlamentet vedtog sidste år en metode, der omfatter vedtagelsen af chartret om grundlæggende rettigheder, tildelingen af midler, herunder et netværk af eksperter, og et fælles arbejde for de tre ordførere med henblik på opnåelse af enighed.
Denne metode er ikke blevet fulgt, og betænkningen er i højere grad en afspejling af det, som ordføreren mener, end et dybgående analysearbejde, nemlig af hele chartret, men intet ud over chartret, altså en analyse artikel for artikel og stat for stat. Det var Europa-Parlamentets anledning til at få kontrolbeføjelse over staterne.
Intet ud over chartret, det vil sige artiklerne, sådan som de er, og ikke som man ønsker, at de skal være. Denne betænkning vil ikke få nogen indvirkning på chartret, eftersom kun et nyt konvent kan ændre artiklerne.
Jeg beklager, at betænkningen i henstillingerne går ud over chartret, og man kan kun beklage, at opnåelsen af enighed desværre er blevet erstattet af den provokerende og overdrevne karakter i en række forslag. Desuden er det fuldstændig unødvendigt at overdrive situationen.
Betænkningen burde have været ventet af pressen og frygtet af staterne. Men da den ikke har resulteret i enighed, vil den gå til de evige marker for unyttige betænkninger.
Ducarme (ELDR)
Borgerskabet hænger uløseligt sammen med deltagelsen i et lands politiske liv. Det er beviset på et tilhørsforhold til en bestemt gruppe, ikke blot på det strengt juridiske plan, men også på et mere praktisk plan.
Stemmeretten på lokalt plan er en måde at deltage på. Borgere fra tredjelande kan allerede på mange måder deltage i borgerlivet i EU. At give dem stemmeret på lokalt plan er at give dem endnu en ret, men denne anerkendelse hænger sammen med nogle forpligtelser, der er knyttet til rettigheden.
I forbindelse med lokalvalg skal stemmeretten til borgere fra tredjelande, som kan bevise, at de har boet i landet i mindst fem år, omfatte et frivilligt engagement fra deres side. Dette engagement bør bekræfte tilknytningen til de demokratiske værdier og menneskerettigheder, som de bl.a. er angivet i forfatningerne og de nationale love, samt i den europæiske menneskerettighedskonvention fra 1950, der i særlig grad beskytter friheden til filosofisk og religiøs overbevisning eller forbyder alle former for diskrimination, der er baseret på religion, køn eller race.
Borgerskabet skal defineres både ud fra en civil opførsel som ud fra en aktiv og daglig deltagelse i samfundslivet.
Eriksson, Herman Schmid og Sjöstedt (GUE/NGL)
Betænkningen er efter vores mening virkelig god, og derfor stemmer vi for den. Vi deler dog ikke ordførerens faste overbevisning om, at den eneste grundlæggende mulighed for at skabe bæredygtighed med hensyn til menneskerettigheder i EU er at indføre chartret om grundlæggende rettigheder i den kommende forfatning.
Figueiredo (GUE/NGL)
Vi tager klar afstand til det perspektiv, der ligger i beslutningen om at tillægge chartret om grundlæggende rettigheder en "forfatningsværdi", som det ikke har, og vi erindrer om den kritik, som vi rettede mod denne hensigt og mod den reaktionære opfattelse af rettigheder, som det indeholder, da det skulle vedtages i Nice, mens andre støttede det og stadig gør det.
Vi tager klar afstand til den vision om kontrol og indblanding i staternes interne forhold, der er blevet styrket i Nice-traktaten, som vi dengang kritiserede, mens andre støttede det og stadig gør det.
Selv om vi heller ikke ser bort fra de metodologiske aspekter, der gør sig gældende i hele proceduren, mener vi, at den foreslåede beslutning indeholder en række henstillinger - og det skal her understreges, at det kun drejer sig om henstillinger - der vil være til almindelig gavn for de grundlæggende rettigheder. Det gælder således bl.a. frihedsrettighederne, indvandrernes rettigheder, den frie bevægelighed, retten til privatliv, retten til information, ikke-diskrimination, ligebehandling af mænd og kvinder, børns rettigheder, handicappedes rettigheder, beskyttelsen af sociale rettigheder - navnlig ved at lægge vægt på den reviderede europæiske socialpagt og ILO's konventioner - og adgang til domstolene.
Derfor har vi stemt for.

Karamanou, Katiforis, Koukiadis, Malliori, Mastorakis, Baltas, Souladakis, Tsatsos og Zorba (PSE)
. (EL) Ved afstemningen om forslaget i Swiebel-betænkningen i det politiske parti PASOK blev forslaget klart afvist for Grækenlands vedkommende. For så vidt angår de fleste punkter, som kritiserer Grækenland eller opfordrer os til at gennemføre forbedringer, er de relevante paragraffer i den græske lovgivning enten allerede blevet ændret og de ønskede forbedringer gennemført, eller de første skridt i retning af en lovgivningsreform er allerede blevet taget.
Et eksempel:
1. Vi opfordres (punkt 17) til at afskaffe dødsstraffen. Tre kendsgerninger er imidlertid blevet udeladt:
a) Dødsstraffen er allerede blevet afskaffet undtagen i den militære straffelov, hvor den kun finder anvendelse i forbindelse med krigsforbrydelser.
b) Der er allerede udarbejdet et udkast til et lovforslag om afskaffelse af dødsstraffen inden for den militære straffelov.
c) Dødsstraffen eksekveres aldrig.
2. Militærnægtere:
a) Den nye ordning for fritagelse fra militærtjeneste er nu indarbejdet i et forfatningsdekret.
b) Den græske lovgivning begrænser ikke længere disse fordelagtige ordninger til militærnægtere af religiøse årsager. De gælder nu militærnægtere i almindelighed.

Kirkhope (PPE-DE)
De britiske konservative anser denne betænkning for en uacceptabel indblanding i Det Forenede Kongeriges og andre medlemsstaters indre anliggender. De uberettigede angreb mod kompetente offentligt ansatte såsom politibetjente og fængselsvagter er fuldstændig uacceptable og kan ikke underbygges. Realiteten er, at vi lever i en farlig verden, hvor vores frihed trues af terrorister, diktatorer og voldelige forbrydelser.
Den britiske offentlighed må kunne forvente, at dens folkevalgte repræsentanter forsvarer og beskytter den, og ikke lader den forsvarsløs på disse afgørende områder.
Betænkningen stiller EU i et meget dårligt lys. Fru Swiebel giver i betænkningen udtryk for sine personlige synspunkter angående menneskerettighederne. De britiske konservative medlemmer af Europa-Parlamentet opfordrer indtrængende de parlamentariske myndigheder til at sikre, at fremtidige betænkninger af denne art tildeles personer, der vil anlægge en mindre personlig og mere objektiv indfaldsvinkel.
Lang (NI)
Nu står vi her som hvert år og på den samme dato over for Europa-Parlamentets traditionelle betænkning om de grundlæggende rettigheder i EU. Ud over den sædvanlige opremsning deltager den betænkning, som bliver præsenteret for os i dag, endnu en gang i proimmigrationisternes, menneskerettighedsforkæmpernes, anarkisternes, de antinationales og kolonialisternes besættelse.
Derfor indeholder den en antologi af vildledelser: fra anerkendelse af stemmeretten og stemmeberettigelse til de fremmede til anvendelse af adgangskvoter til arbejdsmarkedet til de fremmede, til bryllupper blandt homoseksuelle, til ophævelse af den eksisterende lavalder i Frankrig til at indgå ægteskab - som i dag er 15 år for piger og 18 år for drenge - eller til udvidelsen af fortolkningen af begrebet national minoritet til alle etniske minoriteter.
Men denne betænkning ville til syvende og sidst være banal, hvis ikke den med alle de betragtninger, som den har medtaget, også medtog anmodningen om ophævelse af forbuddet, som har eksisteret siden 1045, mod, at kvinder har adgang til Athos-bjerget, som er det allerhelligste i Grækenland for de ortodokse munke. Ordføreren mener, at dette forbud strider imod principperne om ikke-forskelsbehandling og ligestilling mellem kønnene! Hvornår er munkeklostre og klostre blevet blandede?
Meijer (GUE/NGL)
Den, som udformer grundlæggende rettigheder inden for EU, må vide, om disse rettigheder overholdes seriøst af de involverede myndigheder. Det er Joke Swiebels ære, at hun har dokumenteret så godt, hvor meget der er galt på menneskerettighedsområdet i Europa. Med rette henleder hun opmærksomheden på politiets embedsmisbrug, utilfredsstillende tilstande i fængsler, diskriminering af etniske minoriteter, fejl i straffesager og levn af forskelsbehandling af kvinder og mænd. Det gælder også for børnearbejde, ikke-EU-borgeres adgang til arbejdsmarkedet, de vanskeligheder, folk har med at opnå statsborgerskab i det land, hvor de bor nu, og manglende valgret for dem, som endnu ikke har opnået denne nationalitet. EU-medlemsstater undlader åbenbart at ratificere internationale konventioner om nationale minoriteter, grænseoverskridende fjernsyn, den reviderede europæiske socialpagt og den status, som adopterede børn og børn født uden for ægteskab har. Mindreårige anvendes som børnesoldater. Overdrevne autoritære sikkerhedsforanstaltninger, som i mellemtiden retfærdiggøres under henvisning til den nuværende risiko for terrorisme, truer med at blive permanente. Vi har absolut brug for denne opgørelse, for at vi lettere kan bringe utilfredsstillende tilstande til ophør. Det er bemærkelsesværdigt, at denne indlysende betænkning blev vedtaget i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder med kun 25 stemmer mod 20. Et stort mindretal her i Parlamentet vil åbenbart ikke bekæmpe de eksisterende overtrædelser af de grundlæggende rettigheder.

Pasqua (UEN)
Jeg kan ikke mindes, at jeg nogensinde i hele min parlamentariske karriere har læst noget så absurd, som det dokument, fru Swiebel fremlægger for os i dag.
Naturligvis indeholder betænkningen traditionelle føderalistiske indfald om den forpligtende karakter i chartret om grundlæggende rettigheder og om dets eventuelle transformation til en indledning til en illusorisk europæisk forfatning. Men ud over denne synsvinkel på tingene, som blot som princip er uacceptabel, er det konstateringen af, at dette charter bliver et middel mod medlemsstaterne, der medfører vrede. 
Det er ordførerens erklærede mål at fordreje chartret om grundlæggende rettigheder med henblik på at styre processen i medlemslandene og til syvende og sidst i alle de nationale retsordener at indføre praksis, skikke og nogle gange endda afvigelser, der er radikalt anderledes end vores fælles jødisk-kristne arv.
Den berettigede kamp for respekten for menneskerettighederne skal ikke forveksles med farlige hallucinationer, og det på bekostning af et fælles gode.
Min gruppe forfølger ved at fremlægge en alternativ beslutning kun et mål, nemlig at redde Europa-Parlamentets ære, som allerede er tilstrækkelig diskrediteret ved udvalgets vedtagelse af denne absurde betænkning fra fru Swiebel, som reelt er fyldt med det, som er det værste i menneskerettighedsideologien.
Ribeiro e Castro (UEN)
Der er ikke noget så godt som en god politisk dyst. Ud fra et demokratisk synspunkt ønsker jeg fru Swiebel tillykke med hendes endelige succes. Den meget lille forskel i antal stemmer, der afgjorde, at mit eget alternative forslag til beslutning ikke blev vedtaget i plenarforsamlingen (kun 23 stemmer), og det lillebitte flertal, der endte med at vedtage den endelige beslutning (kun fem stemmer mere), viser tydeligt, at der blev fulgt en gal vej. Det er ikke godt for opbygningen af Europa, at vi i en sag så ladet med tradition, historie og europæisk enighed deler os så afgørende og står så stejlt over for hinanden. Den, der læser den vedtagne beslutning, kunne tro, at vedkommende befandt sig i en situation af frygtelige forfølgelser i et af det 20. århundredes mest dystre diktaturer! Ordførerens (og det lille flertals) metodologiske udskridning har ført til så overdrevne vurderinger, at de viser dyb foragt for den kendsgerning, at EU er et af de få privilegerede områder i hele verden, hvad angår menneskerettighederne og respekten og garantien for dem. Vi har vist foragt for den virkelighed, som vi alle kender, og vi har gjort os latterlige, fordi vi har givet efter for en venstreorienteret og sekterisk politisk dagsorden. Det er ikke til gavn for nogen, hverken Europa eller menneskerettighederne.
Afslutningsvis glæder jeg mig over initiativet til en samlet alternativ beslutning. Da UEN-Gruppen jo kun har 22 medlemmer, er de 246 stemmer i plenarforsamlingen for det alternative forslag et godt udtryk for den relative succes, der er opnået, som redskab til politisk afklaring og bekræftelse af vores uenighed.

Sacrédeus (PPE-DE)
Jeg har stemt mod betænkningen.
Det fremstår som noget unikt i Europa-Parlamentets historie, at en ordfører præsenterer en betænkning om menneskerettigheder, hvilket af gode grunde bliver udsat for så hård kritik, og samler et så påfaldende knapt flertal (274 jastemmer, 269 nejstemmer og 14, der undlod at stemme).
Betænkningen er et udtryk for et partipolitisk selektivt valg. Menneskerettighedsbegrebet bliver misbrugt. Det sker ved, at ordføreren rækker langt ud over betænkningens udgangspunkt og område (f.eks. familielovgivning eller græske munkes ejendomsrettigheder på Athos), som er EU's charter om grundlæggende rettigheder. Dermed udvandes og devalueres menneskerettighederne, hvilket er ganske alvorligt.
Jeg tvivler meget på, hvor godt et grundlag der er for den vidtrækkende påstand i punkt 133 om, at der i syv medlemsstater i EU, deriblandt Sverige, skulle være et "klima af straffrihed", hvad angår forseelser og voldshandlinger fra politiets og fængselspersonalets side.
Det lykkedes dog os europæiske kristelige demokrater at fjerne punkt 83 (279 jastemmer, 259 nejstemmer, 9 undlod at stemme) med opfordringen til medlemsstaterne om at "åbne for ægteskab mellem personer af samme køn", da dette ikke er et EU-anliggende.
Sanders-ten Holte (ELDR)
Jeg vil gerne lykønske Joke Swiebel med hendes fortræffelige arbejde. Også jeg synes, det er skuffende, at 13 af de 15 medlemsstater viser sig ikke at opfylde deres pligt til periodisk at rapportere om menneskerettighedssituationen i deres land til internationale tilsynsudvalg, der er nedsat til dette formål. EU skal optræde som et godt eksempel, ellers bringes vores troværdighed i tredjelande i fare.
Som formand for Den Tværpolitiske Gruppe om Regionale Sprog og Mindretalssprog vil jeg gerne understrege, hvor vigtig anvendelsen af regionale sprog og mindretalssprog er for folk. Sprog udgør en del af vores personlige og kulturelle identitet og er derfor en af vores grundlæggende rettigheder. Det er det vigtigste kommunikationsmiddel mellem mennesker. Ved at fremme brug af mindretalssprog forstærker man den sociale sammenhæng på regionalt plan. Derfor har jeg stemt for punkt 66 og 68. Det er det første skridt.
EU har ifølge EU-traktatens artikel 149 til opgave at støtte den sproglige mangfoldighed. Dette er ikke nok. Der må hurtigt komme et retsgrundlag for regionale sprog og mindretalssprog i traktaten.
Sprog er et vigtigt aspekt af vores kulturarv, og det ville være synd, hvis regionale sprog og mindretalssprog gik til grunde gennem forsømmelse og undertrykkelse.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, Pensionistpartiet, som jeg repræsenterer her, går stærkt ind for denne betænkning om EU's foranstaltninger for at kontrollere de ydre grænser i vores 15 medlemsstater, som snart bliver til 25 og kort efter til 27 medlemsstater. Efter min mening er det vigtigt, at vi navnlig giver økonomisk styrke og EU-støtte til de nye kandidatlande, som kommer til at udgøre EU's ydre grænser om to eller fire år. Der er nemlig ingen tvivl om, at det er her, grænserne har deres svaghed, og de første måneder af disse landes retlige og faktiske optagelse i EU bliver de farligste, hvad krænkelsen af EU's nye ydre grænser angår.

Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg stemte gerne for Pirker-betænkningen, da den jo er en fortsættelse af et arbejde, jeg udførte i 1998, da vi vedtog betænkningen - dengang min betænkning - om udvidelsen mod øst og indre sikkerhed, i hvilken idéen om en europæisk grænsebeskyttelse blev udklækket for første gang. Siden da har der fundet betydelige fremskridt sted fra medlemsstaternes side gennem den italienske gennemførlighedsundersøgelse og fra Kommissionens side gennem den aktuelle meddelelse - det vil jeg gerne takke kommissær Vitorino for. Men det er kun det første skridt i den rigtige retning, og jeg vil gerne understrege, at jeg plæderer for en virkelig europæisk grænsebeskyttelse, for et europæisk grænsevagtkorps, der har et EU-retsgrundlag og også finansieres i EU-regi, for alt andet ville blot være lapperier. Hvad angår den foreslåede uddannelse, opmuntrer jeg til, at det Politiakademi, der også blev foreslået i betænkningen fra 1998, og som nu allerede er iværksat, bruges til, at man sammenlægger ressourcerne og undgår dobbeltarbejde. Så tror jeg, vi er på rette vej. Kriminaliteten er internationalt organiseret, og vi må langt om længe organisere bekæmpelsen af kriminalitet i fællesskab og på tværs af grænserne.
Berthu (NI)
Mens Kommissionen i meddelelsen af 7. maj 2002 forsøgte at lede medlemslandene i den urealistiske retning mod en overnational forvaltning (såkaldt "integreret") af de ydre grænser, har regeringerne ført det ud i livet ved at vedtage en plan for forvaltning af de ydre grænser, der er fyldt med praktiske og nyttige foranstaltninger: udveksling af gode erfaringer, operativ samordning, fælles efter- og videreuddannelse, kompatibelt udstyr, fælles risikoanalyse osv. Pirker-betænkningen fra Europa-Parlamentet følger snarere denne vej, og det gør vi også, eftersom vi allerede har givet udtryk for det i forbindelse med Det Europæiske Råd i Sevilla i juni 2002.
I betænkningen beklages det tilsyneladende - og det er grunden til, at vi har undladt at stemme - at Rådet har afvist idéen om et integreret korps af europæiske grænsevagter. En sådan overnationalisering af bevogtningen af de ydre grænser ville faktisk virke meget mod hensigten, for det ville fratage medlemslandene ansvaret. Det er væsentligt, at enhver forbliver herre over deres egne grænser. 
Det ville derimod være nyttigt, hvis de lande, som på grund af deres geografiske placering har betydelige udgifter til dette, hvilket EU's naboer nyder godt af, fik en tilsvarende teknisk og økonomisk støtte af dem. Den europæiske solidaritet bør her komme til udtryk på en nyttig måde.
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Ordføreren ønsker sammen med Kommissionen og Rådet - hvilket ikke bliver virkelighed lige med det samme på grund af medlemsstaternes indbyrdes striden inden for EU - at EU indfører en integreret forvaltning af medlemsstaternes ydre grænser. Men for hvem? Mod hvem og mod hvad?
De angiver det ikke præcist, for det ville være at erkende, at denne fælles forvaltning af grænserne kun ville have som mål at beskytte Europas borgere, men sigter uden at sige det helt åbent mod en ændring af EU til et fort, hvor det vil være endnu mere vanskeligt for indvandrere, fattige og flygtninge at komme ind.
Vi har naturligvis stemt imod denne betænkning.
Caudron (GUE/NGL)
Det drejer sig om en meddelelse fra Kommissionen om en integreret forvaltning af de ydre grænser i EU, som sigter mod at sikre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Man kan naturligvis kun bifalde indførelsen af en samordning mellem medlemslandene i forbindelse med kontrol af de ydre grænser. Hvis den indre sikkerhed i EU skal garanteres særligt efter udvidelsen, er det faktisk nødvendigt at sikre 
gensidig tillid mellem medlemsstaterne vedrørende grænsekontrol
bekæmpelse mod alle former for interne og eksterne trusler, som terrorisme medfører
bekæmpelse af den illegale indvandring.
Når dette er sagt, kan jeg ikke støtte den undertrykkende og tryghedssøgende filosofi, som er underforstået i en række af disse forslag, selv om og særlig hvis den skaber udgifter på dette tidspunkt på europæisk plan og særligt i Frankrig. Der er alt for stor tendens til at bekæmpe symptomerne i stedet for at koncentrere sig om de egentlige grunde til plager som fattigdom og arbejdsløshed uden at glemme de egentlige politikker for indvandrerne.
Ingen kan benægte, at retten til sikkerhed er en grundlæggende ret. Men man kan heller ikke se bort fra, at man for at sikre den ikke skal ofre de øvrige grundlæggende rettigheder.
Lund og Thorning-Schmidt (PSE)
. Vi har i dag i Europa-Parlamentet hverken stemt for eller imod betænkningen af Pirker (A5-0449/2002) om integreret forvaltning af de ydre grænser. Forslaget indeholder flere gode elementer, men vi mener ikke, at tiden er inde til at oprette et fælles grænsevagtkorps.
Samtidig gør vi opmærksom på, at området vedrører forhold, der er omfattet af EF-traktatens afsnit IV og ikke gælder for Danmark, jf. protokollen om Danmarks stilling.

Malmström, Paulsen og Olle Schmidt (ELDR)
Schengen-samarbejdet har betydet øget frihed for borgerne til at kunne rejse i medlemsstaterne uden at vise pas ved de indre grænser. En sådan reform stiller tydeligvis krav om en mere effektiv kontrol af de fælles ydre grænser. I denne forbindelse er det overordentlig vigtigt, at nuværende og kommende medlemsstater samarbejder tæt for at sikre en ensartet grænsekontrol langs hele den ydre grænse, især gennem uddannelse og fælles retningslinjer.
Vi forholder os imidlertid tvivlende over for idéen om en EU-finansieret grænsestyrke. Det nationale politis monopol på bekæmpelse af kriminalitet og grænsebeskyttelse på medlemsstatens territorium er grundlæggende og bør bevares. Politi fra andre lande bør ikke have beføjelse til at agere i andre medlemsstater, medmindre der er tale om meget specielle omstændigheder, hvilket også anføres i Schengen-konventionen. Disse regler bør så vidt muligt også gælde grænsekontrol.
Medlemsstaternes bestemmelser og traditioner med hensyn til politiarbejde, ikke mindst hvad angår procedurerne ved id-kontrol og anholdelser, adskiller sig i mange henseender. Med en fælles grænsestyrke kan der være risiko for, at disse bestemmelser ikke ville blive respekteret fuldt ud. Det øgede behov for personale, som kan opstå, når der skal sikres en effektiv overvågning af EU's ydre grænser, bør i stedet kunne opfyldes gennem økonomisk støtte til de berørte medlemslandes grænsemyndigheder.
Marques (PPE-DE)
Jeg takker Hubert Pirker for den fremragende betænkning om Kommissionens meddelelse til Rådet og Europa-Parlamentet: "På vej mod en integreret forvaltning af de ydre grænser for medlemslandene af Den Europæiske Union", som jeg giver min støtte, især med hensyn til det fornuftige i at oprette et europæisk grænsevagtkorps, der uden at skulle erstatte de nationale myndigheder, der er ansvarlige for forvaltningen af de respektive ydre grænser, vil kunne muliggøre samarbejde til sikring af Unionens indre sikkerhed og gennemførelsen af princippet om fri bevægelighed.
Jeg vil gerne fremhæve, at det er min overbevisning, at grænseforvaltningen utvivlsomt vil blive mere effektiv, hvis der vedtages fælles foranstaltninger for forvaltningen af de ydre grænser.

Martinez (NI)
Europa har ophævet de ydre grænser. Og ud over det store marked er der også det store Schengen. Der er fri bevægelighed. Som erstatning for denne fjernelse af alle dørene til de 15 lejligheder i den europæiske bygning har de 380 millioner lejere ret til at få en effektiv portner ved indgangen til denne fælles bygning.
Men denne portvagt ved de ydre grænser fungerer ikke. I Almeria, i Brindisi og fra juni 2004 i Polen, på Cypern og i de baltiske lande går alt frit igennem: narkotika, hvid slavehandel, indvandring, menneskesmugling, kriminelle og terrorister. Sikkerheden er ikke garanteret. Ordføreren beder om radarer, satellitter, en fælles overvågningspolitik, en videre- og efteruddannelse med en slags "Frontalis", efter eksemplet med integreret forvaltning af skattemæssige anliggender "Fiscalis", og naturligvis det uundgåelige europæiske korps. 
Her er der tale om et korps af grænsevagter, mens andre ønsker kystvagter. Der mangler ikke engang den traditionelle europæiske instans til udbedring af alle plager med navnet SCIFA+, som er en instans til koordinering af beskyttelsen af grænserne. I mellemtiden lader de ydre grænser alt passere som sier, hvilket i bund og grund er den eneste effektive løsning. Når Europa er blevet opslugt af øst og vest, vil det ikke længere være nødvendigt at overvåge indgangene ved grænserne, for hele verden vil allerede være derinde.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Meijer (GUE/NGL)
Fælles uddannelse af tjenestemænd, fælles udvikling af radarapparatur, anskaffelse af mobile overvågningsinstallationer og et fælles grænsevagtkorps passer til en anden slags Europa, end hvad EU indtil nu foregiver at være. Hvis EU udvikler sig til én superstat, er det indlysende, at der kommer én udenrigsminister, med i hvert land uden for EU én ambassade og med én fælles plads i FN. Det mærkværdige er, at ingen åbent går ind for en sådan superstat. Medlemsstaterne vil opretholde deres ambassader og deres pladser i FN, og udenrigsministrene lader hellere deres arbejde koordinere af et fælles sekretariat end af Kommissionen. Netop ved alt, hvad der har at gøre med udenrigsanliggender og forsvar, forsøger vi at vise, at EU stadig består af 15 suveræne stater. Først når vi virkelig vil have én superstat, er det logisk at vælge en ensartet adgangsprocedure for indvandrere og gæster udefra og en ensartet grænseovervågning. Det mærkværdige er, at vi nu træffer en beslutning om at afskærme fort Europa mod de fattige dele af omverdenen, uden at vi inden for fort Europa er blevet enige om en fælles fremtid. Derfor afviser jeg dette forslag.

Miranda (GUE/NGL)
Netværk bag ulovlig indvandringsnetværk, menneskesmugling, organiseret kriminalitet og terrorbekæmpelse er situationer, der utvivlsomt fordrer omfattende og prioriterede bestræbelser samt - som besluttet i Laeken - samarbejdsmekanismer mellem de bestående instanser med ansvar for overvågningen af de ydre grænser. Vi kan imidlertid konstatere, at Schengen-bestemmelserne allerede i dag omfatter strukturer med kompetencer og beføjelser til at fastsætte "fælles standarder" og procedurer for politisamarbejde.
Dette forslag går dog længere, da det som mål har oprettelsen af et europæisk grænsevagtkorps med funktioner, der helt falder ind under de nationale myndigheders beføjelser, hvilket vi derfor ikke kan støtte. Dets aktiviteter skal især bestå i kontrol af dokumenter, forhør af udlændinge og godkendelse til eller afslag på adgang til EU's område. Et europæisk politikorps af denne type rejser selvfølgelig straks spørgsmål om dets problematiske og højst tvivlsomme effektivitet. Først og fremmest - og sådan som det fremgår af Kommissionens meddelelse - rejser det dog følsomme spørgsmål af forfatningsmæssig karakter i flere medlemsstater. Det er derfor en meget vigtig opgave at gøre de nationale politikorps med disse beføjelser mere effektive og sikre et passende samarbejde mellem dem, så de nævnte situationer kan klares på tilfredsstillende måde.

Queiró (UEN)
Denne betænkning behandler Kommissionens meddelelse om bedre forvaltning af de ydre grænser, der sammenkobler medlemsstaternes indsats med foranstaltninger på EU-plan, der er uomgængelige, når man tager truslerne i betragtning, særlig organiseret kriminalitet, terrorisme og ulovlig indvandring, samt den kommende optagelse af nye lande i EU.
I lyset af erfaringerne med gennemførelsen af Schengen-bestemmelserne finder vi det formålstjenligt at udvikle en fælles politik for forvaltning af de nuværende og fremtidige ydre grænser og at lade bedste praksis i medlemsstaterne indgå i denne politik. Forvaltningen af EU's grænser er imidlertid stadig en national beføjelse, der bør udøves på nationalt niveau, på hvilket punkt jeg er helt enig i ordførerens holdning.
I denne sammenhæng er programmer for efter- og videreuddannelse af ansatte og ledere, modernisering af udstyr og apparatur med hensyn til både udformning og installation samt udarbejdelse af en integreret risikoanalyse helt afgørende. Trods ordførerens forslag om at opbygge et europæisk grænsevagtkorps bestående af specialenheder, som finansieres i fællesskab, og som i nødsfald og efter anmodning fra medlemsstaterne midlertidigt skal støtte de nationale myndigheder ved farlige afsnit af de ydre grænser, et forslag, som jeg finder kontroversielt, er min opfattelse af betænkningen som helhed positiv, og jeg har derfor stemt for.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har stemt for denne betænkning af følgende grunde, anført i al korthed: Det er for det første betydningen af Kommissionens meddelelse, der i dens overvejelser over en bedre forvaltning af de ydre grænser knytter medlemsstaternes indsats sammen med foranstaltninger på EU-niveau, foranstaltninger, der er uomgængelige, når man tager de trusler i betragtning, der skal imødegås, navnlig organiseret kriminalitet, terrorisme og ulovlig indvandring, og det forhold, at der snart optages nye lande i EU. Det er for det andet den positive behandling, som ordføreren giver dette spørgsmål, fordi han ikke undlader at fremhæve, at forvaltningen af EU's grænser stadig er en national beføjelse, og at den bør udøves på nationalt niveau. Dette bør imidlertid ikke være til hinder for, at der i lyset af erfaringerne med gennemførelsen af Schengen-bestemmelserne udvikles en fælles politik for forvaltning af de nuværende og fremtidige ydre grænser, og at bedste praksis i medlemsstaterne kommer til at indgå i denne politik. Jeg støtter derfor også forslaget om, at der på fællesskabsplan gennemføres uddannelsesprogrammer (herunder videreuddannelse) af ansatte og ledere, og at der udarbejdes en integreret risikoanalyse. Jeg går ligeledes ind for, at der oprettes et europæisk grænsevagtkorps, bestående af specialenheder, der i nødsfald og efter anmodning fra medlemsstaterne midlertidigt skal støtte de nationale myndigheder ved farlige afsnit af de ydre grænser. Jeg vil her gerne henlede opmærksomheden på, at Portugal netop udgør en af de vigtigste og mest følsomme af EU's ydre grænser, nemlig søgrænsen, der virkelig har behov for alles opmærksomhed.
Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, mange pensionister køber værdipapirer, så de har lidt mere at gøre med på deres ældre dage. Med Generoso Andrias betænkning, som vi har vedtaget, kommer man disse småsparere i møde. Det er borgere, der ikke har så mange penge, og derfor er det endnu vigtigere for dem, at deres udgifter reduceres, når de investerer de få midler, de har til rådighed, i værdipapirer. Derfor går jeg ind for initiativet og indholdet i denne betænkning, som min ven, Generoso Andria, har forelagt for Parlamentet, og som Parlamentet med min personlige deltagelse har vedtaget i dag.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Selv ud fra synspunktet vedrørende forvaltningen af de finansielle markeder og den kapitalistiske økonomi er EU's nationale splittelse et handicap. Og hele historien igennem årtier viser, at det kun med store besværligheder og meget dårligt kan løses. 
Vedrørende økonomien ønsker De at efterligne det system, der eksisterer i USA. Men for at det kan gennemføres, er det nødvendigt, at der i medlemslandene indføres bindende lovmæssige foranstaltninger, hvilket de afviser. Det mest morsomme er at se ordføreren - der er bankmand - forklare, at det er nødvendigt at oprette en egentlig offentlig tjeneste, der ikke er profitsøgende, hvilket han præciserer, som vil gøre det nemmere og billigere at udføre grænseoverskridende transaktioner.
I en situation, hvor de europæiske institutioner som de nationale stater er ved at ødelægge de offentlige tjenester, der er til gavn for befolkningen, er denne tilbagevenden til en offentlig tjeneste til nytte for finansmænd og bankmænd en hyldest til princippernes foranderlighed.
Vi er for udvidelsen af offentlige tjenester til gavn for befolkningen, og vi mangler nu kun at gøre status over de finansmænd, der har problemer, som skyldes selve opbygningen af deres eget system. Derfor skal de forsøge at løse deres familieproblemer først, men da vi ikke er en del af den, har vi undladt at stemme.
Figueiredo (GUE/NGL)
Denne betænkning indgår i den handlingsplan for de finansielle tjenesteydelser, der blev besluttet i den såkaldte Lissabon-strategi, og som sigter på at få integreret de finansielle markeder inden 2005 og på en større liberalisering af kapitalbevægelserne, hvilket vi er imod. På grundlag af en nylig meddelelse fra Kommissionen om regulering af clearing og afvikling af værdipapirtransaktioner, altså handelen på de integrerede værdipapirmarkeder, især i de grænseoverskridende transaktioner, og ud fra målet om liberalisering af kapitalbevægelserne og oprettelse af et indre marked for de finansielle tjenesteydelser ønsker betænkningen også at harmonisere medlemsstaternes regler, lovgivning og metoder for clearing og afvikling, fordi der er store forskelle landene imellem på dette område.
Derfor ønsker betænkningen at oprette en fælles EU-infrastruktur og stiller forslag om at følge det amerikanske eksempel og presse Kommissionen for at undersøge muligheden af noget tilsvarende for EU, idet den ligeledes går ind for, at medlemsstaterne i den kommende revision af direktiv 93/22/EØF om investeringsservice skal give investeringsvirksomheder fra andre medlemsstater ret til adgang til clearing- og afviklingssystemer på deres område. Det er vi modstandere af.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, forslagene i Mantovani-betænkningen, som vi har vedtaget, og som drejer sig om den fremtidige ældreomsorg og sundhedspleje, er perfekte, og vi bør så afgjort stemme for hver eneste linje af dem, hvilket jeg også gjorde. Jeg vil gerne understrege vigtigheden af - det er både min personlige holdning og holdningen hos Pensionistpartiet, som jeg repræsenterer her i Europa-Parlamentet - at der sættes flere EU-midler af til udviklingen af fjernkirurgiteknikken. I dag kan en kirurg i Rom operere en patient - og det er for størstedelens vedkommende ældre patienter - som befinder sig i Finland eller Belgien og omvendt. Det betyder, at der ikke er nogen grænser, og her skal vi give den størst mulige EU-støtte til alle borgere og ikke mindst til dem, som er syge.

Bushill-Matthews (PPE-DE)
Spørgsmålet om sundhedspleje og ældreomsorg er vigtigt og vedrører os alle. Betænkningen er indsigtsfuld og velovervejet.
Jeg vil understrege det forhold, som nævnes i betænkningens start, at tilvejebringelse af sundhed og sundhedsplejeydelser henhører under medlemsstaterne. Det er vigtigt, at det fortsat bliver tilfældet. Men alle medlemsstaterne kan tage ved lære af hinanden, og de har især noget at lære på de nøgleområder, der omhandles i betænkningen.
Jeg er glad for, at mine ændringsforslag blev accepteret af ordføreren og af hele Parlamentet i dag. De ældres særlige behov inden for sundhedspleje kræver betydelig større opmærksomhed, især i landområderne. I mit egent land viser fremskrivninger, at flere og flere ældre flytter til landområderne, når de går på pension. De slår rødder i sådanne samfund. Et langt, aktivt og tilfredsstillende liv afhænger mere af socialisering end af motion, og det er vigtigt, at så mange af de ældres behov som muligt varetages inden for deres lokale samfund og ikke fra fjerntliggende byer.
Det er en udfordring, men en udfordring, vi må tage op.

Malmström, Paulsen och Olle Schmidt (ELDR)
Vi forholder os tvivlende til indholdet i Mantovani-betænkningen. Vi støtter ELDR-Gruppens ændringsforslag, som foreskriver en samarbejdsmetode i stedet for den åbne koordinationsmetode. Vi er modstandere af fælles standarder for overvågning af strategierne for sundhedspleje og udviklingsstrategier for tjenesteydelser inden for sundhedspleje på dette område.
Som svenske liberale ser vi den europæiske integration som en mulighed for at opnå løsninger på grænseoverskridende problemer såsom miljø, handel, bevægelighed over grænserne, menneskerettigheder og konfliktstyring.
Vi tror også på subsidiaritetsprincippet, det vil sige, at beslutninger skal træffes så tæt som muligt på dem, som de vedrører. Det skal stå klart for alle borgere, at EU kun skal beskæftige sig med de anliggender, det er bedst til, nemlig de grænseoverskridende. Alle andre anliggender bør håndteres på lokalt, regionalt eller nationalt plan.
Ældreomsorg og sundhedspleje er eksempler på områder, hvor EU bør have begrænset kompetence. Hver medlemsstat bør have det fulde ansvar og retten til selv at træffe beslutninger om disse anliggender, når disse er tydelige eksempler på områder, som ikke er direkte grænseoverskridende.
Ældreomsorg og sundhedspleje er anliggender, som traditionelt står højt på vores liberale dagsorden.
Martinez (NI)
Efter at have pålagt sig selv en så alvorlig demografisk åreladning som den fra 14-18 år og 39-45 år, men denne gang på vegne af frihederne, de grundlæggende rettigheder og forvaltningen af fødslerne, det vil sige af deres begrænsning, opdager Europa, at det bliver ældre med personer i den tredje eller særligt den fjerde alder over 85 år, der ikke kan klare sig selv og har motoriske eller mentale handicap, MG'er eller de meget gamle.
I betænkningen konstateres det ydermere, at mentale sygdomme hos ældre hovedsageligt rammer kvinder, og man begrunder dette med alt fra resultaterne fra jagten på sterilitet i 1980'erne til senildemens i 2010-2020.
Ordføreren stiller over for denne kliniske, budgetmæssige, økonomiske og sociale oversigt gode spørgsmål, som dog forsvinder i et miskmask af svage løsninger. Spørgsmålene er økonomiske. Men hvor skal man finde økonomiske midler, der varierer mellem 4 og 8 % af BNP, til den omfattende medicin og konstante pleje, som millioner af europæere, der ikke kan klare sig selv, kræver? Spørgsmålene er faglige. Hvor er lægerne, hjælperne, de særlige plejecentre og de nødvendige uddannelser til disse befolkningsgrupper?
Svaret til disse udfordringer findes altså i den nye ældreforvaltning, som skal etableres med nye diplomuddannelser for lægeassistenter og nye medicinske og paramedicinske brancher.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)
Meijer (GUE/NGL)
Nyttige og uundværlige fællesskabsfaciliteter koster penge. Uden anvendelse af fællesskabspenge vil mennesker, som er gamle, syge eller arbejdsløse, ikke have nogen eksistensmuligheder. Vi vil ikke have et ordentligt sundhedsvæsen for langt størstedelen af befolkningen, ingen undervisning, ingen offentlig transport, ingen miljøbeskyttelse og ingen ældreomsorg. Udvalget om Sociale Anliggender vil have en kombination af bedste praksis, tilgængelighed, høj kvalitet og adgang. Det giver ikke ret megen mening at formulere sådanne flotte målsætninger uden med tilstrækkelige midler at muliggøre, at disse målsætninger virkelig nås. Ved konstant at stræbe efter skattenedsættelser gør vi det umuligt at skabe god service og den solidaritet, der er nødvendig. Konstant hævder folk, at udgifterne til velfærdsforanstaltninger kan nedskæres uden at forringe kvaliteten. Det skulle opnås ved at involvere private, erhvervsrettede virksomheder, ved at reducere velfærdsforanstaltningerne, ved at lade arbejdet udføre af færre mennesker og ved højere brugerbetalinger. I Nederlandene har årelange besparelser ført til lukning af små sygehuse, ventelister inden for sundhedsvæsenet, mangel på nye lærere og en stærk reduktion af offentlig transport, som tidligere fungerede godt. Denne betænkning er i sidste instans baseret på en sådan model. Da det i sidste ende er de svageste, som betaler regningen, afviser jeg denne model.

Ribeiro e Castro (UEN)
Takket være medlemsstaternes politik nyder EU godt af sundhedsvæsener, der er klart exceptionelle på verdensplan. Det betyder imidlertid ikke, at der skal ydes en mindre indsats for at beskytte dem, der er særlig sårbare, eller som har meget vanskeligt ved at udrede de høje udgifter, som behandlingerne måtte indebære. I dette perspektiv er det strategiske forslag, som Kommissionens stiller i sin meddelelse om at sikre adgang, kvalitet og økonomisk bæredygtighed i sundhedsplejen for ældre. Det forhold, at sundhedsvæsenerne alene organiseres, finansieres og planlægges af medlemsstaterne, er ikke til hinder for et politisk samarbejde i Fællesskabet omkring aldringsproblemerne, navnlig på sundhedsområdet - tværtimod vil udveksling af erfaringer og løsninger kunne bidrage til den ønskede sociale samhørighed.
Jeg har fuldt ud støttet denne betænkning, der i øvrigt har medtaget relevante bidrag fra hr. Mussas udtalelse (fra UEN-Gruppen) især med hensyn til anerkendelsen af sundhedstjenesteydernes vigtige rolle, forslaget om fællesskabsfinansiering af bestemte uddannelsesprojekter og spørgsmålet om mishandling af ældre.
Til slut bør fremhæves behovet for en "ny holdning" til de ældre, der betragter dem som en vigtig ny ressource, der skal værnes om, og ikke som en social byrde. I de sidste 50 år er den forventede levealder næsten fordoblet. Det har betydet en ny verden. Gennem et bedre beskyttelsesniveau vil Europa og europæerne komme til at drage gigantiske fordele af den enorme kilde til viden, erfaring og kundskaber, som er de ældres mest værdifulde kapital.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg har den glæde at have en nevø - nemlig Silvio Nardini, som er min søsters søn, og som ikke ved, at jeg omtaler ham her i Europa-Parlamentet - der er min stolthed, eftersom han er med i den europæiske fredsstyrke i Afghanistan. Han er med andre ord en top gun, som man siger på film, men har i høj grad begge ben på jorden. Han sagde følgende til mig: "Jeg har været og er i øjeblikket i De Forenede Arabiske Emirater for at dirigere lufttrafikken fra Italien til Afghanistan. Jeg er meget glad for og stolt over den indsats, jeg gør, og det er meget tilfredsstillende for mig. Her er der ikke tale om krig, men om at skabe og styrke freden de steder, hvor der er brug for det." Derfor stemte jeg med endnu større entusiasme for beslutningsforslaget om Afghanistan.

Andersson, Färm, Hedkvist Petersen, Hulthén, Karlsson og Theorin (PSE)
Vi svenske socialdemokrater afgiver følgende stemmeforklaring:
Vi støtter beslutningen, men vil gerne påpege, at kvinder eller deres menneskerettigheder ikke bliver nævnt. Kvindernes prioriteringer, som Parlamentet støttede i december 2001, nævnes heller ikke i beslutningen, men det gør den afghanske regerings. Vi mener, at der skal være krav om, at alle bistandsprojekter skal have et ligestillingsperspektiv, og at kvinder skal være repræsenteret i regeringen.
Kvinderne var ofre under såvel Den Nordlige Alliance som talebanerne. Kvinderne er fredens vigtigste aktører.
En politik for Afghanistan skal være en politik, som også retter sig mod flertallet af det afghanske folk, nemlig kvinderne og børnene.
Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Et år efter krigen mod Afghanistan styres landet, også selv om talebanerne ikke længere er der, af krigsherrer med et nyt regime, som ingen har valgt. Kvindernes situation er ikke bedre end før, børnene har lige så lidt adgang til uddannelse som før i tiden, uden at nævne den enorme fattigdom for størstedelen af indbyggerne i landet, der yderligere forværres af den død og ødelæggelse, som de vestlige fly medfører.
USA har sammen med landene i Europa brugt kolossale beløb på at drukne dette land i bomber. Men stormagterne kunne ikke drømme om at bruge blot en lille del af disse beløb på at forbedre befolkningens liv en smule.
De forskellige beslutninger afspejler på en ubehagelig måde den katastrofale situation i Afghanistan. Men som altid nøjes man med at glæde sig over, anmode og opfordre til. Vi deltager ikke i disse nyttesløse opråb, eftersom de fleste af dem, der i dag fremsætter dem, for et år siden støttede stormagternes brutale politik.
Van Orden (PPE-DE)
De britiske konservative stemte for beslutningen om Afghanistan, som indeholder mange nyttige elementer, men vi kan ikke acceptere den underforståede kritik af USA's handlinger i betragtning I og ønsket i det nye punkt 15 a om, at EU som sådan skaber sin egen politiske rolle, forslaget i punkt 15 om, at Rådet bør tage sit forslag om tilbagesendelse af flygtninge op til fornyet overvejelse eller forslaget i det nye punkt 10 a om, at ISAF's militære styrker skal anvendes til at undersøge krænkelser af menneskerettighederne, uanset vores ubetingede ønske om at forbedre menneskerettighedssituationen, især for kvinderne.

Formanden.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 13.29 og genoptaget kl. 15.00)

Formanden.
Jeg kan hermed meddele resultatet af anden valgrunde i afstemningen om valget af Ombudsmanden:
Medlemmer, der deltog i afstemningen - 535
Blanke eller ugyldige stemmesedler - 26
Afgivne stemmer - 509
Absolut flertal - 255
Afstemningsresultatet var som følger: hr. Diamandouros: 294 stemmer, hr. Perry: 215 stemmer. Hr. Diamandouros har opnået flertallet af de afgivne stemmer. Jeg erklærer ham derfor for Den Europæiske Ombudsmand. Jeg lykønsker ham med udnævnelsen og opfordrer ham til straks at aflægge ed for Domstolen i overensstemmelse med vores forretningsorden.

Jeg vil ikke blot lykønske vores nye Ombudsmand, men også benytte lejligheden til officielt at takke EU's første Ombudsmand, hr. Söderman, for den prisværdige indsats, han har ydet.

Perry (PPE-DE).
Hr. formand, lad mig benytte lejligheden til at lykønske professor Diamandouros med udnævnelsen som Europæisk Ombudsmand. Jeg har i de seneste år haft den glæde at arbejde med hr. Söderman, som har været en fremragende Ombudsmand for Europa, men jeg er glad for at se, at hvervet som Ombudsmand fortsat vil være i sikre hænder hos professor Diamandouros. Stillingen som Ombudsmand er af afgørende betydning for det europæiske demokrati. Det er vigtigt, at den er i kompetente hænder, og vi ser nu, at det bliver tilfældet.
Et forhold, jeg finder bemærkelsesværdigt, er, at kandidaterne til hvervet som Ombudsmand - og de skal alle have tak for deres bidrag til debatten - alle har henvist til kodeksen for god forvaltningsskik, som er blevet forelagt og støttet af Europa-Parlamentet efter forslag fra hr. Söderman. Vi bør kraftigt opfordre de europæiske institutioner og især Kommissionen til også at benytte lejligheden til uden yderligere forsinkelse at tilslutte sig denne kodeks, så vi kan få fuldstændig sikkerhed for, at EU har den gode forvaltning, det behøver og fortjener, og som alle institutionernes tjenestemænd ønsker at levere.
Jeg lykønsker professor Diamandouros.
Formanden.
Tak for Deres bemærkninger, hr. Perry. Jeg vil takke Dem og de øvrige kandidater for at have givet os et levende og demokratisk valg.
Yiannitsis
. (EL) Hr. formand, som rådsformand vil jeg gerne have lov til at overbringe Europa-Parlamentet mine varmeste lykønskninger med dets valg. Jeg ved, at samtlige kandidater og især de, der var med i den sidste runde, både er højt kvalificerede og ekstremt dygtige. Jeg synes, Europa-Parlamentet har gjort et fremragende valg, og hr. Diamandouros vil efter min mening være i stand til at bidrage til de europæiske anliggender og forbedre Ombudsmandens institution yderligere.
Som viceudenrigsminister, hr. Diamandouros' kollega på universitetet i Athen og gamle ven vil jeg gerne have lov til at sige, at jeg er henrykt over, at han er blevet valgt til denne post. Jeg vil gerne have lov til at ønske ham tillykke og på samme tid sige, at jeg er meget ked af, at Grækenland mister ham for en tid. Han er så værdifuld, at dette bliver et stort tab for os. Men vi glæder os til at få ham tilbage med endnu større erfaring og kompetence, end da han forlod os.
Patten
Hr. formand, jeg vil på vegne af Kommissionen, Kollegiet og alle ansatte i Kommissionen på det hjerteligste lykønske professor Diamandouros med valget. Det er en stor dag for ham og en stor dag for Grækenland, om end jeg erkender, at det, Europa vinder, taber Grækenland. Professor Diamandouros kommer til denne ærværdige stilling med usædvanlige akkreditiver, ikke mindst er han ven med kommissær Diamontopoulou, så der er mange grunde til at anerkende, at han har alle de kvaliteter og al den erfaring og viden, som er nødvendig i dette krævende job. Jeg vil desuden tilkendegive, hvor højt jeg værdsætter det arbejde, hr. Söderman har udført i de seneste år.
Jeg er sikker på, at professor Diamandouros vil varetage sit hverv på en måde, som vil sikre Parlamentets tillid og desuden vinde overvældende tilslutning blandt Europas borgere. Vi ønsker ham alt godt og kan forsikre ham om, at det er endnu mere interessant at ankomme til og lande i Ithaca end at rejse her.
Jeg vil desuden, hvis De tillader det - idet jeg selv har tabt næsten lige så mange valg, som jeg har vundet - give udtryk for min anerkendelse af hr. Perry, som jeg ved nyder stor agtelse i hele Parlamentet, og hans elegante indlæg for nogle måneder side vil kun forbedre hans omdømme.
De bedste ønsker til professor Diamandouros, som givet vil varetage dette hverv på fremragende vis.
Formanden.
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Thors (ELDR).
Hr. formand, jeg vil gerne på egne og mine kollegers vegne takke hr. Perry for at have været en god kandidat under dette valg. Roy Perry er, som De bemærkede, en af de største forkæmpere for en god forvaltning. Jeg vil også gerne have ført til protokols og frem for alt over for de personer, der er til stede, give udtryk for, at vi i vores kommende ombudsmand, hr. Diamandouros, har fået en værdig efterfølger til Jacob Söderman. Hr. Diamandouros er virkelig en person, som kan fortsætte i hr. Södermans spor, og jeg tror, at jeg på parlamentsmedlemmernes vegne kan sige, at vi ser frem til et godt samarbejde med ham.
Vi skal også være taknemmelig for, at vi havde et fint udvalg af professionelle kandidater. Jeg tror, at det faktum, at vi i den aktuelle mandatperiode har valgt en ny ombudsmand, også har gjort, at kollegerne i Parlamentet i dag har et endnu bedre kendskab til Ombudsmandens arbejde, og at vi er enige om, hvad der skal gøres.
Der er dog et skår i glæden: De finske nyhedsbureauer udsendte for mere end en halv time siden en meddelelse om, hvordan valget var gået. Jeg vil gerne bede vores værdige næstformand og alle andre om at sørge for, at kandidater og andre ikke får kendskab til vigtige nyheder som disse på gangene eller gennem meddelelser fra nyhedsbureauer, men at vi så vidt muligt kan gemme sådanne nyheder til det højtidelige møde, som vi holder her i salen.
Formanden.
Tak, fru Thors. Deres bemærkninger er noteret.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne påpege, at der i den foreløbige protokol for i går, som er blevet omdelt, står, at jeg stemte for den endelige beslutning om Napolitano-betænkningen. Det er en fejl. I den endelige udgave skal der stå, at jeg undlod at stemme om nævnte betænkning.

Formanden.
Tak for det, hr. Nogueira Román. Jeg kan forsikre Dem om, at Parlamentets tjenester allerede har noteret sig dette og vil korrigere protokollen.
(Protokollen godkendtes)-
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om henstilling (?5-0410/2002) af Galeote Quecedo og spørgsmål (?5-0508/2002, ?5-0509/2002) til Rådet og Kommissionen for Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik om forslag til Rådets afgørelse om indgåelse af Euro-Middelhavsaftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Den Libanesiske Republik på den anden side.

Galeote Quecedo (PPE-DE)
Hr. formand, en af følgerne af terrorangrebene den 11. september har utvivlsomt været, at opmærksomheden er blevet rettet mod Mellemøsten, og selv om det kun skulle være i vores egen interesse, burde EU bidrage til at gyde olie på vandene i regionen ved at fremme et politisk og økonomisk samarbejde og ved generelt at stimulere rammen for Euro-Middelhavs-forbindelserne.

I denne henseende ville arbejdet med at oprette en Euro-Middelhavs-parlamentarisk forsamling være et værdifuldt bidrag, og jeg opfordrer vores libanesiske kolleger til at gå ind i opgaven sammen med Europa-Parlamentet og parlamenterne i regionen.
Libanon, som Europa-Parlamentet via vores afstemning vil åbne dørene for til et privilegeret samarbejde, er uden tvivl en vigtig aktør i regionen. Efter 16 lange år med krig i landet kan Libanon i dag være EU's rejsekammerat i det entusiastiske forsøg på at løse den regionale konflikt. Lad os sammen være fredspartnere i Middelhavsområdet!
Associeringsaftaler, som den, vi diskuterer i dag, er et vigtigt element i EU's aktioner uden for Fællesskabet. De drejer sig ikke kun om handelssamkvem, men har til formål at skabe en ramme for politisk dialog. Jeg ville ønske, og jeg er sikker på, at hele Parlamentet er enig med mig, at undtagelsen af Syrien kunne blive løst hurtigst muligt.
I forbindelse med denne aftale vil jeg gerne nævne nogle spørgsmål, der er blevet rejst under udvalgsforhandlingen. For det første at selv om vi bestemt glædede os over de israelske troppers tilbagetrækning fra Sydlibanon i maj 2000, er spørgsmålet om den endelige fastlæggelse af grænsen til Israel endnu ikke blevet løst, hvorfor vi opfordrer parterne til at nå til enighed herom.
For det andet vil jeg, fordi Hizbollah siden oktober 2002 har holdt fire israelske statsborgere fanget, og i dette konkrete tilfælde og generelt i forbindelse med de personer, der er blevet anholdt eller er forsvundet i forskellige lande i regionen - heriblandt formentlig ca. 17.000 libanesere - påpege, at det er nødvendigt, at vi blander os i sagen, og spørge det græske formandskab, om det vil gøre noget for at mægle i denne beklagelige sag med de forsvundne.
I vores udvalg har vi også givet udtryk for behovet for med hjemmel i FN's Sikkerhedsråds resolution 520 at afslutte tilbagetrækningen af syriske tropper, der er stationeret i Libanon, for på denne måde at sikre respekten for landets suverænitet og integritet. Vi appellerer derfor til den libanesiske regering om at rejse dette spørgsmål over for vores kolleger i det libanesiske parlament, så der kommer en debat, der gør det muligt at komme videre i denne afgørende sag.
Jeg vil gerne støtte og anerkende den indsats, som de libanesiske myndigheder yder i forbindelse med bekæmpelsen af terrorismen, nærmere bestemt gennemførelsen af FN's Sikkerhedsråds resolution 1373.
Disse og andre spørgsmål vil indgå i den politiske dialog, der indledes mellem EU og Libanon, især med henvisning til klausulen i aftalens artikel 2. Da både Rådet og Kommissionen er til stede, vil jeg gerne opfordre dem til, at der afholdes en indgående forhandling om effektiviteten i gennemførelsen af denne klausul og Parlamentets mulige mekanismer til opfølgning og vurdering. I denne kontekst er spørgsmålet om respekt af menneskerettighederne og de demokratiske principper af afgørende betydning for Parlamentet.
Jeg er helt overbevidst om, at det er et basalt værktøj, der bliver yderst nyttigt for at kunne støtte den enorme indsats, som premierminister Hariris regering er i gang med for at forbedre Libanons økonomiske situation.
Brok (PPE-DE).
Hr. formand, vi vil gerne forbinde indgåelsen og vedtagelsen af denne aftale med en søgning efter løsninger på, hvordan vi kan stabilisere dette område. Libanon, der jo engang blev kaldt "Mellemøstens Schweiz", har i mange år måttet leve med megen storm af intern og ekstern karakter. EU bør - og jeg tror, at denne aftale er et velegnet instrument til formålet - yde et passende bidrag til stabilisering af landet og dermed også et vigtigt bidrag til stabilitet som helhed. Det er et vigtigt fremskridt, at man har gjort det inden for landbruget og landbrugsprodukter, inden for den frie handel med industriprodukter, inden for handelslovgivningen og også med hensyn til regler for oprindelsesbestemmelse, og vi bifalder også, at det er lykkedes i en separat brevveksling at inddrage samarbejdet inden for bekæmpelse af terrorisme i dette projekt som helhed.
Men som den foregående taler allerede har sagt, er der en række punkter, vi gerne vil komme ind på, f.eks. de syriske troppers tilstedeværelse. Dette problem skal helt sikkert løses, hvis man vil udnytte det fulde udviklingspotentiale hos landets autoriteter og således fremme stabiliteten, og også hvis man vil yde et bidrag til at indføre fredelige tilstande i hele regionen. Jeg mener også, det er vigtigt, at vi fra Europa-Parlamentet i et samarbejde med det libanesiske parlament, som vi gerne vil udbygge, påpeger, at afskaffelsen af dødsstraffen, ratifikationen af FN's torturkonvention og undertegnelsen af ICC's Rom-statut har stor betydning, når det handler om at fremme udviklingen yderligere.
Parlamentet har - og vil også gøre det i morgen - udtrykkeligt hilst Libanons bestræbelser på at deltage i gennemførelsen af Sikkerhedsrådets resolution 1373 og fastfryse terrorgruppernes ejendomme velkomne. Vi vil gerne bede Rådet og Kommissionen om at inkorporere en antiterrorklausul med et lignende indhold i alle fremtidige aftaler, sådan som det blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i Sevilla.
Mine damer og herrer, der er efter vores mening et meget alvorligt problem, nemlig situationen for de palæstinensiske flygtninge. Det er en stor belastning for Libanon, som vi skal være meget opmærksomme på. Jeg tror også, vi skal samarbejde tæt med Libanon, således at problemet - som ikke kun har at gøre med livsbetingelserne, men også med mulighederne for fred i hele området - kan blive løst på en fornuftig måde, således at der kan etableres nogle fornuftige relationer mellem Palæstina og Israel, og således at freden kan sikres på lang sigt. Hertil kommer en række andre problemer, der hænger sammen hermed.
Hr. rådsformand, hr. kommissionsformand, vi kunne godt tænke os, at den overgangsperiode, der er begrænset til 12 år, ikke bliver overskredet, før vi har skabet et free trade area med Libanon, og vi håber, at denne aftale kan blive gennemført på passende vis.
Yiannitsis
. (EL) Hr. formand, mine damer og herrer, enhver forhandling om Libanon fører os direkte videre til forhandlinger om Mellemøsten, både til emner vedrørende Israel og til de seneste 24 timers drøftelser om Irak.
Situationen i Libanon er stadig ekstremt kompliceret, især på grund af landets mange forskellige samfund, som gør, at problemer skal løses ud fra en multietnisk, multisproget og multireligiøs indgangsvinkel. Og så skal vi ikke glemme, at Libanon huser rigtig mange palæstinensiske flygtninge, omkring 370.000. Disse samfund er repræsenteret på institutionelt plan. Gennemførelsen af bestemmelserne i pagten om national forsoning af 22. oktober 1989, som giver syriske styrker tilladelse til at opholde sig i visse områder af Libanon, falder grundlæggende ind under rammerne for forholdet mellem Libanon og Syrien. Rådet overvåger skarpt den interne politiske dialog i Libanon. Det første skridt var den israelske tilbagetrækning fra det sydlige Libanon i maj 2000, som blev fulgt op af en delvis tilbagetrækning af den libanesisk-syriske hær i juni 2001. På samme tid er der imidlertid risiko for, at Hizbollah-styrkerne i den sydlige del af landet bliver en destabiliserende faktor for forholdet mellem Israel og Libanon. Det frie parlamentsvalg, der blev afholdt den 3. september 2000, viser, at tingene går den rigtige vej mod en normalisering af situationen i Libanon, og vi må derfor ikke undervurdere Mellemøsten-krisens destabiliserende indvirkning på landet.
Rådet har ved flere lejligheder udtalt, at bekæmpelsen af terrorisme har høj prioritet, og de nylige terrorangreb på Bali understregede igen behovet for et tæt internationalt samarbejde på dette område. Gennemførelsen af den handlingsplan, Det Europæiske Råd vedtog i september 2001, skrider planmæssigt frem. For så vidt angår udenrigsdimensionen, har Rådet besluttet at inkludere bekæmpelsen af terrorisme i aftalen mellem EU og tredjelande. Den kendsgerning, at Libanon var et af de første lande, der besluttede at undertegne aftalen med EU om dette emne, viser, at landet er klar til et aktivt samarbejde med EU, også når det gælder udveksling af oplysninger. Sammenhængen mellem samarbejdsaftalen og associeringsaftalen med hensyn til bekæmpelsen af terrorisme understreges af, at begge aftaler blev undertegnet samme dag, helt nøjagtig i Luxembourg den 17. juni 2002, og vil træde i kraft på samme tid - og snart, håber jeg.
Overholdelsen af menneskerettighederne overvåges nøje af Rådet. Rådet har givet udtryk for sin bekymring over den libanesiske hærs indgreb over for kristne aktivister i august 2001 og over lukningen af den uafhængige tv-station MTF sidste september. Associeringsaftalen vil også styrke mulighederne for at føre tilsyn med sådanne emner og vil fremme de libanesiske myndigheders respekt for menneskerettighederne. Som De ved, kræver aftalen overholdelse af menneskerettighederne, og at de grundlæggende frihedsrettigheder skal være en grundlæggende bestanddel af begge parters indenrigs- og udenrigspolitik. Derudover vil der blive etableret en regelmæssig politisk dialog på flere niveauer, især inden for rammerne af associeringsaftalen, om alle relevante spørgsmål. 
Jeg vil gerne have lov til at komme med et par bemærkninger til associeringsaftalen, som Europa-Parlamentet opfordres til at godkende. Associeringsaftalens undertegnelse er et betydeligt skridt fremad og markerer starten på et nyt kapitel i vores forhold til Libanon. Selv om den hovedsageligt vedrører det mellemstatslige forhold, udstikker den endvidere en operationel ramme for handelsaktiviteterne og det civile samfund. Denne aftale er vital for hele EU's Middelhavspolitik og er endnu et skridt på vejen mod oprettelse af et frihandelsområde mellem EU og Middelhavslandene. Jeg vil gerne påpege, at Libanon netop har ratificeret både associeringsaftalen og den midlertidige aftale, som træder i kraft den 1. marts 2003. Gode kommunikationskanaler mellem politikerne på begge sider af Middelhavet er en væsentlig forudsætning for opbygningen af et konstruktivt forhold mellem EU og partnerne i Middelhavsområdet. På bilateralt plan åbner associeringsaftalen mulighed for et associeringsråd mellem EU og Libanon, som skal lette samarbejdet og kontakten mellem Europa-Parlamentet og de parlamentariske institutioner i Libanon. De involverede parlamentsmedlemmer vil skulle opstille rammerne for denne dialog, som efter Rådets opfattelse vil skulle supplere den generelle dialog mellem EU og Middelhavslandene. 
Jeg bifalder resultaterne af det seneste møde i Euro-Middelhavs-forummet, der blev afholdt i Bari i juni 2002, og som fremhævede den parlamentariske dimension af vores samarbejde med Middelhavslandene.
Vi undersøger for øjeblikket en række samarbejdsmekanismer med henblik på at oprette en Euro-Middelhavs-parlamentarisk forsamling. Europa-Parlamentet har indledt arbejdet med oprettelsen af netop sådan en forsamling, som skal omfatte medlemmerne af de 27 nationale parlamenter og Europa-Parlamentet. Euro-Middelhavs-topmødet i Valencia foreslog en styrkelse af Euro-Middelhavs-dialogens parlamentariske dimension ved at oprette en Euro-Middelhavs-parlamentarisk forsamling.
Jeg bifalder resultatet af det seneste møde i Euro-Middelhavs-forummet i Bari den 17.-18. juni 2002, som støttede oprettelsen af en Euro-Middelhavs-parlamentarisk forsamling og besluttede at nedsætte en arbejdsgruppe med henblik på at oprette denne nye forsamling. De højere rangerende tjenestemænd med ansvar for Barcelona-processen har også besluttet at nedsætte en gruppe, som skal koordineres med Bari-arbejdsgruppen.
Et af det græske formandskabs målsætninger er at udnytte dynamikken i samarbejdet mellem EU og Middelhavslandene til at styrke dets parlamentariske dimension. En af formandskabets prioriteter er at opnå en større grad af integration og øge Euro-Middelhavs-samarbejdets troværdighed. Derfor er vi for øjeblikket i færd med at undersøge samarbejdsmekanismerne og de foranstaltninger, der er nødvendige for at oprette denne forsamling. Det, vi ønsker, for ikke at sige det, vi har behov for, er, at det parlamentariske forum for Euro-Middelhavsområdet på dets kommende møde på Kreta den 27. marts 2003 beslutter, at det vil udvikle sig til en parlamentarisk forsamling. Hvis det sker, vil beslutningen kunne hilses velkommen på udenrigsministertopmødet på Kreta den 26.-27. maj 2003, og den nye institution vil kunne blive oprettet.

Patten
Parlamentet behandler i dag en meget vigtig beslutning om vedtagelse af den associeringsaftale, der blev underskrevet med Libanon i juni sidste år. Denne aftale har ikke kun betydning for vores forbindelser med Libanon, den er også afgørende for det samlede Euro-Middelhavs-partnerskab, eftersom den udgør endnu et skridt på vejen mod en fuldstændiggørelse af den række associeringsaftaler, der er indgået inden for rammerne af Barcelona-processen (den eneste aftale, der stadig er under forhandling, er aftalen med Syrien, og jeg håber, at jeg får mulighed for næste måned at forsøge at overbevise syrerne om selv at gå mere seriøst ind i forhandlingerne om en aftale).
Libanon er en vigtig partner i Euro-Middelhavs-konceptet. Da premierminister Hariri blev valgt i september 2000, opstillede han en ambitiøs frist for sin regering, nemlig at afslutte forhandlingerne med Europa-Kommisssionen inden udgangen af 2001. Jeg er meget tilfreds med, at han holdt sit løfte, og jeg henstiller, at Parlamentets medlemmer stemmer for beslutningen og afgiver samstemmende udtalelse.
Parlamentet har foran sig i mine øjne muligheden for at give Libanon et fast grundlag at bygge landets fremtid på. Libanon har været igennem en frygtelig borgerkrig. Det har været offer for udenlandsk indblanding og er stadig et sårbart land. Libanon kæmper nu med genopbygning og modernisering under vanskelige økonomiske omstændigheder, uden udsigt til snarlig fred i Mellemøsten, ulmende spændinger langs grænsen til Israel og fortsat mulighed for en militær konflikt i Irak.
Der er bred tilslutning i Libanon til denne nye styrkede forbindelse med Europa. Libanons parlament ratificerede associeringsaftalen såvel som den foreløbige aftale i december. Ifølge denne foreløbige aftale kan begge sider fra marts 2003 indlede en overgangsperiode på 12 år, som skal føre til gradvis indførelse af fri samhandel. Dette er et klart tegn på, at Libanon seriøst har til hensigt på et tidligt tidspunkt at efterkomme sit tilsagn om at åbne store dele af sin handel og tilnærme sig EU's lovgivning. Landet vil også være bundet af de forpligtelser, det har indgået vedrørende respekt for de grundlæggende principper om menneskerettigheder og demokrati fra denne dato, og det vil jeg vende tilbage til om et øjeblik.
Frihandelsområdet vil betyde gennemgribende ændringer i Libanons handel. Libanon er kendt som et land med en foretagsom arbejdsstyrke. Landets økonomiske linje er allerede nu liberal. Det har anmodet om medlemskab af Verdenshandelsorganisationen. Åbningen af markederne og økonomien vil give store fordele i form af liberalisering og større konkurrence. Libanon vil drage øjeblikkelig fordel af markedsadgang for landets landbrugsprodukter og forarbejdede landbrugsprodukter. Og Unionen vil forbedre sin adgang til servicesektoren i Libanon, når disse aftaler er indgået. Ved at tilkendegive Libanons ønske om økonomiske og sociale reformer, sender denne aftale et klart og positivt signal til internationale og europæiske investorer om mulighederne for direkte udenlandske investeringer i Libanon.
Det udmærkede resultat af Paris II-donorkonferencen i november sidste år, som præsident Chirac organiserede med stort engagement og succes, giver anledning til at tro, at budskabet er kommet igennem. Ud af de 18 regeringer, der deltog, var de seks medlemsstater, og Kommissionen var også repræsenteret på højeste plan. Der er klare fordele forbundet med at hjælpe Libanon med at stå efterkrigstidens økonomiske genopbygningsuvejr igennem og nedbringe landets gæld. Det beløb, der er givet tilsagn om til bistand til gældssanering, svarer til forventningerne (ca. 4,3 milliarder dollars i alt).
Men associeringsaftalen er først og fremmest en politisk aftale, og det er grunden til, at den politiske dialog tillægges så stor betydning. Aftalen er et vægtigt udtryk for fælles værdier og mål. Det er gennem dialog, at medlemmerne af dette partnerskab kan forfølge det fælles mål om fred i Mellemøsten. Vores dialog, og det var et forhold, hr. Galeote Quecedo henviste til, vil omfatte de grundlæggende principper om menneskerettigheder og demokrati med en ærlighed og anerkendelse, som jeg håber vil tage sit afsæt i et nært partnerskab. Libanons pluralistiske samfund, som omfatter utallige sekter og religiøse grupper, har fungeret bedst, når der har været konsensus, tolerance og åben debat - et enestående forhold i regionen. Vi er dog bevidste om de forbehold, Parlamentets Udenrigsudvalg har givet udtryk for, angående specifikke menneskerettighedsspørgsmål i Libanon. Aftalen giver endnu et forum med mulighed for at løse disse problemer. Ved at ratificere associeringsaftalen udløser EU en vigtig forpligtelse fra Libanons side, for så vidt angår menneskerettigheder og demokrati, migration og fornyet indrejse, hvidvaskning af penge, bekæmpelse af organiseret kriminalitet og ulovlig narkotika samt juridisk samarbejde. Jeg er også opmærksom på den bekymring, der er kommet til udtryk angående mediefriheden.Jeg kan forsikre Dem om, at Kommissionen vil fortsætte med at overvåge og følge disse områder, når og hvor det er muligt.
Aftalen vil også, som ministeren påpegede det, udløse Libanons forpligtelse til at indgå i et samarbejde om bekæmpelsen af terrorisme, som er fastlagt i den korrespondance, han henviste til.
Vores partnerskab vil omfatte andet end samhandel og politik og være vidtrækkende og dække så forskellige områder som samarbejde inden for videnskab, uddannelse, energi, turisme, miljø og industri. Det sociale og kulturelle samarbejde er også en vigtig del af aftalen, for så vidt angår arbejdstagernes rettigheder og arbejdsmarkedsdialogen.
Partnerskabet vil modtage støtte i form af bidrag fra Meda-programmet, som jeg håber i så vid udstrækning som muligt vil være fokuseret på aftalens gennemførelse. Den aftale med Libanon, som vi har forelagt Parlamentet, bringer os således nærmere vores overordnede mål for landene syd for Middelhavet, og jeg håber meget, at vi herfra kan bevæge os videre og fuldstændiggøre rækken af associeringsaftaler og nå til resultater i forhandlingerne med Syrien.
Jeg henstiller, at Parlamentet stemmer for denne aftale.

Morillon (PPE-DE).
Hr. formand, vi har i dag her i Europa-Parlamentet selv nævnt situationen for det afghanske folk, som er ødelagt af årtier med krige og broderkrige, og jeg vil ikke gå glip af denne anledning til at tage ordet i denne nye drøftelse.
Jeg glemmer ikke, at den libanesiske befolkning har gennemgået de samme lidelser, og jeg glæder mig over, at de efter disse lidelser har kunnet finde de nødvendige ressourcer til at påbegynde genopbygningen af den multietniske og multikulturelle model, som De har talt om, hr. rådsformand, og som hele verden vil beundre, inden denne sygdom med frygt for andre og frygt for at blive domineret af andre slipper løs der, som senere har raseret Balkan, hvor jeg personligt har kunnet konstatere ødelæggelserne.
Jeg glemmer heller ikke denne "balkanisering" af det libanesiske område, som var lige så ødelæggende som "libaniseringen" af det tidligere Jugoslavien. Det er grunden til, at jeg ikke kan glæde mig over de opnåede fremskridt, som har gjort det muligt at indgå denne associeringsaftale med Den Libanesiske Republik, hvor De med rette sagde, hr. kommissær, at det først og fremmest drejer sig om politik. Den skal blot vedtages i morgen, hvilket vil ske - det er jeg sikker på - med stort flertal i Europa-Parlamentet efter forslag fra vores kollega Gerardo Galeote.
Jeg er imidlertid opmærksom på de vanskeligheder, der stadig findes, og som er blevet nævnt i denne forhandling af Dem selv, hr. rådsformand, og af kommissæren og vores kolleger Elmar Brok og Gerardo Galeote.
Jeg mener personlig, at den libanesiske model - hvor enhver uanset kultur og religion bliver rigere ved at have kontakt med andre - er begyndt at blive opbygget, men kun lige begyndt. Jeg vil sige, at det i mine øjne kun lykkedes, når det libanesiske folk har genfundet, sådan som de ønsker, deres totale uafhængighed, hvilket de i dag stadig nægtes ved tilstedeværelsen på området af fremmede tropper, hvor FN's Generalforsamling til stadighed anmoder om, at de trækkes tilbage. Hr. rådsformand, De har fortalt os, at det første skridt var taget med tilbagetrækningen af en del af disse tropper. I mine øjne er det ikke nok.
Derfor støtter jeg uden forbehold anmodningen fra vores ordfører om, at resolution 520 fra FN's Sikkerhedsråd tages i betragtning, og at spørgsmålet om de syriske tropper i området kommer til godkendelse hos det libanesiske parlament, som vi ved lægger vægt på fuldstændig respekt for suverænitet, territorial integritet samt politisk enighed og uafhængighed i landet.
Napoletano (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, associeringsaftalen mellem EU og Libanon markerer et fremskridt i vores efterhånden mangeårige forbindelser. Sådan som det er blevet sagt flere gange, er Libanon et land, der har haft borgerkrig i 16 år, og som det i dag er lykkedes igen at gøre sin etniske, kulturelle og religiøse pluralisme til grundlag for fredsprocessen. Det er et land, som både er komplekst og vigtigt, hvilket skyldes dets historie og dets geopolitiske placering. Vi håber, at den tættere forbindelse, som stadfæstes med denne aftale, er med til at gøre denne proces uigenkaldelig og skabe yderligere fremskridt, når det gælder respekten for menneskerettighederne og styrkelsen af demokratiet og retsstaten.
Netop derfor skal de libanesiske myndigheder og EU-institutionerne tage den artikel alvorligt, der drejer sig om menneskerettighederne. Det er et punkt, som Europa-Parlamentet insisterer på, for økonomien og handelen skal udvikle sig i samme takt som friheden, demokratiet, kvindernes rolle og informationsfriheden. Vi glæder os over, at Libanon har undertegnet den internationale konvention om kvinders rettigheder og torturkonventionen. Vi håber, at man efter undertegnelsen vil foretage en ratificering, og at man ad den vej når frem til dødsstraffens afskaffelse, Libanons deltagelse i Den Internationale Straffedomstol, sandheden om de forsvundne personer og et ændret retssystem, hvor militærrettens rolle og begrænsninger er klart defineret. Denne proces bør fremmes med Meda-programmet, idet man udtrykkeligt støtter det civile samfunds selvstændige udvikling.
Et andet vigtigt spørgsmål er at bringe konflikten mellem Israel og Palæstina til ophør og skabe fred i området, og det er et spørgsmål, der kun kan findes en varig løsning på med oprettelsen af en palæstinensisk stat. Israels tilbagetrækning fra Libanon var en yderst vigtig begivenhed, men var ikke ensbetydende med fred. Netop fordi freden aldrig kommer af sig selv, men kræver stor politisk vilje, er det vigtigt, at man har et ønske om fred, og det gælder først og fremmest landene i dette område. Derfor skal spændingerne ved den libanesisk-israelske grænse ophøre, og derfor er det ønskeligt, at Syrien trækker sine militærstyrker i Libanon tilbage, og at de palæstinensiske flygtninge ikke mindst får udsigt til nogle bedre leveforhold. Jeg vil gerne minde om, at det ikke kun er deres værtslands ansvar, men hele det internationale samfunds ansvar. I den henseende er det vigtigt, at flygtningene kan nyde godt af Meda-programmet, og at EU tager højde for alt dette og viser sig fra sin særligt gavmilde side. Endelig håber vi, at aftalen fremmer de økonomiske reformer og handelen, som i forvejen er vigtige spørgsmål.
Det, som vi får i dag, er dog også en lejlighed til at komme med nogle mere generelle betragtninger over Euro-Middelhavs-partnerskabet - sådan som rådsformanden gjorde - efter udvidelsesprocessens gennemførelse og i forbindelse med den reformproces, man har iværksat med konventet. Vi skal nu tage det udvidede EU's eksterne forbindelser op til revision, og vi skal sørge for, at EU kommer til at spille en større rolle på verdensplan. Partnerskabet blev iværsat i Barcelona i 1995 og indgået med 12 lande. I dag har vi brug for et større og mere systematisk syn på denne proces, som omfatter Middelhavsområdet, Balkanlandene og Golfstaterne. Desuden skal vi spørge os selv, hvilke politikker det skal gælde. Kommissionsformand Prodi har flere gange sagt, at det skal gælde alt undtagen institutionerne. Europa-Parlamentet har for sit vedkommende længe været tilhænger af et Euro-Middelhavs-partnerskab, der omfatter alle de politikker, som kandidatlandene har deltaget i. Derfor opfordrer jeg til, at vi går endnu længere end de - ganske vist vigtige - beslutninger, der blev truffet på den sidste interministerielle konference i Valencia.
Endelig er der institutionerne. I Valencia besluttede man - sådan som De mindede om, hr. formand - at give det parlamentariske forum status som en egentlig parlamentarisk forsamling. Denne ændring kan vise sig at være meget vigtig, og hvis den skal være en succes, skal vi tage højde for de bemærkninger, der allerede har været fremsat om den geopolitiske dimension og politikkerne. Eftersom den bliver en egentlig institution, bør den parlamentariske forsamling få reelle beføjelser med hensyn til de beslutninger, som denne proces indebærer, og deltage aktivt i dette vigtige møde mellem kulturerne. Det vigtigste er, at den får nogle instrumenter, som gør det muligt at skabe reelle fremskridt, når det gælder rettigheder, demokrati og frihed.

Malmström (ELDR).
Hr. formand, der er flere problemer, som vedrører Libanon, der er blevet nævnt her i salen, på trods af at der også er mange positive tegn. Vi i ELDR-Gruppen vil gerne fremhæve nogle af disse problemer.
Situationen i Libanon er meget usikker og kompliceret, og den syriske tilstedeværelse i landet gør, at man undertiden kan sætte spørgsmålstegn ved, om Libanon er en helt selvstændig stat. Krænkelsen af menneskerettigheder er omfattende. Jeg kan f.eks. nævne de 17.000 savnede libanesere, den begrænsede ytringsfrihed, volden mod demonstrerende studenter, dødsstraffen og naturligvis situationen for de palæstinensiske flygtninge, som flere medlemmer har nævnt. Også disse flygtninge skal have gavn af de fordele, associeringsaftalen byder på.
ELDR-Gruppen har stillet en række ændringsforslag, som bl.a. handler om de 200 libanesere, som holdes fanget i Syrien. Der findes også et dusin i Israel. Situationen for disse flygtninge skal afklares. Libanon skal også ratificere Genève-konventionen. Vi er meget bekymrede over flygtningenes situation.
Handel og udveksling af varer skal dog hilses velkomment. Det gavner i længden demokratiet og udviklingen, både politisk, økonomisk og socialt. Associeringsaftalen er også en vigtig del af Barcelona-processen. Derfor stemmer vi ja til denne associeringsaftale i håbet om, at det fører til en udvikling i Libanon. Vi nærer dog en vis tvivl, eftersom Libanon langtfra er et demokrati, og krænkelsen af menneskerettighederne er himmelråbende. Vi nærer også en vis bekymring, eller snarere frustration, over, at der altid tales om menneskerettighedsklausuler, som kan anvendes, hvis et land overtræder en associeringsaftale med EU. Disse klausuler er ikke andet end et kraftigt slag i luften. Jeg vil virkelig gerne appellere til kommissær Patten om at sikre, at der kan blive udviklet mekanismer, som gør, at man ved krænkelser af menneskerettighederne kan anvende og aktivere artikel 2 i associeringsaftalen på en meningsfuld måde, da vi ved, at disse krænkelser forekommer.
Boudjenah (GUE/NGL).
Jeg vil først og fremmest ønske på dette tidspunkt, hvor udvidelsen af EU er ved at blive en realitet, at tilknytningen mellem EU og Libanon vil bidrage til at skitsere rammerne for en reel fælles enhed i Middelhavsområdet. Dette sker ved en dialog mellem ligemænd. Det haster nu endnu mere, eftersom risikoen for krig i Irak truer alle forbindelserne med den arabiske verden.
Dernæst har man sagt, at alle midler skal anvendes for at komme ud af det morderiske samspil i Mellemøsten. Europa og Libanon kunne spille en mere aktiv rolle i forbindelse med overholdelsen af FN's resolutioner, oprettelsen af en palæstinensisk stat og fuldstændig anerkendelse af Israel i området. Jeg tænker navnlig på det seriøse grundlag, som det forslag om fred, der blev vedtaget af de arabiske lande i Beirut, udgør.
Selv om krigen i Libanon heldigvis hører fortiden til, er manglen på fred i hele området en forhindring for en reel genopbygning og en udvikling af alle landene. Dette gælder i særdeleshed syd for Libanon, hvor grænseproblemerne med Israel endnu ikke er løst. Selv tre år efter den israelske tilbagetrækning er der et enormt behov for genoprettelse af infrastrukturerne, genopbygning af boliger og vandingsprojekter.
Det samme gælder for den syriske tilstedeværelse. Selv om den ikke forklarer alt, vil den utvivlsomt forhindre libaneserne i at fjerne alle sporene fra krigen. Libanon eksisterer i libanesernes tanker, men mange længes efter en stærkere bekræftelse af deres stat, hvilket særlig betyder en demokratisk retsstat, som reelt er uafhængig, som gør det muligt at konkretisere og udvikle sameksistensen mellem libaneserne. Jeg tænker i særlig grad på respekten for ytringsfriheden, uafhængighed af domstolene, rettighederne for asylansøgerne, de forsvundne og dødsstraf.
Det er stadig situationen for de palæstinensiske flygtninge. Selv om Libanon heldigvis stadigvæk er et modtagelsesland for palæstinenserne, forværrer manglen på retfærdige og varige løsninger den meget elendige sociale situation, som hundredtusinde af flygtninge befinder sig i. Retten til tilbagevendelse skal anerkendes som en legitim rettighed, men den diskrimination, der i den virkelige verden rammer de palæstinensiske flygtninge i Libanon, er uretfærdig. Adgang til arbejde eller til social beskyttelse bør med vores hjælp blive garanterede fordele.
Endelig kan vi ikke komme uden om de økonomiske og sociale aspekter. Selv om tiden efter krigen krævede gennemførelsen af en ambitiøs genopbygning, er den nuværende situation dyster. Enkelte opsummerer den ved at sige, at Libanons økonomi befinder sig mellem den tredje verden og den moderne verden. Gælden er på 30 milliarder dollars. De ulige forhold skriger til himmelen. Det store forbrug hos de rigeste findes side om side med en slående fattigdom, der fremmes af meget høje leveomkostninger og et stigende antal lave indkomster. Det er korrekt, at den libanesiske premierminister sidste november i Paris fik mere end 4 milliarder euro i bistand fra en række europæiske og arabiske lande samt fra visse internationale økonomiske institutioner. Men jeg er mere end skeptisk over for de positive konsekvenser af oprettelsen af et frihandelsområde. De manglende toldafgifter risikerer at få alvorlige konsekvenser for de fornødne offentlige udgifter. Den europæiske bistand bør derfor i højere grad ske ved en mere aktiv støtte til de organisationer, der findes inden for de humanitære og sociale områder.
Jeg mener fortsat, at modernisme og sociale fremskridt består af i centrum for forbindelserne mellem EU og Middelhavslandene at indføre menneskelige faktorer snarere end varer og kapital. Det civile forum Euromed betragter derfor den sociale og økonomiske del af partnerskabet som overordnet negativ. Lad os få kritikken frem i lyset!
Flautre (Verts/ALE).
Hr. formand, vores kolleger har nævnt det: 17.000 familier uden nyt fra deres pårørende, pressen må ikke arbejde og er underlagt myndighedernes censur, anholdte journalister, anvendelse af domstolens magt til politiske formål, ikkeeksisterende informationstjenester, diskrimination af tusindvis af flygtninge, særligt de palæstinensiske, brug af tortur på trods af Libanons tilslutning til torturkonventionen, Syrien, som på permanent basis blander sig i et andet land, og diskrimination af kvinder. Det er en lang liste over krænkelser af menneskerettighederne, som de er blevet rapporteret navnlig i forbindelse med den høring, som blev afholdt i Udvalget om Udenrigsanliggender.
Og alligevel støtter alle de organisationer, der kæmper for demokrati i landet, idéen om denne associeringsaftale. Kære kolleger, hr. kommissær og hr. rådsformand, det er udtryk for det store håb, som denne aftale indgyder, samtidig med de store udfordringer, som vi står over for i forbindelse med opfyldelsen af de mange forventninger.
Beslutningsforslaget, som vil komme under afstemning samtidig med associeringsaftalen, er et relativt komplet dokument - og jeg lykønsker for øvrigt ordføreren med det - og det afslører de mange problemer, som Libanon i dag står over for med henblik på den rolle, som vi forventer, at landet spiller for at sikre en stabil situation i hele regionen.
De Grønne har bidraget til dette, og vi ønsker - for øvrigt i lighed med andre kolleger - at tilføje nogle punkter, som vi på nuværende tidspunkt mener er vigtige. Vi vil først og fremmest opfordre og appellere til den libanesiske regering om at respektere rettighederne for de flygtninge, indvandrere og asylansøgere, der befinder sig i Libanon, og ophøre med al diskrimination, særligt af de palæstinensiske flygtninge. Vi ønsker ligeledes, at Kommissionen og Rådet officielt beder Syrien og Israel om oplysninger om de libanesiske borgere, der tilbageholdes i disse lande. I henhold til de oplysninger, som vi har modtaget fra SOLIDAR, hvis talsmand for øvrigt var inviteret til mødet i Udvalget om Udenrigsanliggender, tilbageholder Israel 12 libanesere, og 200 borgere bliver hemmelig tilbageholdt i Syrien. De europæiske institutioner kan efter min mening bidrage til at kaste lys over denne sag, som tynger vores forbindelser til området.
Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet ønsker ligeledes at gøre opmærksom på den undertrykkelse, som den libanesiske presse er udsat for. Den anmoder om streng respekt for pressefriheden i øvrigt i alle former, særligt for de journalister eller andre medier, der fremsætter kritik af regeringens politik. Den anmoder om respekt i landet for modstandernes rettigheder, hvor alle ved, at de i lang tid er blevet behandlet dårligt. Endelig anmoder den om, at medlemmerne af det libanesiske parlament får tilknytning til og aktivt deltager i arbejdet i forbindelse med det fremtidige EU-Middelhavsmøde. Det er helt klart en betingelse, når vi hører, at denne aftale med Libanon lægger stor vægt på en stabilisering af området og en løsning af problemerne i Mellemøsten.
Kære kolleger, endnu en gang er denne associeringsaftale en udfordring. Den stiller krav til os, og den vil efter min mening give resultater, hvis vi havde alle de mekanismer til rådighed, som gør det muligt regelmæssigt og seriøst at følge, opfølge, foreslå og evaluere i særdeleshed vedrørende gennemførelsen af artikel 2 i associeringsaftalen.
Queiró (UEN).
Hr. formand, jeg vil gerne først byde det græske formandskab velkomment, der her er til stede for at indlede sine opgaver, og også valget af en europæisk ombudsmand, der ligeledes er græker, og alt dette i en situation, hvor denne plenarforsamling styres af et medlem af samme nationalitet, hvilket omskaber dette møde til en veritabel græsk olympiade, som jeg med glæde deltager i.
Hr. formand, Europa-Parlamentet skal i dag udtale sig om indgåelse af Euro-Middelhavs-associeringsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Den Libanesiske Republik på den anden side. Den foreliggende aftale indgår naturligvis i Euro-Middelhavs-partnerskabet, der blev igangsat ved Barcelona-erklæringen af 1995, og hvis fremskridt det er vores pligt at stimulere trods den uvisse politiske situation, hvad angår sikkerhed og fred i den region. Et af de væsentligste aspekter af den proces, der blev indledt i Barcelona, er, at den lægger op til komplementaritet mellem den bilaterale dimension i form af det samarbejde, som medlemsstaterne har med Middelhavsområdet - Spanien, Frankrig, Italien, men også Portugal, selv om det ligger ved Atlanterhavet, har vigtige økonomiske forbindelser og naboskab med Middelhavslandene i Maghreb - og den multilaterale dimension, som Det Europæiske Fællesskab står for, og som kan og bør styrke hinanden.
Vi er ikke i tvivl om, hr. formand, at stabiliteten i Middelhavsområdet, og ikke mindst i Mellemøsten, i vid udtrækning afhænger af hensigtsmæssige partnerskaber for økonomisk, politisk, social og kulturel udvikling, partnerskaber, som Unionen er særlig kaldet til. Der består imidlertid en anden type problemer, som i dag er absolut uafviselige, især forbundet med sikkerhed og bekæmpelse af terrorisme, men også forbundet med bekæmpelse af korruption og hvidvaskning af penge, ligesom med fremme af demokrati og menneskerettigheder, der, også i Libanons særlige tilfælde, vækker vores bekymring. Vi finder derfor de spørgsmål, som hr. Brok, formand for Udenrigsudvalget, har rejst, særdeles relevante og værdige til konkrete og sammenhængende svar fra såvel Rådet som Kommissionen.
Vi kan ikke ignorere, at de libanesiske myndigheders politiske orientering fortsat er stærkt domineret af Syrien, og at Damaskus har afgørende indflydelse på den libanesiske regering, hvad angår den israelsk-palæstinensiske fredsproces, trods tilbagetrækningen af den israelske hær fra Sydlibanon i maj 2000. Sagen er, at Syrien - til forskel fra Libanon, hvis styre lykkeligvis bevæger sig mod demokrati og magtadskillelse, trods tydelige institutionelle svagheder og komplicerede politisk-religiøse ubalancer - er et diktatur, med en særegen monarkisk tendens, der teknisk er forblevet i krig med Israel siden Seksdageskrigen, med alle de risici, som denne spændingssituation udgør for fredsprocessen i Mellemøsten, og - værre - det er et land, der opretholder en omfattende militær styrke i Libanon, på ca. 30.000 mand, ved siden af over 300.000 indvandrere, der især arbejder i landbrug og byggeri.
Hvis vi til denne tilstedeværelse - som vi måske bør kalde "besættelse" - lægger de mange palæstinensiske flygtninge, i reglen fattige og dårligt integrerede i det libanesiske samfund, der ikke er på mere end 3,5 millioner mennesker, og tilstedeværelsen af den ekstremistiske bevægelse - for nu at benævne den som det, den er - Hizbollah, i landets parlament, kan vi let forstå Libanons følsomme situation, som Unionen må tage hensyn til, og over for hvilken den må udøve en modererende rolle til fordel for fred, sikkerhed og udvikling. Denne satsning på Euro-Middelhavs-partnerskabet er så meget desto vigtigere i en tid, hvor EU udvides mod Central- og Østeuropa og dér skal koncentrere hovedparten af sine finansielle ressourcer.
Vi må ikke glemme at EU er eller bør være polycentrisk, for EU er både nordeuropæisk, sydeuropæisk og atlantisk, ligesom EU har regioner i den yderste periferi, men også er kontinentalt. Det er imidlertid i balancen mellem Unionens bestanddele og i respekten for deres forskellighed, at EU bliver et Europa, der er mere demokratisk, mere sikkert, mere udviklet og ganske givet mere respekteret internationalt.

Belder (EDD).
Med indgåelsen af en associeringsaftale med Den Libanesiske Republik sætter EU sin egen politiske troværdighed på spil, både internt og eksternt. Så sent som på det seneste Europæiske Råd i København erkendte Rådet endnu en gang Israels legitime bekymring over landets sikkerhed. Rådet har ligeledes forpligtet sig til at bekæmpe den internationale terrorisme. Begge hovedpunkter i EU-medlemsstaternes udenrigspolitik er uforenelige med den magtfaktor, som Hizbollah udgør i den libanesiske politik. Det er ikke uden grund, at det sydlige Libanon i dag betegnes som "Hizbollahland". Siden Israels militære tilbagetrækning fra dette grænseområde i maj 2000 har Allahs parti magten. Takket være Syriens og Irans kombinerede medvirken har denne shiitiske terrororganisation opbygget en imponerende militær tilstedeværelse. Inklusive et stort raketarsenal, som dækker hele den nordlige del af den jødiske stat. Alt dette er inden for direkte rækkevidde for de libanesiske islamister, som uophørligt og åbent fortsætter med at sigte mod en fysisk tilintetgørelse af Israel.
Den vægt, der i Parlamentets beslutningsforslag lægges på den foruroligende situation ved Israels nordlige grænse, omfatter årsag og virkning og forbigår den politiske realitet på stedet. Denne europæiske ængstelse anfægter ikke Hizbollah. Allahs parti nævnes simpelthen ikke! Hvad mener Rådet om det? Jeg vil gerne spørge det græske formandskab, hvilke skridt det ønsker at tage over for Hizbollah i Beirut, Damaskus og Teheran. Diplomatisk inaktivitet gør EU fuldstændig utroværdig som fredsmægler i Mellemøsten.
Hizbollah lader sig heller ikke skræmme, når det drejer sig om direkte og indirekte involvering i terroraktiviteter mod Staten Israel, inklusive dannelsen af terrorceller blandt israelske arabere og fuldstændig identificering med den anden palæstinensiske intifada. Eller som Hizbollahs generalsekretær, Hassan Nasrallah, siger: "Intifadaen i Palæstina udgør i dag vores frontlinje."
Kort sagt, hvis den fælles bekæmpelse af terrorisme skal være virkelig troværdig, bør EU ufortøvet optage Hizbollah på listen over terrororganisationer - det er grunden til mit ændringsforslag - og de libanesiske myndigheder bør lade deres autoritet gælde over hele landet. Kun sådanne foranstaltninger har en stabiliserende, fredsskabende effekt i hele regionen, da de samtidig giver de destabiliserende regimer en alvorlig advarsel. En sådan fast holdning ville også anslå den rigtige tone for forhandlingerne om EU's fremtidige forbindelse med Damaskus og Teheran.
Ellers hykler de europæiske institutioner kun for Israels blotte tilstedeværelse og den globale bekæmpelse af terrorisme. Indtil EU viser, at den virkelig tager disse punkter alvorligt i sine forbindelser med disse lande, stemmer jeg imod en associeringsaftale med Libanon. Hvad der endvidere styrker mig i denne holdning, er, at de europæiske institutioner næppe kræver virkelige garantier af Beirut, hvad angår overholdelsen af menneskerettighederne.

Gollnisch (NI).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære kolleger, jeg er netop kommet tilbage fra Libanon, som jeg sammen med Jean-Marie Le Pen besøgte lige inden jul. Vi blev modtaget godt af såvel den libanesiske presse som af personligheder som den maronitiske patriark monseigneur Sfeir eller den tidligere præsident Amin Gemayel. Hvordan kan man undgå at få stor sympati for dette meget elskværdige og specielle folk, som med stort mod har overvundet de lidelser, som næsten 20 års ofte meget frygtelige krige mod fremmede magter og borgerkrige har medført? Det bør få os til at overveje farerne ved åbningen af grænserne, når flygtningene i dette land begynder at tale med autoritet. Vi skal også overveje farerne ved flere aspekter i det multikulturelle samfund, som nogle for enhver pris ønsker skal udvikles i Europa, hvor det ikke findes på nuværende tidspunkt.
Vi er principielt for udvikling af forbindelserne med dette land, der har en stor traditionel antik kultur, som almindeligvis er meget tæt på Europa, og særlig vedrørende den frankofone tradition, som jeg er en af repræsentanterne for her. Men vi kan kun forhandle med en suveræn stat, en forsonet stat og en ærlig og uafhængig stat.
En suveræn stat forudsætter naturligvis tilbagetrækning af de syriske tropper, hvis tilstedeværelse ikke kan begrundes, som næsten alle de tidligere talere har nævnt, efter at den israelske besættelse stoppede i Sydlibanon. Resolutionerne fra FN's Generalforsamling bør i særdeleshed følges op, og tilbagetrækningen skal være komplet, ligesom det syriske pres på indenrigspolitikken i Libanon skal ophøre.
En forsonet stat forudsætter, at den undertrykkelse, hvilket ligeledes er blevet nævnt af andre talere, som rammer de studerende og de politiske og særligt kristne systemkritikere, ophører. Dette kræver, at en række efterkrigsprocesser eller -procedurer, som man med rette kan kalde stalinistiske, ophæves, og at den generelle amnesti kommer til at gælde for alle. Når det er sagt, tænker jeg i særlig grad på den frygtelige skæbne for den tidligere leder for de libanesiske styrker, Samir Geagea, der er den eneste leder af en oppositionsgruppe, der har deltaget i disse konflikter, som har været fængslet i en militærbygning i et rum uden lys i mere end otte år. Alle i landet eller snarere alle i hele verden forstår kun alt for godt, hvorfor Sami Geagea er fængslet, mens lederen Walid Jumblatt, hvis voldshandlinger ikke har noget at lade tilbage for handlingerne fra de værste aktører i denne konflikt, beskæftiger sig med næsten officielle anliggender.
Endelig forudsætter en ærlig og uafhængig stat, at sammenblandingen af forretning og politik, der ofte præger genopbygningen af dette land, der er ødelagt af krig, ophører. Det er tre betingelser for, at aftalen, som går imod vores ønsker, kan virke fuldstændig efter hensigten.
Stockton (PPE-DE).
Hr. formand, jeg havde det privilegium at besøge Libanon som journalist for ca. 20 år siden og har fulgt de ulykkelige begivenheder i landet gennem årene. Det var dengang, palæstinenserne blev fordrevet fra Jordan af kong Hussein og strømmede ind i Libanon, idet de ødelagde det, der indtil da havde været et forholdsvis fredeligt og civiliseret tilflugtssted i Mellemøsten. Libanon havde fra en besøgendes synspunkt, det være sig en journalist eller en turist, tre store fordele: det libanesiske folks charme, det faktum, at elektricitets- og vandforsyningen var bygget af briterne, og at køkkenet i vid udstrækning var grundlagt af franskmændene.
Under mit seneste besøg fandt jeg det opmuntrende at se, at disse tre storartede traditioner vinder frem igen i forbindelse med opbygningen af landet. Libanon har, som kommissæren sagde det, indledt genopbygningsprocessen under de værst tænkelige omstændigheder. Især ud fra et økonomisk synspunkt. Men jeg har som mange andre parlamentsmedlemmer, der kender Libanon godt, tillid til, at det libanesiske folks energi og målrettethed vil få overtaget. Det har overlevet fortiden på en usædvanlig måde og er forblevet civiliseret og særdeles tiltalende. Det er meget vigtigt, at vi bevarer så nære forbindelser som muligt, som anført af den foregående taler. Den fransktalende forbindelse er kun en af de mange forbindelser, vi har mellem EU-medlemmer og resten af Mellemøsten. Libanon er et omdrejningspunkt, som vi kan operere fra og igennem.
Jeg glæder mig til i en ikke alt for fjern fremtid at vende tilbage til Beirut, som er en by, jeg har de kæreste minder fra, og til at møde flere libanesere, især parlamentarikere, her. Vi kan gøre så meget ved eksemplets magt, at det er vigtigt, at Europa-Parlamentet opretholder disse forbindelser.
Jeg skal til sidst påpege, at det altid var gennem Libanon, at mange kontakter kom i stand med de øvrige lande i Mellemøsten. Det er med de nuværende spændinger i Mellemøsten afgørende for os at opretholde disse forbindelser, især for kommissæren, som uden tvivl ligesom mange af os andre har forelsket sig i Libanon, og for hvem det er afgørende at kunne bruge Libanon som en bro, der kan lede til samtaler med fornuftige og demokratisk indstillede personer i de andre lande i Mellemøsten.
Nordmann (ELDR).
Hr. formand, jeg har også en direkte erfaring med Libanon og for at fortsætte det billede, som den forrige taler brugte, vil jeg sige, at man godt kan være forelsket i Libanon, men at kærligheden ikke i dette tilfælde skal forhindre, at man holder øjnene åbne. Og jeg har på fornemmelsen, at EU har forhandlet med et officielt Libanon, et lidt teoretisk Libanon, for ikke at sige et sagnlibanon, for virkeligheden i Libanon ligger desværre i dag meget langt væk fra de idylliske billeder, som nogle prøver at bruge som begrundelse for aftalen, og vores drøftelse i dag afslører heldigvis virkeligheden i al dens grusomhed.
Libanon er et land, hvis uafhængighed i dag skaber mange problemer. Mere end 10 år efter Taif-aftalen har israelerne trukket sig tilbage, men syrerne er blevet og er stadig meget synlige i et land, hvor de udøver en beskyttelsesret over landet, og hvis uafhængighed de aldrig har anerkendt. Der findes stadig krigsherrer, mangel på retsstatsprincipper, kontrollerede medier, som vi for nylig oplevede under den seneste kongres for frankofoni, narkohandel, korruption, terrorbaser og særligt - og det gjorde man opmærksom på - baser til Hizbollah-bevægelsen.
Hr. formand, vi befinder os altså i en paradoksal situation, for gennemgangen af den libanesiske virkelighed giver en række begrundelser, som ville føre til en ophævelse af aftalen, hvis den fandtes, og hvis den var gældende. Og det er det, der er det paradoksale i dag. Skal der være en associering? Hr. formand, til en associering kræves to parter. Er EU i dag en fuldstændig troværdig partner? Tvivlen findes desværre stadig.
Morgantini (GUE/NGL).
Hr. formand, der er ingen tvivl om, at associeringsaftalen mellem EU og Libanon drejer sig om andet og mere end forholdet til den libanesiske regering, og at den er særligt vigtig set i sammenhæng med det netværk af forbindelser, som bygger på dialog og samarbejde i Middelhavsområdet og Mellemøsten, ikke mindst i øjeblikke som dette, hvor krigstruslerne er særligt stærke og risikerer at underminere udviklingen i vores befolkningers samarbejde og gå ud over den stadig sårbare libanesiske regering. Der har været krig med både Syrien og Israel i mange år, og der var været indgreb og invasioner udefra, som man endnu ikke har fundet en definitiv løsning på. Der har været borgerkrig, som ødelagde de sociale forbindelser og familieforbindelserne, men også det internationale samfunds ligegyldighed har gjort skade. Nøglen til Libanons genfødsel er måske den styrke, som har været landets svaghed, nemlig sammenblandingen af kulturer og religioner, som er rodfæstet i landet, men som er forskellige fra hinanden.
Libanons regering skal have ros for, at den har været i stand til at finde en balance mellem parterne, og at den ønsker at genskabe et selvstyrende land med en vanskelig demokratisk proces. Der er nemlig stadig klare overtrædelser af ytringsfriheden og menneskerettighederne, social ulighed og korruption. Jeg tænker navnlig på forholdene for de palæstinensiske flygtningene, som ved lov har fået forbud mod enhver form for arbejde, bistand og bevægelsesfrihed, og det er hyklerisk af libaneserne at sige, at dette sker, fordi flygtningene skal vende tilbage til Palæstina. I den sammenhæng mener jeg, at vi - når det gælder om at fremme forbindelserne og projekterne med Libanon - skal lægge vægt på og sørge for, at de indgåede aftaler og forpligtelser overholdes, selv om eksemplet med aftalen mellem EU og Israel samt Israels grove overtrædelse af artikel 2 bestemt ikke giver de andre lande nogen garanti for, at dette bliver respekteret. Efter min mening er det dog yderst vigtigt, at vi tager dette skridt, eftersom vi er fuldstændigt klar over, at det er nødvendigt at bidrage til landets genopbygning, men at det også er nødvendigt, at landet bliver genopbygget på et klart grundlag med ytringsfrihed og menneskerettigheder.

Boumediene-Thiery (Verts/ALE).
Hr. formand, kære kolleger, det civile libanesiske samfund følger med stor interesse underskrivelsen af denne associeringsaftale. Hvis Europa er Libanons vigtigste handelspartner og en af bidragyderne, der støtter planerne om økonomisk modernisering, giver den også en garanti om respekt for de grundlæggende rettigheder på den vej, som skal føre til etableringen af de demokratiske friheder.
Der sker stadig alvorlige krænkelser af ytringsfriheden, som den tvungne lukning af tv-stationen MTV i september er bevis på, efter de havde tilladt oppositionen at komme til udtryk under de første valgrunder. Domstolens stadfæstelse af denne beslutning øger kun bekymringerne over situationen. Uregelmæssighederne i det juridiske system fremmer ikke respekten for ytringsfriheden, og domstolene bliver i stigende grad brugt som pressionsmidler.
Vedrørende de forsvundne libanesere drejer det sig om mere end 17.000 personer, som man ikke har spor af siden starten af krigen i Libanon. 10 år efter afslutningen på konflikten er der ikke blevet foretaget en seriøs undersøgelse af, hvad der er sket med dem. Nogle af dem er sandsynligvis blevet henrettet i Libanon, men der er aldrig blevet søgt efter deres lig. Det viser sig ligeledes, at ofrene for bortførelser er blevet bragt til Syrien og derefter anbragt i syriske fængsler. Sammenslutningen af pårørende har for nylig haft møde med de syriske myndigheder, som har lovet dem en undersøgelse, men der er ikke sket noget endnu. De libanesiske myndigheder er stadig tavse. Opinionens opfordringer presser på for at anmode om en total tilbagetrækning af de syriske tropper i landet. Deres tilstedeværelse bidrager i lighed med korruptionen inden for den libanesiske politiske klasse faktisk til opretholdelsen af et ustabilt klima, der er domineret af en katastrofal økonomisk situation.
Inden den demokratiske klausul blot bliver til et indholdsløst dokument, er det bydende nødvendigt at indføre metoder til regelmæssig vurdering og opfølgning af dette, og det skal ske fra det øjeblik, hvor aftalen træder i kraft, og i samarbejde med de ngo'er, der kender til den reelle virkelighed. I et land, hvor der ofte lades hånt om de grundlæggende rettigheder og demokratiske friheder, har de libanesiske borgere stor tiltro til disse aftaler, for de er et pressionsmiddel, som borgerne ikke kan se bort fra.
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil benytte lejligheden til at byde Dem velkommen til et af Europa-Parlamentets møder. Underskrivelsen af associeringsaftalen mellem EU og Libanon er uden tvivl et vigtigt skridt i udviklingen af vores strategi om oprettelse af et frihandelsområde i Middelhavsområdet og et område med frihed, sikkerhed og bæredygtig udvikling for alle borgerne. Jeg mener, at vi kan være optimistiske med hensyn til samarbejdet med Libanon. Libanon er et land med tradition for at være åben for omverden og et land, som har vendt sig mod Europa og europæisk kultur. Det har samarbejdet med EU siden 1978, selv om EU hed noget andet dengang. Vi må dog huske på, at Libanon står midt i en økonomisk, social og ideologisk genopbygning efter borgerkrigen. Alle, der rejser til Libanon, mærker tydeligt, at landet stadig ikke har fundet en fælles samhørighed og en identitet. Samtidig er det et interessant studie i sameksistens mellem forskellige kulturer og religiøse grupper, og vi skal støtte dette, hvis det skal lykkes. Jeg mener, at associeringsaftalen vil hjælpe Libanon til at fastlægge rammerne for det blomstrende frie marked, demokratiet og den økonomiske og sociale udvikling. De europæiske institutioner og medlemslandene må udnytte denne aftales potentiale fuldt ud og give Libanon mulighed for at deltage i programmerne om kulturel udveksling og sætte gang i det civile samfund. Samtidig skal vi forbedre menneskerettighedssituationen, som mange af de tidligere talere har nævnt, og situationen for de 350.000 palæstinensiske flygtninge i landet.
Jeg støtter derfor fuldt ud henvisningerne i udkastet til aftalen om fremme af kvindernes rolle i den økonomiske og sociale udvikling gennem uddannelse og erhvervserfaring og ved at lette de økonomiske investeringer. Desværre er disse henvisninger ikke tilstrækkelige til reelle fremskridt vedrørende respekten for kvinders rettigheder, og jeg beklager, at hverken rådsformanden eller kommissæren henviste til dette. Jeg minder om, at Europa-Parlamentet i en beslutning om respekt for kvinders rettigheder inden for rammerne af Euro-Middelhavs-samarbejdet opfordrede til en udtrykkelig foranstaltning til beskyttelse af kvinders rettigheder sammen med en strategi for kontrol af denne beskyttelse, i lighed med den foranstaltning, der gælder for de kandidatlande, der er ved at tiltræde EU.
På vegne af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder opfordrer vi Kommissionen til at følge fremskridtene og indføre evalueringsmekanismer og anmode den libanesiske regering - og dette skulle gælde i alle associeringsaftaler - til at udvise den nødvendige politiske vilje til at gennemføre de lovgivningsmæssige, administrative og andre former for reformer, der er nødvendige til at opnå lighed mellem mænd og kvinder i lovgivningen og at harmonisere de lige rettigheder for kønnene i alle dets politikker og derved bane vejen for den udvikling, som vi alle ønsker for Libanon, og for det gode samarbejde med EU.
Yiannitsis
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne fremsætte en række meget korte bemærkninger.
For det første vil jeg gerne takke kommissær Patten for at knytte nogle meget detaljerede og nyttige kommentarer til en række aspekter vedrørende situationen i Libanon og Europa-Parlamentets politikker og Kommissionens bestræbelser i den retning. 
Min anden bemærkning er, at Libanon blev ramt af en tragedie for ca. 20 år siden. I dag har vi et meget anderledes land, der kæmper hårdt for at løse enorme strukturelle problemer. Libanon er en del af et helt puslespil i Mellemøsten og en del af EU's politik for Middelhavslandene. Området ligger meget tæt på os, og vi har naturligvis en stærk interesse i det. Derfor holder EU og Rådet skarpt øje med området og støtter de nye politikker.
Jeg har omhyggelig noteret det, der er blevet sagt om menneskerettigheder, og om forsvindinger i særdeleshed, og jeg vil oplyse Rådet om dette. Jeg vil dog gøre opmærksom på, at vi prøver at inddrage nabolandene, f.eks. Syrien, i kampen for menneskerettighederne, netop for at vi kan beskæftige os med disse emner mere effektivt og påvirke udviklingen i området.
Vedrørende Hizbollah må jeg sige, at Rådet bruger meget tid på at drøfte terror og situationen i Mellemøsten på dets almindelige møder. Som De ved, er der truffet en lang række foranstaltninger og mange beslutninger. Rådet afvejer alle faktorer meget nøje, og jeg er sikker på - når det vurderes, at det er hensigtsmæssigt og nødvendigt - at det vil træffe mere alvorlige foranstaltninger. Rådet har allerede taget mange skridt.
Jeg vil gerne afslutte med at sige, at en associeringsaftale er et vigtigt værktøj. Den kan have stor betydning, men kun på visse betingelser. Disse betingelser er, at der må være en fungerende økonomi, en stærk produktiv sektor, beskæftigelse, tillid og mulighed for samarbejde. Hvis der findes væbnede konflikter og usikkerhed, er det klart, at den ikke vil medføre de samme resultater. Vi prøver dog og sigter mod at anvende så mange forskellige samarbejdsformer som mulig, hvor associeringsaftalen er en af dem, for at gøre vores bedste for at støtte udvikling, fremgang og bedre muligheder i området og fremme forbindelserne til et land, som hører til Middelhavsområdet, som er et område, der ligger meget tæt på os.
Brok (PPE-DE).
Hr. formand, den forvirring, der også måtte have været i Libanon fra tid til anden, har tydeligvis også ført til forvirring i Europa-Parlamentet. Jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på, at forslag 10-15 ikke - som det står dér - er forslag, der kommer fra Udvalget om Udenrigsanliggender, Menneskerettigheder, Fælles Sikkerhed og Forsvarspolitik, men derimod fra hr. Belder, og at de derfor skal vurderes behørigt.
Formanden.
Tak for Deres kommentar, hr. Brok. Det er min opgave at fortælle Dem, at tjenestegrenene allerede er ved at udarbejde en ny liste over ændringer med denne rettelse, og det bliver meddelt i morgen inden afstemningen om den pågældende anbefaling og beslutning.
Jeg har modtaget et beslutningsforslag1

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er - jeg vil næsten kalde det en hyldest til det græske formandskab - redegørelse fra Kommissionen om den nordlige dimension.
Jeg har, hr. Patten, forstået, at vi har problemer med tiden, og jeg vil derfor bede medlemmerne om at være så kortfattede som muligt, da der er problemer med flyforbindelserne, der berører kommissæren.

Patten
Hr. formand, jeg vil forsøge at efterkomme denne anmodning. Vi vender os nu fra en del af Europa til en anden. Den nordlige dimension optager fortsat en yderst vigtig plads på Kommissionens dagsorden for eksterne forbindelser. Kommissionen har arbejdet hårdt på at gennemføre den handlingsplan for den nordlige dimension, der blev godkendt af Det Europæiske Råd i Feira i juni 2000, og forberede en ny handlingsplan. Vi er opsat på fortsat at spille en ledende rolle i udviklingen af dette vigtige initiativ.
Sidste år kunne der konstateres betydelige fremskridt inden for alle de ni sektorer, handlingsplanen omfatter. Kommissionens årlige beretning fra 2002 om de fremskridt, der sker med gennemførelsen af handlingsplanen for den nordlige dimension, indeholder en fuldstændig redegørelse for disse resultater. Jeg vil her udvælge nogle få konkrete eksempler. Kommissionen har aktivt bidraget til at iværksætte Den Nordlige Dimensions Miljøpartnerskab, som tjener til støtte af miljø- og kernekraftprojekter i Nordvestrusland. Kommissionen er den absolut største bidragyder til denne fond med 50 millioner euro over tre år, hovedsagelig til kernekraftrelaterede projekter. Den Nordlige Dimensions Miljøpartnerskab er et klart eksempel på, hvordan samarbejdet i den region, den nordlige dimension omfatter, kan føre til konkrete resultater på meget problematiske områder, hvor det er nødvendigt hurtigt at finde en løsning.
På dette område arbejdes der også meget på at løse de resterende detailspørgsmål i forbindelse med det multilaterale atom- og miljøprogram for Den Russiske Føderation, det såkaldte MNEPR. Jeg håber, at vi nu er meget tæt på en løsning, og at denne nøgleaftale snart kan underskrives.
Der er også gjort en stor indsats i forhold til den nordlige dimension, energispørgsmål, transport, infrastruktur, erhvervs- og handelssamarbejde og samarbejde om bekæmpelse af organiseret kriminalitet. Vi har til stadighed støttet grænseoverskridende samarbejde gennem Tacis-programmet med en samlet bistand til Nordvestrusland mellem 1996 og 2003 på omkring 122 millioner euro, hvoraf ca. halvdelen er afsat til grænseoverskridende aktiviteter.
Kommissionen har desuden været meget opmærksom på at fremme koordinering af og interoperabilitet mellem de vigtigste programmer, der finder anvendelse i regionen (nemlig Tacis, Phare og Interreg) for at lette gennemførelsen af fælles projekter i den nordlige dimensions område. Det har allerede bidraget til en betragtelig stigning i antallet af fælles projekter forelagt med henblik på finansiering via Tacis/Interreg eller Tacis/Phare i 2001-2002.
Der har i det forløbne år også været en løbende dialog med de vigtigste aktører inden for den nordlige dimension. Den endelige aftale med Rusland og Litauen om transit til og fra Kaliningrad-regionen er et udmærket eksempel på en konkret succes inden for forbindelserne mellem EU og Rusland, som forventes at gavne hele regionen. Vi har allerede tilvejebragt mere end 40 millioner euro til udviklingen af Kaliningrad, og yderligere 25 millioner euro er planlagt for de kommende år. Vi har også til hensigt at hjælpe de russiske myndigheder med at forbedre levestandarden og tage de udfordringer op, det indebærer for den øvrige del af regionen.
Kommissionen har også indgående fulgt arbejdet i de mellemstatslige organisationer i den region, der er omfattet af den nordlige dimension, herunder Østersørådet (CBSS), Det Euro-arktiske Barentsråd (BEAC) og selve Arktisk Råd. Den nordlige dimension vil bygge videre på de resultater, der allerede er opnået, og blive styrket yderligere i nærmeste fremtid. I de kommende år vil arbejdet inden for den nordlige dimension være centreret om følgerne af EU's udvidelse og en styrkelse af forbindelserne til Den Russiske Føderation som naboland.
Danmark har arrangeret to ministermøder inden for det sidste halve år, som begge fokuserede på den kommende handlingsplan. Kommissionen er på grundlag af retningslinjerne fra Det Europæiske Råd i oktober sidste år i færd med at forberede den næste handlingsplan for den nordlige dimension for perioden 2004-2006.
Vi har iværksat en opfattende høringsproces, der omfatter medlemsstater, partnerlande og regionale organer såvel som erhvervslivet, akademikere og det civile samfund. Vores mål er at forelægge et konsolideret forslag til handlingsplan (som erstatter den nuværende pr. 1. januar næste år) senest til sommer i år.
Der er stadig meget arbejde, der skal gøres. Kommissionen er rede til at gå foran i forberedelserne af denne nye handlingsplan. Men jeg ønsker at slå fast, at vi kun opnår et tilfredsstillende resultat, hvis alle partnere, der er involveret i regionen, yder et aktivt bidrag, og jeg er sikker på, at Europa-Parlamentet ønsker at spille en rolle i denne proces. Jeg glæder mig til at høre, hvordan medlemmerne har tænkt sig at bidrage til at sikre, at den nordlige dimension, der er kommet så godt fra start, kan gå fra sejr til sejr, især efter Unionens udvidelse.

Suominen (PPE-DE).
Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær Patten, jeg havde i begyndelsen af 1990'erne den glæde at deltage i et program om samarbejde mellem en gruppe russiske demokratiske kræfter og et af Europas ikke-socialistiske partier. Vi var blot 25 medlemmer, og formanden var den nuværende franske præsident, Jacques Chirac. Vi blev enige om sloganet "Intet stort Rusland uden Europa og intet stort Europa uden Rusland".
Dette er blevet endnu mere sandt med udvidelsen af EU mod øst, og Rusland er blevet et omdrejningspunkt, hvor der ud fra EU's synspunkt findes de fleste muligheder for økonomisk samarbejde, selv om der også findes mange eller utallige forhindringer, der skal løses. Sammen med organiseret kriminalitet, menneskehandel og narkohandel udgør disse forhindringer stadig en regional trussel, selv om sikkerhedstruslen måske er reduceret. Den nordlige dimension betyder naturligvis samarbejde mellem alle landene i området, det vil sige Tyskland, Polen og de baltiske lande såvel som Finland, Sverige og lande, der ligger endnu længere væk, inden for områder som miljøtrusler, atomsikkerhed, infrastruktur og forebyggelse af infektionssygdomme. Et af vores største problemer er dog at gøre Rusland til en integreret del af dette arbejde.
På trods af længden af kommissær Pattens prisværdige liste over resultater vil det også være nemt at kritisere Kommissionen og Rådet for en upassende udvisning af initiativ vedrørende den nordlige dimension, men kendsgerningen er, at de fleste af problemerne ikke skyldes os, men Ruslands holdning. For EU har den nordlige dimension ikke desto mindre, som vi har hørt, været et redskab til udarbejdelse af en strategi. Blandt befolkningen er det endnu ikke lykkedes for præsident Putin at nå målet om at gøre Rusland til et lovgivningens land, eller et "lovgivningsmæssigt diktatur", som han siger, i stedet forhindrer korruption, kriminalitet og fuldstændig uforudseelig opførsel i dele af administrationen i højere grad samarbejde på offentligt plan, mellem virksomheder og med EU mere, end Ruslands utilstrækkelige økonomiske ressourcer kunne have gjort. Dette er selve grunden til, at vi alligevel, mens den kommende handlingsplan for den nordlige dimension for 2004-2006 er gældende, skal arbejde hårdt for at øge den politiske aktivitet i den retning, for endnu en gang at forsikre Rusland om, at et samarbejde giver fordele til begge parter, selv om det uden tvivl er vigtigere for dem end for os.
Kommissionen vil få en del nye medlemmer i 2004. Jeg mener stadig, at det er værd at overveje, at et af dem burde fokusere på udviklingssamarbejdet med vores naboer som Rusland, Ukraine, Hviderusland og Middelhavsområdet. Det ville være et praktisk arbejde, som ikke, hr. kommissær Patten, vil stå i konkurrence til den omfattende udenrigspolitik, som andre har fremlagt i Kommissionen eller i Rådet. Europa-Parlamentet kan og må også, som kommissæren sagde, være aktive på andre måder, når opmærksomheden fjernes fra udvidelsen til vores tætteste naboer. Betydningen af de eksisterende delegationer fra disse lande øges, og de skal være mere aktive. Mine damer og herrer, hvor mange af os har helt ærligt kendskab til betingelserne for landbrugsområderne og grænseområderne i det nordvestlige Rusland eller i Ukraine? Vores overvejelser har hovedsagelig været vedrørende de store byer og de administrative myndigheder. Spørgsmål vedrørende Afrika og Asien er vigtige, og det forstår vi til fulde i Norden, men ud fra synspunktet om det Europa, som vores børn vil arve, er den vigtigste retning, som vi burde kigge i, dog ikke desto mindre det land, der ligger tættest på os, og det land, som giver de største muligheder, nemlig Rusland. Min erfaring er helt klart baseret på et samarbejde mellem naboregionerne Finland og Rusland, men jeg mener, at de frie handlekraftige ngo'er i Finland, som også nævnes i Europa-Parlamentet beslutningsforslag, allerede i det mindste gør et godt stykke arbejde, f.eks. med at sammenstykke Ruslands ikkeeksisterende sociale sikkerhedssystem sammen med myndighedernes og statens eget arbejde. Vores opgave er at opmuntre og støtte dem.
Jeg vil gerne takke Kommissionen for beretningen og idéerne til fremtiden. Jeg mener, at vi har gjort meget grundlæggende arbejde siden 1999 med henblik på at gøre Rusland endnu mere aktiv. Idéen i Europa-Parlamentets fælles beslutningsforslag, som jeg ikke vil citere fra, om at undersøge henlæggelserne eller gøre dem tilgængelige i budgettet, skal støttes, navnlig fordi vi alle er spændte på de langsigtede idéer og det langsigtede program. Størrelsen på denne hensættelse, og om den skal forøges, afhænger mere af vores partnere i Rusland og i de andre lande i naboregionerne end af os.
Hr. formand, jeg håber ikke, det var symbolsk, da repræsentanten fra Rådet, den græske minister, forlod salen, da vi indledte drøftelsen af den nordlige dimension. Jeg håber virkelig, at Grækenland og Italien, i hvis programmer den nordlige dimension overhovedet ikke nævnes, også vil overveje den nordlige dimension. I de nordiske lande forstår vi, når alt kommer til alt, dog også betydningen af Barcelona-processen og Middelhavspartnerskabet.
Myller, Riitta (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. kommissær Patten for allerede i denne fase af handlingsplanen for den nordlige dimension at give Europa-Parlamentet mulighed for at deltage i dette arbejde. Målet må være, at Kommissionen udviser en større forpligtelse til at svare på alle de særlige spørgsmål, der stilles af EU's nordlige regioner. Jeg mener, at Grækenland, som har formandskabet i øjeblikket, også vil tage denne udfordring op, og jeg håber også, at det vil kunne overbevise Europa-Parlamentet i løbet af det kommende forår om, at det er, hvad det vil gøre, for nu lykkedes det ikke. Jeg har personligt allerede haft mulighed for at høre forsikringen om dette. EU's kommende handlingsplan for den nordlige dimension skal være bred med henblik på at gøre politisk og økonomisk dialog og handling mulig på alle områder i samfundet.
Som kommissær Patten allerede har sagt, er der allerede sket meget inden for samarbejdet på energiområdet. Der er også sket fremskridt i projekter vedrørende samarbejde om miljømæssige aspekter. Samarbejdet skal naturligvis skærpes yderligere på dette område. Der er mange udfordringer i området for den nordlige dimension, og ikke mindst i forbindelse med kernekraft og atomaffald. Den Finske Bugt er skrøbelig, og derfor skal der stadig ske fremskridt i forbindelse med projekterne om spildevandsbehandling i Skt. Petersborg. Det er dog nødvendigt med et nyt partnerskabsprogram vedrørende sociale og sundhedsmæssige anliggender i området for den nordlige dimension, og dette skal også have en væsentlig plads i den nye handlingsplan for den nordlige dimension. Sundhedsanliggender og sociale anliggender følges som regel ad. Dårlige sociale vilkår forårsager dårligt helbred såvel som sygdomme, der spredes over landegrænserne, og det er nødvendigt med et stærkt samarbejde på dette område.
I forbindelse med handlingsplanen for den nordlige dimension er det stadig nødvendigt, at vi udvikler grænseovergange og sikrer, at Rusland deltager i arbejdet med at gøre det lettere at krydse grænserne ved de nuværende grænseovergange. Jeg ønsker dog i særlig grad at fokusere på kommissærens holdning til noget, han allerede har nævnt her, nemlig hvordan vi kan få samarbejdet om grænserne til at fungere mere effektivt. Kommissionen har allerede indledt arbejdet med udvikling af Phare-, Tacis- og Interreg-samarbejdsprogrammerne. Vi har dog stadig brug for administrative reformer, et fælles program til handling på dette område, mindre bureaukrati og mere handling. Jeg mener, at der er taget hensyn til disse emner i den kommende handlingsplan.
Wallis (ELDR).
Hr. formand, jeg har som første næstformand for den parlamentariske delegation for forbindelserne med Schweiz, Island og Norge de sidste tre år haft det privilegium at repræsentere Parlamentet ved flere lejligheder under møder om den nordlige dimension på ministerniveau.
Jeg vil koncentrere mig om processen - det er det, der interesserer mig - og Parlamentets ret til at reelt at bidrage til den nye handlingsplan. Jeg glæder mig over handlingsplanen og den indsats, som både det svenske og senere det danske formandskab har ydet til fordel for den nordlige dimension. Udvidelsen vil betyde omfattende ændringer inden for den nordlige dimension. Der vil ikke længere være tale om udenrigspolitik på højt plan udelukkende centreret om forbindelserne til Rusland, men om mange lande, som nu vil være medlemsstater, og om nye nabolande. Det vil omfatte spørgsmål, som henhører under EU's regional- og miljøpolitik. Dette forudsætter en passende og fuldstændig inddragelse af det civile samfund og dette parlaments medlemmer såvel som andre folkevalgte repræsentanter.
Det blev på det første ministermøde, jeg deltog i, i Luxembourg vedtaget at afholde et forum for den nordlige dimension. Det har endnu ikke set dagens lys. Det burde være blevet afholdt for længst. Jeg fornemmer en vis tilbageholdenhed over for at inddrage Parlamentet fuldt ud i den nordlige dimension. Jeg håber, at jeg tager fejl. Efterhånden som denne politik ændres, ville jeg finde det passende med et mere regelmæssigt system for årlig underretning og inddragelse af Parlamentet, fordi den nordlige dimension vedrører alle EU-borgere. Miljøet og klimaet i det højeste nord er vigtigt for den europæiske solidaritet.
Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen til at inddrage Parlamentet fuldt ud.
Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, den nordlige dimension er den nordlige ækvivalent til Euro-Middelhavs-partnerskabet. Selv om vi taler om Norden, henviser den også til EU's østlige ydre dimension.
Der er to have i Norden, som skal beskyttes mod katastrofer. Østersøen, som snart vil blive en egentlig del af EU's indre farvand, er verdens mest forurenede hav. Nu hvor vi taler her, er det frosset til, hvilket viser, hvor vanskelige de naturlige betingelser er. En oliekatastrofe i lighed med Prestiges forlis vil være altødelæggende. Barentshavet er på den anden side truet af atomaffald og udnyttelsen af havbundens naturlige ressourcer. Eftersom der skal bygges en gasledning fra Barentshavet til Tyskland, har vi også brug for investeringer fra medlemslandene til forebyggelse af miljøskader fra gasproduktionen.
Vores gruppe er tilfreds med den beslutning, som de politiske grupper er blevet enige om. Den lægger vægt på de centrale emner, som Kommissionen skal tage hensyn til ved udarbejdelsen af handlingsplanen for 2004-2006.
Desværre har de lande, der har formandskabet i år, ikke nævnt udviklingen af den nordlige dimension i Rådets handlingsprogram. Grækenland og Italien, som begge er middelhavslande, lever ikke op til deres forpligtelse til som formandskabslande at repræsentere EU's interesser som helhed.
Samarbejde på energiområdet har strategisk betydning. EU er afhængig af energi fra gas, der importeres fra østlandene. Målet er at opfylde hele stigningen i EU's energibehov i løbet af de kommende få årtier med gas fra østlandene. Investeringer i energisektoren vil forøge driftsikkerheden i gasforsyningen og sikre, at der er et fælles ansvar for en bæredygtig udnyttelse af energiressourcerne.
Vigtige samarbejdsområder omfatter også vestlige investeringer i miljøbeskyttelse, atomsikkerhed og transportinfrastruktur. En række pilotprojekter er blevet indledt med henblik på at løse Ruslands miljøproblemer. Dette er positive skridt i den rigtige retning på et tidspunkt, hvor vi opfordres til at kompensere for den russiske kapitalismes mangel på ansvar for natur og mennesker.
Den nordlige dimension er desuden også beskæftiget med bekæmpelse af fattigdom i EU's naboregioner. Det civile samfund har handlet uafhængigt, og vi må sikre, at det bliver mere involveret i EU's projekter. Ngo'er er våben i kampen mod bureaukrati både i EU og i Rusland.
Den nordlige dimensions racerbil kører i dag i et alt for lavt gear. Bilen har ikke automatgear, og Grækenland og Italien må derfor nu skifte til et højere gear. Jeg er enig i den kritik, som hr. Suominen her har givet udtryk for, nemlig at repræsentanten for det græske formandskab skulle have været til stede her, mens vi talte om den nordlige dimension. Ansvarsområdet for det land, der har formandskabet, er ikke kun Middelhavet, men også de andre have i EU.
Hautala (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær Patten, jeg vil meget gerne byde Dem velkommen til Europa-Parlamentets drøftelse om den nordlige dimension. Idéen til denne drøftelse, hvilket min kollega, fru Wallis, allerede har henvist til, opstod i Delegationen for Forbindelserne med Schweiz, Island og Norge. Vi indså, at Europa-Parlamentet ikke havde haft en reel drøftelse om dette emne, hvor der skulle gøres specifikke bestræbelser på at sikre, at Europa-Parlamentet blev involveret i EU's nordlige dimension.
Mens vi her opfordrer Italien og Grækenland til at rette den åbenlyse fejl og indføre den nordlige dimension i deres program, vil jeg gerne hylde Danmark, som inviterede Europa-Parlamentet til ministerkonferencerne både i Luxembourg og i Grønland. Vi håber nu, at Europa-Parlamentets engagement i den nordlige dimension derved vil blive fastlagt.
Hr. kommissær, De nævnte nogle succesrige projekter, og jeg vil gerne give udtryk for min støtte til Deres synspunkter vedrørende finansiering af miljøprogrammet. Det ser nu ud til, at der endelig er fundet en løsning for EU, da forskellige bidragydere og internationale finansielle institutioner alle gør deres for at løse de store problemer med miljøbeskyttelse og atomsikkerhed. Da de politiske partier drøftede den fælles beslutning - og det var en meget fredelig drøftelse - bemærkede vi med tilfredshed, at Barentsrådet i Kirkenes i sidste uge tilsyneladende kom frem til en aftale, i henhold til hvilken Rusland ville underskrive den aftale om det multilaterale atom- og miljøprogram for Rusland, De nævnte, og det er et krav, hvis samarbejdet om atomsikkerhed skal indledes for alvor. Jeg mener, at vi nu reelt skal indlede dette projekt uden forsinkelser og sikre, at Rusland virkelig gennemfører ratificeringen af denne aftale. 
Samarbejde mellem de arktiske egne er en absolut væsentlig del af den nordlige dimension, og det er f.eks. lykkedes for os at give udtryk for de bekymringer, som de oprindelige folkeslag i nord har vedrørende deres traditionelle levevis. Hvis permafrosten begynder at tø i de nordlige egne, vil det medføre mange katastrofer. Derfor har Europa-Parlamentet dette forår inviteret repræsentanter for de oprindelige folkeslag til at drøfte disse og andre spørgsmål, der har at gøre med den nordlige dimension og samarbejdet mellem de arktiske egne.
Endelig vil jeg bare sige, at det vil være en enorm udfordring at krydse den kløft, der findes mellem Rusland og EU i forbindelse med fremgang. Det vil også være en væsentlig udfordring, og vi kan fremme den ved at samarbejde på områderne for social velstand og sundhed inden for rammerne af programmet.
Oostlander (PPE-DE).
Udvidelsen af EU placerer landene i den nordlige dimension i en ganske særlig og stærkt ændret position. Alle forventer meget af dette, navnlig en stærk økonomisk udvikling. Den større gensidige åbenhed viser, at der er meget tillokkende perspektiver for samarbejde på det økonomiske, det økologiske og det samfundsmæssige område. Hvis vi skal benytte os af dette, er vi nødt til at ændre vores holdning over for Rusland. Den er heldigvis allerede ændret, men det var ikke en selvfølge. Til trods for nogle skuffende signaler fra Rusland om det parlamentariske demokrati, håndteringen af fremmede religioner og især den vedvarende krig i Tjetjenien må vi alligevel have en positiv holdning til Rusland.
Den nordlige dimensions politik er derfor en del af vores tosporede politik. En politik, som ikke undlader at fremsætte kritik, selv om denne er alvorlig, men som desuden også undersøger og benytter konstruktive idéer. Det er meget vigtigt for at gennemføre de forskellige former for politik i handlingsplanen. EU's holdning vil da blive meget afbalanceret og mangesidig, hvilket også er godt for udviklingen af de tilstødende områder. Den måde, hvorpå det gøres, er selvfølgelig meget vigtig, og den er for det meste også af politisk og kulturel art. Markedsaktører, men også organisationer i det civile samfund skal f.eks. spille en stor rolle. Politisk integration skal altid ledsages af samfundsmæssig integration, idet en lang række uafhængige organisationer kan inddrages. Derfor kan handlingsplanen også være vigtig i forbindelse med den samfundsmæssige demokratisering af de pågældende områder, først og fremmest Rusland.
Det danske formandskab har gjort sig store bestræbelser med hensyn til den nordlige dimension. Da jeg kommer fra et sydligt nordligt land, påskønner jeg i høj grad dette. Vi regner med, at også Grækenland vil føle sig ansvarligt for den nordlige dimension. Der skal fokuseres på udnyttelsen af energikilder, transport af energi, eventuelt også til EU, og atomaffald. Delegationen til den russiske Duma tog for nylig til Norden, hvor vi fik kendskab til de store problemer med atomaffaldet. EU er en af de største donorer, muligvis den største, men alligevel foretages oprydningen dér temmelig langsomt. Man er ikke i stand til at demontere mere end et lille antal atomundervandsbåde om året. Det er meget vigtigt for os alle, at dette fremskyndes. Området i Norden er overordentlig sårbart, og vi er nødt til at påtage os et ansvar, også over for Norge og andre lande, som har interesser der.
Det er udmærket, også for de borgere, som bor der, at der ligeledes findes løsninger for spildevandet, navnlig ved Skt. Petersborg og Kaliningrad. For at gøre det klart, at vi er bekymrede for befolkningen, må vi også sikre, at sociale spørgsmål, som har forbindelse med folkesundheden og lign., ikke glemmes. Vi har set, at der allerede findes utallige råd og fora, som beskæftiger sig med den nordlige dimension. Jeg må derfor udtrykke håb om, at deres aktiviteter vil være passende koordineret, således at de ikke overlapper hinanden for meget og lægger hindringer i vejen for hinanden. Der er også talt om en budgetpost for den nordlige dimension. Jeg har forstået, at oprettelsen af en sådan budgetpost skaber tekniske problemer, og jeg vil gerne vide, hvad kommissæren mener herom.

Mann, Erika (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne komme ind på et par punkter. Meget af det har de foregående talere allerede talt om. Tillad mig derfor at koncentrere mig om nogle få punkter.
Jeg har læst Kommissionens dokumenter med interesse, også de forskellige initiativer, som Rådet overvejer, og som til dels også allerede har haft en indvirkning på konkrete handlingsplaner. Jeg synes især, det er interessant, at vi her forsøger at definere et område, der i øjeblikket er sammensat af forskellige interesser og også overvåget og styret af forskellige nationaliteter. F.eks. har De med rette nævnt Deres forskellige møder med Canada eller med Rusland i handleplanen. Jeg synes, at det, De gør her, er yderst interessant. Jeg ville - i lighed med mine kolleger - ønske, at Europa-Parlamentet i højere grad blev inddraget i arbejdet.
Jeg tror, at De med definitionen af området med sine specifikke problemer, med sine specifikke kriterier og også med sine udviklinger forsøger at gøre noget, der virkelig er autentisk, som også inddrager politiske dimensioner, f.eks. udenrigspolitikken eller sikkerhedspolitikken. Men De har også inddraget sundhed, forskning, infrastruktur, energi og hele informationssektoren. Det særlige er her, at vi virkelig tager højde for de specifikke interesser i regionerne, og det ikke kun i og med at vi sammenkæder dem med vores europæiske interesser eller gør det set ud fra vores europæiske interesser, men i og med at vi rent faktisk inddrager og tager højde for den russiske dimension i vores overvejelser, på samme måde som vi gør med Canada. Jeg vil også gerne sige mange tak, fordi der bliver løsnet for den nogle gange noget intense fokusering på de rent europæiske interesser, vi har i Europa. Mange tak for det!
Min appel lyder: Inddrag Europa-Parlamentet i højere grad, og prøv at finde muligheder for, hvordan parlamenterne og kollegerne fra de forskellige lande kan støtte Dem i arbejdet. Vi har jo Det Europæiske Økonomiske Område, hvor vi allerede har etableret et virkelig godt samarbejde med henblik på at støtte regeringernes og administrationens arbejde. Vi kender det også fra forskellige andre former for parlamentarisk samarbejde. Jeg tror, De stadig har brug for en sådan form for samarbejde, som måske rent faktisk kan være en støtte for Dem.
Det er én ting, jeg helt savner. Godt nok er alle disse interesser, de forskellige emner, De kommer ind på, alle sammen relevante, men enten har jeg helt læst hen over det, eller også har jeg ikke fundet dokumenterne. Jeg har ikke opfattet det sådan, at De virkelig koncentrerer Dem om områdets økonomiske dimension som et selvstændigt emne. Men det kan være, at jeg har overset det, og så beder jeg om undskyldning.
Väyrynen (ELDR).
Hr. formand, den nordlige dimension skal forstås i et bredt perspektiv. Det omfatter både EU's eksterne forbindelser og de interne politikker. Vedrørende de eksterne forbindelser omfatter det både Østersøen og Barentshavet og hele det arktiske område. Med udvidelsen af EU vil det grænseoverskridende samarbejde forøges, da den grænsestrækning, vi deler med Rusland, bliver længere, og eftersom vi får nye naboer.
Grænseoverskridende samarbejde er først og fremmest en bilateral handling mellem EU og medlemsstaterne på den ene side og Rusland og vores andre naboer på den anden side. Og endnu en gang har vi to bæredygtige multilaterale fora, nemlig Østersørådet og Barentsrådet. Bilaterale og multilaterale handlinger er begge begrænset af manglen på finansiering. I det bilaterale grænseoverskridende samarbejde er EU-støtten begrænset til Interreg-projekter og til et begrænset antal Tacis-projekter. Samarbejde i forbindelse med Barentshavet og Østersøen finansieres overhovedet ikke af EU.
Endnu en gang foreslås det i vores fælles beslutningsforslag, at der skal oprettes en særlig budgetpost for den nordlige dimension. I praksis vil dette betyde, at EU-finansiering af det aktivitetsområde, som Østersørådet og Barentsrådet dækker, vil øges betydeligt, og støtten vil i det mindste delvis blive kanaliseret gennem disse råd.
Denne gang diskuterer vi den nordlige dimension ud fra en redegørelse fra kommissæren med ansvar for eksterne forbindelser. Vi skal også huske på principperne fra den nordlige dimension, når vi diskuterer udvidelsen af EU's regional- og landbrugspolitik og andre områder af den interne politik, som særligt vedrører udviklingen af de nordlige regioner. Den nordlige dimension vil få større betydning med hensyn til de interne politikker, når de baltiske lande og Polen tiltræder EU.
Gomolka (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, Kommissionens grundlæggende udtalelser om udviklingen i og den yderligere udformning af den nordlige dimension skal helt sikkert hilses velkomne. Det vedrører f.eks. de forskellige forhold, der skal kobles sammen i et tættere samarbejde, fra en løsning af miljøproblemerne over forskning og den teknologiske udvikling til telekommunikation. Vores partneres liste er lige så imponerende som listen over de hidtidige initiativer. Det er helt sikkert også hævet over enhver tvivl, at de baltiske staters tiltrædelse af EU kan medføre, at omfanget og intensiteten af samarbejdet kan tiltage hurtigt, og at chancerne for især at udbygge relationerne til Rusland øges.
En værdsættelse af disse og andre positive elementer udelukker ikke kritiske bemærkninger, og jeg vil her begrænse mig til to. Det er f.eks. påfaldende, at Rådets direktiver til dels tager udgangspunkt i en ret ukritisk analyse. Dette gælder desværre også for Kommissionens udtalelser, dog i mindre udstrækning. Det gælder f.eks. for den vedvarende uro hos mange investorer, der især gerne vil engagere sig i kandidatlandene og i Rusland. Administrative og lovgivningsmæssige underskud forties hellere end beskrives realistisk. Der er helt sikkert tale om mere end blot en sproglig nuance, når man siger, at bestræbelserne på at afhjælpe sådanne misforhold ikke blot skal fortsættes, men også styrkes mærkbart.
Desuden spiller udviklingen af den tekniske infrastruktur en central rolle for hele storregionen. Her bør de stadig i vid udstrækning punktuelle aktiviteter samles i højere grad. Inden for vej- og jernbanetrafikken skal de nuværende koncepter og planer gennemføres væsentligt hurtigere, hvis der skal opnås helt reelle forbedringer. Kort sagt: De hidtidige planer og resultater skal absolut vurderes som positive. Nu gælder det imidlertid om at opsætte nogle klarere prioriteter end hidtil og opnå afgørende forbedringer på centrale områder.
Paasilinna (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, de sydlige dele af Rusland, Kaukasus og områderne ved Det Kaspiske Hav er fanget i en ond cirkel af langvarige konflikter. USA opbygger - og har allerede opbygget - et netværk af militærbaser tæt på de sydlige russiske grænser. Sammen med Aserbajdsjan og Georgien bygger USA en olieledning gennem Rusland til Tyrkiet. Den olieledning, der gik gennem Tjetjenien, er blevet ødelagt under krigen.
Jeg vil gerne sige til Dem og særligt til kommissæren, at Rusland nu vender opmærksomheden mod dets handelsforbindelser og naturlige ressourcer i nord. Inden for kort tid vil landet selv være ved at opbygge landets anden oliehavn for enden af Den Finske Bugt. Et enormt projekt om en gasledning fra Det Nordlige Ishav gennem Østersøen til Centraleuropa er allerede planlagt. Samtidig leveres prøveafskibninger med olie fra området omkring Ob-floden til Murmansk og derfra til verdensmarkedet. Rusland har med andre ord gennemført en strategisk ændring, som efterhånden kan anes i de aktiviteter, vi er involveret i, selv om det er Ruslands egne beslutninger. Nu er det et spørgsmål om, hvilken rolle EU skal have.
Som hr. Suominen sagde, bliver Rusland et stadig vigtigere partnerland for os, og som hr. Seppänen sagde, er det energi, der er det centrale emne her. Hvorfor? Fordi det er på det område, at vores afhængighed af Rusland viser sig tydeligst. Denne gode idé og model til en nordlig dimension - så undervurderet og plaget af forvirring, som den har været - har nu brug for et centralt emne, og det skal være energi. Hvis det bliver en prioritet i den næste handlingsplan, kan vi også handle på andre områder som miljø, kultur, uddannelse og undervisning, sundhed, transport og informationssamfundet. Derved ville hele denne rigtig gode idé få ekstra styrke og ikke mindst, fordi Polens og de baltiske landes tiltrædelse af EU vil øge presset for en forbedring af strukturen i denne nordlige dimension. Som fru Hautala sagde, er finansieringen af miljøprogrammet et godt eksempel på dette inden for finansieringsområdet. Pengene er der, og nu er det et spørgsmål om handling.
Jeg vil gerne takke Danmark for at have været så aktiv på dette område, og jeg vil måle Grækenland ud fra de samme kriterier, som vi brugte til at afveje Danmarks resultater med den hyldest, som de medførte.
Tannock (PPE-DE).
Jeg glæder mig over den nye handlingsplan for den nordlige dimension, som vil omfatte de tre nye baltiske stater og Polen som EU-medlemsstater i 2004, Rusland, som jeg mener en dag bør indgå i et fælles økonomisk område, og EØS-staterne Island og Norge.
Jeg er foruroliget over miljørisiciene i de nordligste egne, og jeg henstiller på det skarpeste, at russerne undertegner MNEPR-aftalen, som de har indvilget i, om en fælles indsats til afmontering af anvendte nukleare brændselsstave og sprænghoveder, der fortsat ligger i flådens ubåde og kan forurene hele Murmansk-området. 
I sidste uge indledtes der i Bruxelles forhandlinger om 10 landes tiltrædelse af EØS. Udvidelsen af EU medfører samtidig en udvidelse af EØS for at sikre et homogent indre marked.
Der er ingen begrundelse for, at EØS-landenes bidrag skal være sammenligneligt med EU-medlemsstaternes, og Kommissionens krav om at forhøje Norges bidrag 22 gange er absurd.
Tredjelande har ikke de samme rettigheder og privilegier som medlemsstater. I visse tilfælde er der en begrænset markedsadgang som følge af importtariffer. Et eksempel er, at Norge mister frihandelen med fisk med Polen. EØS-aftalen er en udmærket aftale, men den har sine begrænsninger. De seneste meningsmålinger i Norge viser, at befolkningen er ved at ændre sin opfattelse af Unionen, at flere går ind for medlemskab, og at det uvægerligt vil præge den politiske debat op til næste valg. Jeg vil desuden rejse spørgsmålet om Belarus, som grænser op til fire af de medlemsstater, der er omfattet af handlingsplanen, og som som følge af sin union med Rusland en dag måske bliver medlem af gruppen. Det er vigtigt, at Europa opretholder sin tosporede tilgang og presser på for at opnå demokratiske reformer. Uanset vores politiske uoverensstemmelser med landet har vi stadig områder af gensidig interesse såsom forvaltning af ulovlig indvandring og grænseoverskridende kriminalitet.

Titley (PSE).
Hr. formand, som følge af den problematiske situation, for så vidt angår Kaliningrad og de baltiske staters forestående tiltrædelse, får den nordlige dimension endnu større betydning. Vi har forsøgt at sikre, at vi i alle vores politikker har så nært et forhold til Rusland som muligt.
Den nordlige dimension har givet os mulighed for at fokusere på udviklingen i det baltiske område med hensyn til energiforsyning, telekommunikation og økonomisk bistand. Jeg vil derfor finde det fortrinligt, hvis vi nu kunne fortsætte denne proces og især lægge vægt på Kaliningrad som en væsentlig kilde til vanskeligheder og forhold, som EU bør løse.
Matikainen-Kallström (PPE-DE).
Hr. formand, de, der mener, at den nordlige dimension er begravet, tager fejl. Der er nu i endnu højere grad end før brug for dette projekt. Med udvidelsen mod øst får vi fire nye medlemslande ved Østersøens kyst, og EU's grænse til Rusland bliver længere end hidtil.
Pålideligheden i energistyringen i de baltiske lande vil være blandt fremtidens udfordringer. Der skal findes noget, der kan erstatte skiferolie og Ignalina-værket. Vi kan ikke længere sætte vores lid til gas importeret fra Rusland. Den baltiske ring skal være en del af programmet.
Programmet skal også tydeligt afspejle EU's forbindelser til de nordligste dele af Norge, Island, Grønland, USA og Canada. Målet for den nordlige dimension er at vokse, så den kan være ligestillet med Meda-programmet blandt andre gode EU-programmer. Den nordlige dimension er i lighed med Meda-programmet et centralt emne for hele EU.
Projektet er med rette blevet kritiseret for ikke at have noget konkret at tilbyde. Jeg håber, at min betænkning, der i maj 1999 blev vedtaget af Europa-Parlamentet, og som i særlig grad fokuserede på konkrete forslag, vil være en hjørnesten i den nordlige dimension.
Problemet med den nordlige dimension har været, at finansieringen har været flikket sammen af forskellige EU-programmer. Den decentrale styring, som har været spredt mellem flere af Kommissionens generaldirektorater, har blot gjort arbejdet mere vanskeligt. Projektet ligner et patchworktæppe. Jeg håber, at Kommissionen kan organiseres, så ansvaret for udviklingen af den nordlige dimension henhører under en enkelt højtstående embedsmand i kun et generaldirektorat, som det er tilfældet for Meda-programmet. Jeg støtter også idéen om, at den nordlige dimension skal have sin egen budgetpost, hvilket er i tråd med mine tidligere forslag.
Gahler (PPE-DE).
Hr. formand, det glæder mig, at det græske formandskab nu igen er til stede. Deres fravær er blevet kritiseret noget. Jeg har set, hvilke medlemmer der har talt indtil nu. Jeg er indtil nu det sydligste medlem, der har talt om emnet. Det bør vi måske håndtere anderledes fremover, vi bør interessere os nogenlunde lige meget for alle regioner.
Da den nordlige dimension blev nævnt som koncept for første gang i 1997 af præsident Ahtisaari, vidste mange involverede først ikke, hvad man skulle gøre med denne floskel. Nu har den fået meget substans, og vi har allerede hørt, at det andet handlingsprogram er i planlægningsfasen, og efter min mening har man også valgt de rigtige hovedpunkter. Mine kolleger har jo flere gange oplistet de forskellige emneområder.
Jeg har dog desværre personligt kunnet konstatere det samme som hr. Suominen i forbindelse med disse emner - men også tidligere, da jeg var aktiv inden for Østersø-samarbejdet - nemlig at vi nu til dels hændervridende tilbyder Rusland en hel buket af emner og også har nogle konkret forslag, men ofte oplever, at man på russisk side alligevel ikke kan finde ud af det. Men fordelen ligger ellers så ligefor for Rusland, hvis man f.eks. ser på potentialet i forbindelse med udbygningen af eksportkapaciteten, eller hvis man betragter vores vilje til at bruge betragtelige midler på miljøområdet - naturligvis også i egen interesse - for at sørge for forbedringer i Rusland.
Jeg vil gerne sige noget vedrørende grænsestyringen. Jeg håber, at EU, de tre baltiske stater og Polen vil afholde konkrete forhandlinger med Rusland før deres tiltrædelse af EU, således at grænseforholdene er så gode fra 2004, som vi tydeligvis allerede oplever det med de moderniserede finsk-russiske grænseovergange. Jeg tror, det ville sænke omkostningerne for varer og tjenesteydelser betydeligt for mange inden for eksport og import. Jeg håber også, at vi med disse grænser kan sørge for, at vi inden for vores samarbejde om bekæmpelse af den organiserede kriminalitet også på russisk side kan opnå nogle bedre ?
(Formanden afbrød taleren)
Linkohr (PSE).
Hr. formand, De har givet mig mit stikord. Af alle dem, der har talt indtil nu, er jeg den, der bor længst mod syd, og hvis Alperne ikke fandtes, ville jeg endda have haft frit udsyn til Middelhavet. Jeg tillader mig derfor at påstå på vegne af kollegerne i syd, at også vi har interesse i, at det går godt i nord. Jeg antager, at De, hr. formand, er enig med mig!
Jeg vil gerne komme ganske kort ind på et par emner. Det første er energien. Her handler det om, at den baltiske ring langt om længe bliver sluttet, det vil sige elektricitetsforbindelsen rundt om Østersøen. Det ville være en stor hjælp, også i de baltiske stater. Det andet emne er, at vi under alle omstændigheder skal undgå en olie- eller gasulykke langt mod nord. Det ville tage mange år, før naturen kom til sig selv igen, meget længere end det er tilfældet i syd. Det må vi undgå under alle omstændigheder.
Det tredje emne er mit hovedpunkt, nemlig nedrustning. Der er allerede blevet talt om de ubåde, der ligger og ruster væk i Nordvestrusland, og som vi også har planlagt projekter for. Det vil jeg gerne rose Kommissionen meget for, men jeg vil gerne anmode Kommissionen om, at den i en erklæring redegør for, hvilke nedrustningsforanstaltninger den planlægger sammen med Rådet, hvad der er besluttet, hvad der indgår i vores budget, så vi får en debat i Europa-Parlamentet om alle disse foranstaltninger, som vi jo er med til at finansiere. Kommissionen organiserede - hvilket vi gerne vil sige tak for - en stor nedrustningskonference i Bruxelles i begyndelsen af december. Jeg deltog selv og blev forbløffet over de mange initiativer dér. Men det hører også med, at vi diskuterer tingene her i Europa-Parlamentet, så et større publikum bliver gjort bekendt med det.
Med hensyn til energien vil jeg gerne gøre Dem opmærksom på et paradoks. Vi i det vestlige Europa erstatter kul og kernekraft med gas. Gas kommer vi fremover til at købe stadig mere af i Rusland. Russerne sælger stadig mere gas til os, fordi de tjener flere penge på det, end hvis de selv brugte gassen derhjemme. Men hjemme erstatter de gas med kul og kernekraft. Det betyder, når man lægger det hele sammen, at der hverken spares noget på kernekraften eller på CO2'en. Jeg anmoder om, at dette bliver gjort til et emne, nemlig om, hvorvidt vores politik er rigtig, og om, at det også bliver gjort til et emne i energidialogen med russerne. Det, der sker her, er ganske enkelt absurd, i hvert fald set udefra. Det tillader jeg mig at gøre opmærksom på!
Sacrédeus (PPE-DE).
Hr. formand, jeg bifalder, at den nordlige dimension nu sættes på EU's dagsorden. EU har i kommissær Patten en stærk leder på det udenrigspolitiske område. Jeg er overbevist om, at kommissæren nøje følger Barents-samarbejdet, hvor de nordiske lande sammen med Rusland arbejder på at gøre en indsats mod de alvorlige risici, de skrottede atomubåde i dette område, ikke mindst i Murmansk, udgør.
Jeg vil også gerne nævne strategien over for Hviderusland inden for rammerne af den nordlige dimension. Vi har ikke råd til at have pariastater op til vores egne grænser i Europa. Derfor er det vigtigt, at EU, under ledelse af Ministerrådet og kommissær Patten, gennemfører en strategi, som opretholder en stærk og langsigtet kritik af de manglende menneskerettigheder i Hviderusland. Dette bør kombineres med en dialog med de hviderussiske myndigheder, hvad angår bekæmpelsen af kriminalitet og grænsekontroller, indledningsvis på lavt niveau. Denne dialog bør også finde sted med det formål at stimulere en økonomisk udvikling i Hviderusland og styrke det civile samfund.
Østersøen er nærmest et mare nostrum i EU. Østersøen er et økonomisk område, som skal udvikles. I vores forbindelser til Rusland skal vi stadig stille krav om mere demokrati. Vi må dog ikke glemme at tage forbindelserne til Hviderusland op på lavt politisk plan. Det er der behov for!
Korhola (PPE-DE).
Hr. formand, beslutningsforslaget om den nordlige dimension fremhæver tydeligt et af nutidens vigtigste emner. Den nordlige dimension skal dog ses som en dynamisk proces. Jeg vil gerne særligt fremhæve to faktorer, der vil indvirke på dette, nemlig udvidelsen og miljøet.
Med udvidelsen skal vores opfattelse af begrebet nord ændres, så vi i slutningen af årtiet i højere grad vil bruge det om det nordlige arktiske område og i mindre grad om nord i en betydning, som afhænger af, hvem taleren er.
Med udvidelsen vil EU's rolle i Østersøen også ændres betydeligt. I praksis vil Østersøen fra starten af næste år være et af EU's indre farvande. Det skal med dets problemer og muligheder generelt afspejles i EU's politikker. Den prioritet, som Østersøen skal have i alle EU's politikker, skal øges, samtidig med at dens betydning som del af EU's nordlige dimension skal mindskes.
Rusland vil naturligvis fremover være en vigtig del af den nordlige dimensions indhold, men vest og øst er tæt på hinanden ved polarcirklen. Den nordlige dimension vil også gøre det muligt at styrke forbindelserne til vest. EU skal træffe beslutning om at tiltræde Det Arktiske Råd, hvis medlemmer i øjeblikket er USA, Canada, Island, Danmark, Norge, Sverige, Finland og Rusland.
Det ville være mærkeligt, hvis EU fortsat skulle stå uden for dette råds arbejde, som blev etableret i 1996, navnlig hvis så mange af EU's egne projekter, hvis det blev knyttet sammen med projekterne i Det Arktiske Råd, kunne medføre vigtige synergier. Samtidig vil det styrke den gensidige euro-atlantiske forståelse inden for miljøet, som indtil for nylig ikke har været den bedste. EU's politik om klimaændringer kunne således få en ny international basis, som kunne fungere som grundlag for praktiske foranstaltninger.
De skrøbelige arktiske områder vil være de første til at lide under klimaændringer, og inden længe vil disse ændringer få betydning for hele EU og brede sig så langt som til Middelhavet. Det er klart, at smeltningen af iskapperne udgør en reel trussel, som - hvis det blev virkelighed - i praksis fuldstændig ville ødelægge Europas kultur og økonomi.
Formanden.
Som afslutning på denne forhandling har jeg modtaget syv beslutningsforslag, jf. forretningsordenens artikel 37, stk. 2

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B5-0001/2003). Vi behandler en række spørgsmål til Rådet.

Formanden.
Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét spørgsmål nr. 1 af Josu Ortuondo Larrea (H-0833/02):

Om: Omgående anvendelse af Erika I- og II-direktiverne
Den 13. november havarerede fartøjet Prestige ud for Galiciens kyst, og senere forliste det, hvad der førte til en miljøkatastrofe.
I forbindelse med spørgsmålet om sikkerhed til søs blev de direktiver og forordninger, som blev behandlet i forbindelse med Erika I- og II-pakkerne forsinket, og fristerne løber indtil 2003.
Var det ikke et fejlgreb fra Rådets side at fastsætte så lange frister for direktivernes gennemførelse, og ville det ikke have været bedre ikke at have opereret med disse lange frister?
Bør direktivernes gennemførelse ikke fremskyndes og anvendes omgående for at undgå en større katastrofe?
og  spørgsmål nr. 2 af Manuel Medina Ortega (H-0839/02):

Om: Olietankskibes sejlads ved Azorerne, De Kanariske Øer og Madeira
På baggrund af de katastrofale konsekvenser af den olieforurening, som er forårsaget af olietankskibet Prestiges forlis ud for Galiciens kyst, og den fare, som Azorerne, De Kanariske Øer og Madeira er udsat for, hvilke foranstaltninger har Rådet da til hensigt at foreslå med henblik på at sikre anvendelsen af sikkerhedsstandarder for farvandet omkring disse tre øgrupper?

Yiannitsis
Hr. formand, mine damer og herrer, vi er alle klar over denne sags alvorlige følger for nylig. Jeg skal imidlertid bestræbe mig på at besvare spørgsmålene.
Rådet havde - i december sidste år - lejlighed til sammen med Europa-Parlamentet at behandle de problemer, der er opstået på grund af gentagne ulykker af denne art, under en almindelig forhandling om Prestige-katastrofen.
Rådet beklagede på det tidspunkt katastrofen som følge af tankskibet Prestiges forlis ud for Galiciens kyst i november sidste år, og det kan nu bekræfte, at alle medlemsstaterne og Kommissionen har besluttet at forbedre deres samarbejde i et generelt forsøg på at gøre skibe sikre og forhindre havforurening. Det nye Europæiske Søsikkerhedsagentur er et positivt bevis på denne beslutsomhed.
Den 6. og 9. december traf Rådet, i form af rådskonklusioner, foranstaltninger vedrørende visse aspekter af søtransport og miljøbeskyttelse.
Parlamentet og Rådet vedtog fem ud af seks retsakter foreslået af Kommissionen i Erika I- og Erika II-pakkerne med lovgivningsforanstaltninger under proceduren med fælles beslutningstagning. Datoerne for disse retsakters ikrafttrædelse er blevet valgt af to grunde: for at sikre, at de gennemføres så hurtigt som muligt, og for at give havnemyndighederne mulighed for at sikre kontrolkapacitet i de tilfælde, hvor havnestaten har ansvar for kontrollen. Hvad angår udfasning af enkeltskrogede tankskibe, følges den tidsplan, som Den Internationale Søfartsorganisation (IMO) har fastsat på internationalt plan, og den styrkes af medlemsstaternes tilsagn om ikke at gøre brug af den dispensation, som IMO har givet mulighed for. I et forsøg på at styrke Unionens strategi for sikkerhed til søs opfordrede Det Europæiske Råd i Nice medlemsstaterne til "at fremskynde iværksættelsen af de forholdsregler, som De 15 har vedtaget, for så vidt de ikke kræver en international ramme".
I sine konklusioner vedtaget den 6. december 2002, navnlig i punkt 1, 5 og 8, opfordrede Rådet Kommissionen til "som hastesag at forelægge et forslag om fremskyndet udfasning af enkeltskrogede tankskibe", det opfordrede medlemsstaterne til "at fremskynde gennemførelsen af det ændrede direktiv med henblik på at anvende de forbedrede kontrolforanstaltninger snarest muligt og helst inden den 1. januar 2003", og det anmodede indtrængende medlemsstaterne om "snarest, og senest den 1. juli 2003, at udarbejde planer til fastlæggelse af nødområder for nødstedte skibe".
Rådet ville understrege, at de foranstaltninger, der er truffet af Rådet og Parlamentet, gælder for alle Fællesskabets medlemsstaters havne og for deres territorialfarvande og dermed også Azorerne, De Kanariske Øer og Madeira.
Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Jeg var ordfører for en af betænkningerne i den såkaldte Erika I-pakke. Erika forliste den 19. december 1999. Jeg synes, at Kommissionen gjorde en glimrende indsats, for allerede i maj 2002 forelagde den den første pakke foranstaltninger for os. Parlamentet behandlede den, og selv om det tog længere tid end ønskeligt, opnåede vi i december 2000 - et år efter Erika-ulykken - et forslag, hvor vi havde opnået konsensus med den daværende repræsentant i Rådet, den franske transportminister. Dagen efter dette rådsmøde blev hele den aftale, vi havde opnået, fastfrosset i Parlamentet på grund af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, og den første Erika-pakke blev først vedtaget et år senere (december 2001). Det værste ved det hele var, at det ikke kun var Gruppen for Det Europæiske Folkeparti, der forsinkede Erika I-pakken, men også Rådet, som forsinkede sin fælles holdning til dobbeltskrogede skibe indtil august 2001.
Til trods for den nye katastrofe i november 2002 - tre år efter Erika-ulykken - har Rådet og medlemsstaterne stadig ikke iværksat foranstaltningerne i Erika I- og Erika II-pakkerne. Mit spørgsmål er derfor, hvorfor der ikke bliver truffet relevante foranstaltninger, så der ikke sker en sådan katastrofe igen, og om der vil blive gjort noget for at sikre, at foranstaltningerne bliver truffet med den hurtighed, der er nødvendig i denne sag.

Yiannitsis
Hvad angår sikkerhed til søs, reagerede Ministerrådet omgående på situationen, og det er opsat på at presse på og træffe foranstaltninger for at forhindre denne type naturkatastrofer i fremtiden.
Rådet er meget opmærksomt på miljøet og på den forfærdelige forurening som følge af disse ulykker, og jeg kan forsikre det ærede medlem for, at det græske formandskab vil gå frem med den hastighed og opmærksomhed, der er nødvendig for at sikre, at der træffes passende foranstaltninger.
Medina Ortega (PSE).
Rådsformanden har ikke besvaret mine spørgsmål om de havområder, der er beliggende mellem De Kanariske Øer, Madeira, Azorerne og EU.
Der passerer 70.000 skibe gennem disse områder, hvoraf mange er store olietankere, nogle ordentlige monstre på 100.000, 200.000 t eller større endnu, og hvis der på et tidspunkt sker en ulykke med en af disse olietankere, kunne det betyde en økonomisk ruin for mange af disse øer, der udelukkende lever af turismen.
De vil nok forstå det bedre, hvis vi tænker på Deres eget land. Forestil Dem, hvad en ulykke i Det Ægæiske Hav eller en ulykke i den østlige del af Middelhavet, endda uden for græsk territorialfarvand, ville betyde. Hvilke konsekvenser ville det have for Deres øer? Synes De ikke, hr. rådsformand, at EU bør vedtage regler, som regulerer de havområder, der bringer dets kyster i fare?
USA og Canada har gjort det uden for deres territorialfarvande, og jeg synes, at EU burde have kompetence til at gøre det samme.

Yiannitsis
Jeg har allerede påpeget, at Rådet og det græske formandskab er meget opsatte på at gennemføre denne foranstaltning. Vi var helt enige i de beslutninger, som Rådet traf i december, og vi vil iværksætte de relevante procedurer så hurtigt som muligt.
Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Jeg vil gerne kort nævne rådsformanden, som jeg ønsker held og lykke.
Det er nødvendigt, at Rådet handler hurtigere. Som følge af den 1. januar og Prestige-katastrofen har den spanske stat gennemført nogle mere restriktive regler for enkeltskrogede skibe. Det har betydet, at der er opstået en kø af enkeltskrogede skibe, der sejler ind til Gibraltar for at undgå kontrollerne.
Det Forenede Kongerige må ikke holde sig udenfor, og der må ikke findes frihavne, en slags sørøverhavne, som modtager skibe, når EU ønsker at handle anderledes. Jeg bedre Dem derfor om at handle meget hurtigt, så der ikke er nogen i EU, som ikke tilslutter sig de meget nødvendige regler.

Formanden.
Dette er ikke et spørgsmål, men en holdning, der er blevet noteret. Men hvis rådsformanden ønsker at svare ...

Yiannitsis
Vi er enige med det ærede medlem, men jeg må påpege, at initiativet, hvad angår gennemførelse og forelæggelse af relevante forslag, ligger hos Europa-Kommissionen.
Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, rådsformanden har netop benævnt dette problem en "naturkatastrofe". Jeg vil gerne sprøge ham, hvorfor han mener, at der er naturmæssige årsager til en katastrofe, der har tydelige politiske årsager, og som derfor kunne være undgået. En naturkatastrofe er noget ganske andet. Det svarer til at kalde et sammenstød mellem biler eller lastvogne på en motorvej for en naturkatastrofe! Der er årsager af anden art, som skal opklares.
Jeg synes, at det græske formandkab begynder dårligt med denne sag, hvis det tror, at det virkelig drejer sig om en naturkatastrofe. Og jeg spørger derfor: Hvorfor bruger man netop dette udtryk, som jeg mener er fuldstændig forkert?

Formanden.
Det er et sprogligt spørgsmål. Jeg vil ikke tage stilling hertil, så rådsformanden kan besvare det, som han finder det bedst. Det er under alle omstændigheder et tillægsspørgsmål. Hvis rådsformanden ønsker at give sin mening til kende ...
Yiannitsis
Spørgsmålet er, hvor en ulykke ender og en naturkatastrofe begynder. Hvis man ser bogstaveligt på det, vil man ende i en anden debat, som det efter min mening ikke tjener noget formål at indlede. Jeg oplevede denne debat, da Rådet (almindelige anliggender) diskuterede den fond, der for nylig blev oprettet til brug for naturkatastrofer, som er den term, der f.eks. anvendes til beskrivelse af oversvømmelserne i dele af Europa sidste sommer. Der er tale om meget specifikke, meget nøje sondringer set ud fra både et lovmæssigt synspunkt og et politisk og praktisk synspunkt, men de vil som sagt føre debatten i en anden retning.
Miguélez Ramos (PSE).
Hr. formand, jeg har hele tiden respekteret Deres autoritet, da jeg ikke vidste, om jeg kunne komme med et tillægsspørgsmål.
Jeg ønsker Dem, hr. rådsformand, held og lykke i Deres formandshalvår, og jeg vil gerne rejse spørgsmålet om Prestige fra en europæisk synsvinkel.
Synes De ikke, at en katastrofe af denne art, som allerede berører mere end en medlemsstat, og som vi ikke ved, hvordan vil ende, da vraget stadig indeholder 55.000 t olie, med nogle konsekvenser, som er en sand tragedie for områder, der er af særdeles stor miljømæssig værdi for hele EU, for hele den europæiske arv, og som vil få indvirkninger på alt, hvad der har med havretten at gøre osv., burde behandles ud fra en europæiske synsvinkel, med nedsættelse af et midlertidigt udvalg eller et undersøgelsesudvalg i Parlamentet, der kunne undersøge alle synspunkterne og koordinere alle de forskellige former for bekæmpelse, så der aldrig mere sker en sådan katastrofe?

Yiannitsis
Med en katastrofe eller - om De vil - ulykke af dette omfang er det naturligvis påkrævet at undersøge, hvorfor den skete, hvilken skade den forvoldte, og hvilke erfaringer og hvilken lære vi kan drage for at forhindre, at det gentager sig i fremtiden. Det er ikke min opgave at fortælle Europa-Parlamentet, om det skal oprette et udvalg. Det græske formandskab har indtaget en holdning på rådsplan, som går ud på, at vi har brug for et udvalg, der kan gennemføre en samlet analyse af hele denne sag, hvordan det skete og alle implikationerne, så de beslutninger, som Rådet skal træffe, er baseret på en grundig, udtømmende og objektiv analyse af hele sagen.
Formanden.
Spørgsmål nr. 3 af Camilo Nogueira Román (H-0847/02):

Om: Lovgivningspakken "Erika" og USA's "Oil Pollution Act" fra 1990
Hvilke grunde er der til, at Kommissionen - efter ulykken med olietankeren Erika, og endnu før de gentagne ulykker ud for Galiciens kyst, omfattende fartøjerne Polycomander, Aegean Sea, Urquiola og Casón - ikke i sine tiltag i forbindelse med lovgivningspakken "Erika" medtog de strenge krav om økonomiske og forsikringsmæssige garantier, som, foranlediget af Exxon Valdez-ulykken, findes i USA´s "Oil Pollution Act" fra 1990?

Yiannitsis
Efter en lang række alvorlige ulykker i de senere år ud for forskellige europæiske kyster med skibe, der transporterede farlige stoffer, traf Rådet og Europa-Parlamentet fælles foranstaltninger for at mindske risikoen for, at den slags katastrofer sker igen, idet målet - som jeg understregede i mit foregående svar - var at opnå høje standarder for miljøbeskyttelse, navnlig beskyttelse af naturlige levesteder og biologisk mangfoldighed.
Som jeg allerede har nævnt, erkendte Rådet i december 2002, at søtransport af visse stoffer fortsat var en alvorlig trussel mod både hav- og kystmiljøet og mod de mennesker, der afhænger af det. Det er derfor nødvendigt at træffe yderligere foranstaltninger.
Som svar på spørgsmålet om den fremgangsmåde, der anvendes i amerikansk lovgivning, vil Rådet gøre opmærksom på det forslag, der blev stillet i december sidste år, om muligheden for at skabe en fælles mekanisme, hvorved olieselskaber og de søfartsselskaber, som de anvender - redere, befragtere og forsikringsselskaber - tilvejebringer midler til at forebygge og effektivt bekæmpe enhver økologisk katastrofe eller ulykke.
Rådet understreger også, at princippet om forebyggelse, princippet om kompensation for miljøkatastrofer ved kilden og princippet om, at forureneren betaler, skal finde passende anvendelse for søtransport.
Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, nu er alle klar over, at den internationale søfart er den rovgriske kapitalismes rige, som ikke tager hensyn til samfundets interesser, en kapitalisme, der også er forbryderisk. Der må fastsættes bestemmelser til at imødegå denne ulykkelige tilstand.
Der er forskellige måder at løse det problem på. En måde er den, som USA har valgt som følge af ulykken med Exxon Valdez i 1989 gennem Oil Pollution Act i 1990. Jeg erindrer om, at den garanti, der kræves af skibenes ejere, er på 4 milliarder dollars, og at ansvaret er ubegrænset, og at der kræves 4 milliarder dollars i erstatning fra Exxon Mobil.
Dobbelt skrog, kystvagt osv. osv. indgår også. En anden måde er Erika, en lovgivning, der godt nok er et fremskridt, men som ikke gennemføres af Rådet, af staterne, der foretrækker at bevæge sig blandt de internationale mafiaer. Deroverfor står lande som Galicien, der nu lider under følgerne, og hvis befolkning, deriblandt fiskere og frivillige, må kæmpe mod oliepølen med deres bare hænder. Jeg tror, at den eneste løsning er, at EU formulerer sin egen lovgivning (vi kunne jo kalde den Prestige-loven) og i denne sag gøre ligesom USA. Derefter vil hele den internationale lovgivning givetvis følge efter. Jeg spørger Dem derfor: Vil De tage initiativer i den retning?

Yiannitsis
Som jeg nævnte tidligere, er problemet med disse ulykker, med disse katastrofer, at de kræver en fælles tilgang. Det er problemer, der på grund af deres art kræver en samlet tilgang.
Ingen kan naturligvis acceptere, at en ulykke af denne art skulle føre til en katastrofe af et sådant omfang. Rådet ønsker at fremme og fremmer løsninger, og jeg mener, at det er af største betydning, at der kommer forslag og idéer fra alle sider om, hvordan dette problem kan løses. Det er et problem, der ikke bare vedrører skibskonstruktion, men også en lang række andre forhold - økonomiske, sociale, institutionelle og organisatoriske forhold - og hvordan disse forhold skal behandles på politisk plan og EU-plan.
Formanden.
Spørgsmål nr. 4 af John Walls Cushnahan (H-0871/02):

Om: De seneste katastrofer til søs
På baggrund af den række af katastrofer til søs, der er sket i de europæiske forvande i november og december 2002, Prestige-katastrofen, som fortsat danner flere oliepletter, der ødelægger Galiciens kyststrækning og livet i havet ud for Galicien, og den seneste kollision mellem fragtskibet Tricolor og Kariba, den anden kollision mellem Tricolor-vraget og fragtskibet Nicola, erkender Rådet da, at der er et klart behov for en samordnet EU-indsats. I betragtning af de alvorlige følger af sådanne katastrofer til søs hvorledes betragter Rådet det forslag, jeg forlagde Konventet om Europas Fremtid i juni 2002 (ref. Konv. 150/02), hvori der kræves, at der oprettes en EU-kystvagt?

Yiannitsis
Rådet er enigt med det ærede medlem i, at det er helt nødvendigt, at EU reagerer koordineret på den situation, der er opstået som følge af disse skibskatastrofer, og det er den holdning, som det hele tiden gentager og støtter. Rådet vil især minde om, at det den 20. december enstemmigt vedtog en forordning om særforanstaltninger for at yde erstatning til den spanske fiskeri-, skaldyrs- og akvakultursektor for de tab, olieudslippet fra Prestige har forårsaget. Kommissionen forelagde sit forslag den 19. december. Europa-Parlamentet afgav udtalelse samme dag. Målet med forslaget er med et bidrag fra Fællesskabet at gøre det lettere at yde erstatning for skaderne. Der ydes økonomisk støtte gennem omfordeling af midler, herunder omprogrammering af den spanske andel (ca. 80 millioner euro) af det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet (FIUF). En del af budgetmidlerne (ca. 30 millioner euro) til omstilling af de spanske fartøjer, der indtil 1999 var afhængige af fiskeriaftalen med Marokko, vil også blive anvendt til erstatning for de pågældende skader.
På dets møde den 19. december 2002 afgav Rådet følgende erklæring: "På baggrund af olietankskibet Prestiges alvorlige ulykke ud for Spaniens nordvestkyst udtrykker Rådet tilfredshed med de skridt, der er taget med henblik på hurtigt at vedtage udkastet til rammeafgørelsen om strafferetlig beskyttelse af miljøet.
I denne forbindelse noterer Rådet sig konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde den 12.-13. december 2002 om søfartssikkerhed/havforurening, hvorefter Det Europæiske Råd ser med tilfredshed på den indsats, Kommissionen har gjort for at imødegå følgerne af dette forlis, og på "Kommissionens intention om at undersøge behovet for yderligere specifikke foranstaltninger", bl.a. "spørgsmål vedrørende ansvar og dermed forbundne sanktioner". I forbindelse med de foranstaltninger, der skal overvejes i overensstemmelse med Fællesskabets beføjelser med hensyn til beskyttelse af transportsikkerheden og miljøbeskyttelse, bør Rådet overveje supplerende foranstaltninger med henblik på øget strafferetlig beskyttelse af miljøet, især havene.
Hvad angår oprettelsen af en europæisk kystvagt, er det ikke Rådets opgave at give udtryk for dets syn på forslag, som kan være blevet forelagt for eller drøftet af Det Europæiske Konvent.
Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, jeg glæder mig over det faktum, at De anerkender behovet for et samordnet EU-svar, men lad mig tilføje, at det ikke blot bør være samordnet, men også vidtrækkende og understøttet af tilstrækkelige ressourcer.
Kan De medgive mig, at de problemer, vi står over for i Europas farvande, ikke kun handler om sikkerhed til søs og forurening? De skyldes, at vores farvande anvendes til f.eks. ulovlig indvandring, organiseret kriminalitet, handel med mennesker og i særdeleshed overtrædelse af vores fiskeribestemmelser.
Kan De medgive mig, at vi bør finde et passende svar, og at den eneste løsning på problemet er at oprette en EU-kystvagttjeneste? Mener De ikke, at vi bør tage ved lære af USA's mere generelle tilgang til disse problemer?
Der har været mange drøftelser i Rådet og andre steder om problemerne i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme, men vi glemmer, at en sådan fare lige så let kan opstå på havet som i luften. I tilfælde af et terrorangreb ved hjælp af kemiske eller biologiske våben eller atomvåben på havet ville kystvagterne være i første linje.
Jeg er uenig med Dem i, at dette spørgsmål ikke henhører under Rådet. Rådet har altid haft kompetence til at drøfte, hvordan man skal reagere på forhold, der afstedkommer foruroligelse i befolkningen. Borgerne mister til tider tiltroen til EU. Kan De medgive, at det vil bidrage til at overbevise borgerne om EU's berettigelse, hvis vi opstiller en samordnet og sammenhængende løsning på de problemer, der truer befolkningens sikkerhed og velfærd?

Yiannitsis
Jeg er enig med det ærede medlem i, at nye fænomener og nye problemer kræver nye svar, og at disse svar skal være samlede svar, der dækker så mange sider af problemet som muligt. Jeg mener, at konklusionen på baggrund af det, jeg sagde tidligere i forbindelse med dette og de foregående spørgsmål, er, at vi bør finde samlede svar for at forhindre disse situationer i at opstå igen, at det er nødvendigt at stille midler til rådighed - og der er truffet beslutninger om sådanne midler - og at vi bør undersøge årsagerne til disse forfærdelige problemer og have den fantasi og følsomhed, der skal til for virkelig at finde nyskabende og effektive løsninger.
Formanden.
Jeg minder generelt medlemmerne om, at der under spørgetiden skal stilles konkrete spørgsmål i løbet af et minut. Det er ikke en generel forhandling med mere tid til at komme med meningstilkendegivelser, for den tid, De bruger ekstra, fratager Deres kolleger, der venter, muligheden for at stille flere spørgsmål. Jeg har noteret flere, der gerne vil stille tillægsspørgsmål. Blandt dem, der har bedt mig om ordet, kommer hr. Ortuondo og hr. Dhaene først.

Ortuondo Larrea (Verts/ALE).
Hr. formand for Rådet, vi har her talt om, at Rådet har besluttet at fremskynde det tidspunkt, hvor vi får tilflugtshavne, og det er efter min mening en god og nødvendig foranstaltning. Vi har desuden talt om, at det ikke har truffet beslutning om den europæiske kystvagttjeneste. Jeg ville ønske, at denne tjeneste blev iværksat hurtigst muligt, ligesom jeg også godt kunne tænke mig en erstatningsfond for forureningsulykker i lighed med den, der findes i USA.
Jeg vil gerne spørge Dem konkret, om De ikke mener, at der ved denne slags katastrofer er brug for en nødplan på europæisk plan. Mener De ikke, at der er brug for en europæisk udrykningsstyrke i denne slags sager, som omfatter de frivillige? Mener De ikke også, at det er nødvendigt at identificere de særligt følsomme korridorer, så der kan laves en nødplan for hver enkelt korridor?

Yiannitsis
Jeg mener, at jeg med det, jeg allerede har sagt, har besvaret det spørgsmål. Vi har brug for udvalg, der kan undersøge, hvorfor disse ulykker skete, de problemer, de skabte, og de foranstaltninger, der er nødvendige, når disse situationer, der er så vanskelige at håndtere, opstår. Jeg tror, at alt dette vil give os den ekstra viden, vi har brug for, så Rådet kan overveje, drøfte og evaluere de stillede forslag og træffe de rigtige beslutninger.
Hvad angår spørgsmålet om oprettelse af nye organisationer, kunne man - i teorien - forestille sig, at det ville være et nyttigt og nødvendigt skridt, men det skaber imidlertid en række institutionelle og praktiske følgevirkninger, som Rådet skulle overveje efter en tilbundsgående evaluering.
Dhaene (Verts/ALE).
Hr. formand, det overrasker mig noget, at Rådet svarer, at det ikke har beføjelser til at oprette en kystvagt. Ikke desto mindre skal det træffe en beslutning herom. I går sagde kommissær de Palacio, at hun vil tage initiativ til det, og jeg forventer da et svar herpå fra rådsformanden. Vil han forsvare det i Rådet? Er han tilhænger af det eller ej? Jeg vil gerne have et klart svar herpå.

Yiannitsis
Jeg udtrykte mig måske ikke helt klart. Jeg sagde, at det ikke er Rådets opgave at tage stilling til forslag om oprettelse af en europæisk kystvagt, som er blevet forelagt for Det Europæiske Konvent. Det er et uafhængigt institutionelt organ, en uafhængig institution, og vi kan ikke blande os i dets drøftelser. Når det er sagt, vil Rådet naturligvis, hvis Europa-Kommissionen stiller et forslag, behandle det og træffe en afgørelse på sædvanlig vis.
Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, mange tak for Deres imødekommenhed. Et enkelt lille spørgsmål: Overvejer rådsformanden at tage til Galicien?

Formanden.
Ja, jeg er begrænset af forretningsordenen. Jeg er forpligtet til at overholde den mindst lige så meget som De.

Formanden.
Spørgsmål nr. 5 af Alexandros Alavanos (H-0837/02):

Om: Løsning af Cypern-spørgsmålet og Cyperns optagelse i Den Europæiske Union
Et arbejdsdokument fra Den Europæiske Union, som er udarbejdet med henblik på afgørelserne i København, blev offentliggjort i den athenske avis TA NEA den 3. december 2002 og har vakt stor foruroligelse. Dette dokument, som ifølge avisen først skal drøftes på COREPER-plan og derefter i Udenrigsministerrådet, omhandler Cyperns tiltrædelse og beskriver i den forbindelse to mulige scenarier. Det første går ud, at hele øen optages, såfremt der inden topmødet i København underskrives en aftale om en løsning på Cypern-spørgsmålet baseret på Kofi Annans forslag. Det andet scenarie tager udgangspunkt i en situation, hvor forslaget til en principiel løsning af Cypern-spørgsmålet hverken underskrives af Clerides eller Denktash inden mødet i København; i så fald skal Cyperns tiltrædelse frakobles de andre landes tiltrædelse og tages op til fornyet behandling i april 2003. Det første, man lægger mærke til ved disse to scenarier, er, at de begge knytter en løsning af Cypern-spørgsmålet direkte sammen med tiltrædelsen, og at man i hvert fald ikke engang overvejer muligheden af at holde det løfte, der blev givet i Helsinki om, at en løsning af Cypern-spørgsmålet ikke skal være en forhåndsbetingelse for tiltrædelse.
Hvilke foranstaltninger vil Rådet træffe for at gennemføre Helsinki-afgørelserne, hvori det fastslås, at Republikken Cyperns tiltrædelse ikke skal afhænge af en politisk løsning på problemet, ikke mindst fordi det klart fremgår, at den tyrkisk-cypriotiske part gennem sin forhalingstaktik har sørget for at få opbrugt de tidsmæssige rammer, der var til rådighed til realitetsforhandlinger om en retfærdig og bæredygtig løsning af Cypern-spørgsmålet?

Yiannitsis
Tiltrædelsesforhandlingerne med Cypern blev afsluttet den 13. december på Det Europæiske Råd i København. Cypern står for tur til at blive optaget som ny medlemsstat af EU den 1. maj 2004. Unionen har dog gjort det helt klart, at den ville foretrække, at det er et forenet Cypern, der tiltræder. I den forbindelse udtrykker EU tilfredshed med begge siders tilsagn om at fortsætte med at forhandle med henblik på ved udgangen af februar 2003 at nå frem til en samlet løsning på Cypern-problemet på grundlag af forslagene fra FN's generalsekretær. Hvis der findes en løsning, vil Rådet med enstemmighed på forslag af Kommissionen træffe beslutning om tilpasninger af vilkårene for Cyperns tiltrædelse af EU i henseende til det tyrkisk-cypriotiske samfund. Hvis der ikke findes nogen løsning, vil anvendelsen af gældende fællesskabsret blive suspenderet, for så vidt angår den nordlige del af Cypern, indtil Rådet ændrer denne beslutning på forslag af Europa-Kommissionen.
Alavanos (GUE/NGL).
Jeg er klar over, at dette spørgsmål er forældet, men det er, fordi jeg måtte stille det for ca. to måneder siden, før Det Europæiske Råd i København. Tak for Deres svar. I fortsættelse af dette spørgsmål og svar og henvisningen til generalsekretærens plan vil jeg benytte lejligheden til at spørge Dem:
Har Rådet nogen planer om at deltage i drøftelser om Annan-planens fremtid, navnlig hvad angår de dele og aspekter af planen, der forhindrer den gældende fællesskabsret om bevægelses- og etableringsfrihed i at fungere?
Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. minister, De kender vores partis holdning til Cyperns tiltrædelse af EU. Hvis den frie del af øen tiltræder, vil Cypern blive delt. Hvis Annan-planen bliver vedtaget, vil det blive delt ad bagvejen. Mit spørgsmål til Dem er:
Hvis der ikke opnås enighed om Annan-planen, og den frie del af øen tiltræder, vil en del af EU være under fremmed besættelse. Jeg vil gerne vide, hvordan Rådet vil håndtere, at en del af EU er under fremmed besættelse, og om De har nogen tanker om, hvordan tingene vil udvikle sig i den besatte del af øen.
Yiannitsis
Jeg vil gerne understrege, at det ikke kun er en del af Cypern, der vil tiltræde. I henhold til den beslutning, der er truffet, vil hele Cypern tiltræde. Det drejer sig bare om, at gældende fællesskabsret ikke kan finde anvendelse i en del af Cypern. Hvad angår mine tanker, er de, at vi håber, at der opnås en løsning. Hvad enten det bliver den 28. februar eller senere, når Cypern formelt tiltræder EU den 1. maj 2004, eller endnu senere, forventer Rådet, at de to sider når frem til et resultat, og jeg mener, at selve begivenhedernes dynamik, med den udvikling, vi har set i den tyrkisk-cypriotiske del af øen, og det friske eksempel i form af demonstrationerne i går, selve begivenhederne vil bidrage til en løsning, og vi vil få et enkelt, forenet Cypern i Unionen med alle de fordele, som Unionen kan tilbyde Cypern.
Formanden.
Spørgsmål nr. 6 af Sarah Ludford (H-0842/02):

Om: Proceduremæssig sikring af anklagede i straffesager
Er Rådet på baggrund af de seneste begivenheder i Grækenland, hvor "fly-spottere" (12 engelske og 2 nederlandske statsborgere) for nylig i en ankesag blev frikendt for anklager for spionage, som de uberettiget var blevet dømt for ved en lavere instans, enig i, at denne situation viser, hvor nødvendigt det er med en EU-retssikkerhedsordning for anklagede i straffesager og bedre uddannelse af dommere?
Er Rådet endvidere enig i, at selv om den europæiske menneskerettighedserklæring faktisk giver en vis retssikkerhed i artikel 6 i henseende til retten til en retfærdig retssag, så går der for lang tid, inden overtrædelser af disse bestemmelser i medlemsstaterne afhjælpes?
Vil Rådet endvidere forpligte sig til snarest muligt at fremme forslaget om en rammeafgørelse om fælles standarder for proceduremæssig sikring af personer, der anklages i straffesager, i hele EU, således som Kommissionen har oplyst i sit lovgivnings- og arbejdsprogram for 2003?

Yiannitsis
Jeg må påpege, at Rådet ikke udtaler sig om retssager i medlemsstater.
Rådet er heller ikke i stand til at udtrykke en holdning til det overvågningssystem, der er oprettet under den europæiske menneskerettighedskonvention. Denne konvention blev vedtaget i Europarådets regi. Det internationale system, der er oprettet med henblik på at overvåge, at underskriverne overholder konventionen, fungerer ligeledes i Europarådets regi. Rådet mener ikke, at det hører til dets opgaver at udtale sig om, hvordan internationale menneskerettighedsovervågningssystemer oprettet af internationale organisationer fungerer.
Hvad angår forslaget til en rammeafgørelse om fælles standarder for proceduremæssige sikkerhedsforanstaltninger for anklagede ved strafferetlig forfølgning i EU, som Kommissionen har bebudet, kan Rådet forsikre det ærede medlem for, at det vil gennemgå Kommissionens forslag grundigt, hvis og når det bliver stillet.
Ludford (ELDR).
Tak. Ministeren har ret. Jeg vil ikke opholde mig for længe ved det, der er overgået mine egne vælgere i Grækenland, men blot indledningsvis påpege, at det var en stor lettelse, at appelretten i Grækenland anerkendte, at de pågældende var uskyldige. Retssystemet virkede altså til sidst, og det er vi meget taknemmelige for.
Ikke desto mindre viser dette og mange andre tilfælde, at vi bør forbedre retsplejen på det strafretlige område generelt, overalt i EU, for så vidt angår adgang til tolkning og juridisk bistand og i særdeleshed domstolenes uafhængighed. Lad mig tilføje, at jeg også stiller mig kritisk til min egen medlemsstat, Det Forenede Kongerige, der som den eneste ud af 15 stater tilbageholder personer uden rettergang i henhold til antiterrorlovgivningen, så jeg kritiserer ikke kun de andre og holder hånden over mit eget land. Dog ville jeg ønske, at ministeren kunne give mig en form for svar på, hvorvidt Rådet anser dette for et højt prioriteret spørgsmål. Ministeren anførte, at han ikke kunne kommentere den europæiske menneskerettighedskonvention, men jeg mener, at vi her taler om implementeringen af det europæiske charter om grundlæggende rettigheder. Vi taler om problemerne i forbindelse med gennemførelsen af den europæiske arrestordre i visse lande på grund af frygt for, at der ikke gælder minimumsstandarder i hele EU. Kan Rådet på nogen måde bekræfte, at det tillægger dette spørgsmål lige så stor betydning som Kommissionen?
Yiannitsis
Gennemførelsen af chartret om grundlæggende rettigheder er et af de spørgsmål, som Det Europæiske Konvent drøfter. Som national minister snarere end som medlem af Rådet vil jeg gerne påpege, at vi støtter gennemførelsen af chartret om grundlæggende frihedsrettigheder, og jeg tror og håber, at de andre medlemsstater vil gøre det samme. Nu taler jeg igen som medlem af Rådet, og som sagt: Hvis Kommissionen mener, at der er behov for den type initiativer, som er af afgørende betydning for mennesker, der står anklaget, særligt i andre lande, vil vi naturligvis drøfte dem indgående.
Alavanos (GUE/NGL).
Hr. formand for Rådet, dette spørgsmål vedrører sikkerhedsforanstaltninger, men set i sammenhæng med en harmoniseret straffelovgivning i Europa. Dette er et meget alvorligt problem for mange EU-borgere, som krydser grænsen fra et land til et andet og støder på en meget anderledes lovgivning, navnlig i tilfælde af lovovertrædelser - jeg tænker f.eks. på unge mennesker, der bruger hash eller andre bløde stoffer - som kan bringe dem i fængsel i et land og knap nok betegnes som en lovovertrædelse i et andet. Den græske regering har vist, at den forstår dette problem. Agter det græske formandskab at tage nogen initiativer for at sikre, at vi ikke har modstridende lovgivning i EU, særligt på dette område, der som oftest vedrører unge mennesker?
Yiannitsis
Jeg vil gerne påpege, at disse ting vedrører en søjle, som EU først for nylig er begyndt at udvikle, og at EU kun må handle inden for meget specifikke grænser. Jeg gentager, at Rådet vil behandle alle forslag, der er i overensstemmelse med EU's institutionelle system, for de grænser må ikke overskrides. Som formand for Rådet støtter Grækenland, at tredje søjle gøres til et fællesskabsanliggende inden for rammerne af Det Europæiske Konvent. Vi håber, at denne udvikling vil gøre det muligt at træffe foranstaltninger på fællesskabsplan med henblik på at klare forskellige situationer, der kræver, at vi virkelig samarbejder og finder frem til en samlet strategi på EU-plan.
Formanden.
Spørgsmål nr. 7 af Bernd Posselt (H-0865/02):

Om: Politiakademiet og EU-grænsebeskyttelse
Hvornår træffer Rådet langt om længe afgørelse om Det Europæiske Politiakademis sæde, og hvor langt er man nået med forberedelserne af et fælles grænsepoliti ved EU's ydre grænser?

Yiannitsis
I første halvdel af 2002 besluttede Rådet, at Det Europæiske Politiakademi skulle oprettes midlertidigt i Danmark, indtil der blev truffet beslutning om dets endelige hjemsted. Indtil der findes en endelig løsning, synes de midlertidige ordninger at fungere tilfredsstillende.
Af sidste afsnit i planen for forvaltning af EU-medlemsstaternes ydre grænser, som Rådet vedtog på mødet den 12.-13. juni 2002, fremgår det, at der skal oprettes et europæisk grænsepolitikorps. Det nævnes imidlertid i planen, at oprettelsen af et europæisk grænsepolitikorps blot er et af flere mulige fremtidige institutionelle skridt, som kunne overvejes for at udvikle en integreret forvaltning af ydre grænser efter en indgående juridisk undersøgelse af spørgsmålet om retsgrundlaget og fastlæggelse af, hvilke instrumenter der er behov for. Det Europæiske Råd i Sevilla noterede sig, at Kommissionen fortsat ville undersøge, om en sådan europæisk politistyrke er relevant og kan etableres, og så vidt vi ved, har Kommissionen allerede indledt denne undersøgelse.
Det Europæiske Råd i Sevilla anmodede også om, at der snarest muligt oprettedes en fælles grænsekontrolinstans, der var sammensat af cheferne for medlemsstaternes grænsekontrolmyndigheder, og som havde til opgave at samordne forvaltningsplanens forskellige foranstaltninger med det formål gradvist at indføre integreret forvaltning af ydre grænser.
Denne fælles instans blev oprettet på mødet den 22.-23. juni 2002 i Rådets Strategiske Udvalg for Indvandring, Grænser og Asyl. Den fælles instans, kendt som SCIFA+, påtog sig straks at gennemføre forvaltningsplanen og holdt møde fem gange under det danske formandskab. Ved et af disse møder deltog kandidatlandene også.
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne starte med at spørge, hvornår der træffes en endelig beslutning om Politiakademiets sæde. De ved måske, at Parlamentet i 1998 på min foranledning foreslog og etablerede Politiakademiet. Vi mente egentlig, at det skulle placeres i grænseområdet mellem det nuværende EU og kandidatlandene. Mit første spørgsmål lyder altså: Hvornår skal der træffes en endegyldig beslutning om akademiets sæde? Mit andet spørgsmål vedrører grænsebeskyttelsen: Hvad mener De om et selvstændigt europæisk retsgrundlag for den europæiske grænsebeskyttelse? Og mit tredje spørgsmål: Skal den ansvarlige for den integrerede europæiske grænsebeskyttelse, som De lige har nævnt, have et permanent sæde, og hvis ja: hvor?
Yiannitsis
Mit svar på spørgsmålet om, hvornår der bliver truffet en endelig beslutning, er, at det afhænger af, hvornår medlemsstaterne bliver enige.
Som svar på Deres andet spørgsmål vil jeg sige, at det græske formandskab for 18 måneder siden i et brev fra premierminister Simitis gav udtryk for det synspunkt, at der var behov for en fælles grænsekontrol, således at et rigtigt europæisk grænsepoliti kunne blive udviklet gradvist, især på grund af presset fra organiseret kriminalitet og indvandring som følge af udviklingen i Asien. Dette rejser som bekendt en lang række spørgsmål, som bliver drøftet, og som der skal findes løsninger på. Som græsk formandskab og som medlemsstat er vi meget opsatte på at arbejde i den retning.
Det ærede medlems tredje spørgsmål er næsten identisk med hans første. Spørgsmålet om placering vil blive afgjort efter samtaler med vores partnere, og det er ikke min opgave at udtale mig om, hvor denne type styrke burde have hjemsted.
Formanden.
Spørgsmål nr. 8 af Rodi Kratsa-Tsagaropoulou (H-0875/02):

Om: Initiativer til fordel for små og mellemstore virksomheder
På topmødet i Barcelona udtrykte medlemsstaterne ønske om at fremskynde gennemførelsen af det europæiske charter om små og mellemstore virksomheder, og Kommissionen opfordredes til at udarbejde en grønbog om iværksætterånd og små og mellemstore virksomheder. Har Rådet under det græske formandskab til hensigt at fastlægge konkrete strategier og træffe foranstaltninger med henblik på en ny indsats til fordel for SMV'erne? Agter Rådet at tilskynde Kommissionen til inden udløbet af det græske formandskab at forelægge denne grønbog, idet der samtidig gives en kvalitativ og kvantitativ vurdering af SMV'ernes deltagelse i de eksisterende fællesskabsprogrammer til fremme af små og mellemstore virksomheder, herunder en vurdering af resultaterne af denne deltagelse?

Yiannitsis
Som det ærede medlem ved, er fremme og støtte af små og mellemstore virksomheder et af det græske formandskabs prioriteter under Lissabon-strategien. Sidste år skrev rådsformanden, hr. Simitis, og den daværende nederlandske premierminister, hr. Kok, til Rådet om nødvendigheden af at fremme aktioner til fordel for små og mellemstore virksomheder.
Kommissionen har meddelt, at grønbogen om iværksætterånden og SMV'er, som De refererer til, vil blive forelagt inden længe. Så snart grønbogen er forelagt, vil den blive behandlet af de relevante råd med behørig prioritet. Desuden understreges de små og mellemstore virksomheders centrale rolle med hensyn til fremme af industriel dynamik og nyskabende idéer i Kommissionens nye meddelelse om industripolitik i et udvidet Europa. En forbedring af SMV'ers generelle situation og især den iværksætterånd, der er forbundet med SMV'er, er af afgørende betydning for enhver nutidig industri- eller erhverspolitik.
Ud over grønbogen vil Det Europæiske Råd på forårsmødet også evaluere gennemførelsen af det europæiske charter om små virksomheder ved hjælp af den procedure, der er angivet i selve chartret, naturligvis under hensyntagen til Europa-Parlamentets krav.
Kratsa-Tsagaropoulou (PPE-DE).
Hr. formand for Rådet, jeg beder Dem undskylde, at jeg har fået Dem til at sige ting, vi allerede ved. Det punkt, som jeg ønsker at vende tilbage til i mit spørgsmål, er: Hvad har De i ærmet for at styrke små og mellemstore virksomheder, der, som vi alle ved, er den største kilde til den beskæftigelse, som vi desperat forsøger at øge i Europa? Efter min opfattelse bør De, som jeg gjorde det klart i mit spørgsmål, undersøge evalueringen af europæiske programmer, af de midler, der hidtil er blevet bevilget til virksomheder, for det er vores erfaring, at nogle lande gør det bedre end andre og har gjort fremskridt med hensyn til innovation, som jeg nævnte, med hensyn til konkurrenceevne og dermed med hensyn til jobskabelse. Jeg mener virkelig, at det er afgørende og vigtigt for Lissabon-processen, at vi evaluerer vores politik over for små og mellemstore virksomheder, og det er derfor, hr. rådsformand, at jeg spørger, om De har noget nyt at fortælle.
Yiannitsis
Tanken bag det græske formandskabs holdning til dette spørgsmål er netop, at små og mellemstore virksomheder er et vigtigt aktivitetscenter for den europæiske økonomi som helhed. Det initiativ, som vi tog for et år siden som medlemsstat, bidrager i høj grad til løsningen af små og mellemstore virksomheders problemer. Hvilke problemer drejer det sig om, og hvor mener vi, at vi kan hjælpe? Vi mener, at vi kan hjælpe ved at nedbringe eller om muligt fjerne de forhindringer, som små og mellemstore virksomheder, der ønsker at udvide, løber ind i, ved at give dem lettere adgang til kapital, skære ned på bureaukratiet, skabe flere netværk, forbedre kvalifikations- og beskæftigelsesstandarderne, fremme iværksætterånden inden for uddannelsessystemet og naturligvis opmuntre små og mellemstore virksomheder til at gennemføre innovation.
Disse er afgørende faktorer, som er bestemmende for levedygtighed og konkurrenceevne, særligt levedygtigheden og konkurrenceevnen for de små og mellemstore virksomheder, som vi, formandskabet, er interesseret i at støtte, og det er det, vi skal gøre.
Formanden.
Spørgsmål nr. 9 af Hans-Peter Martin (H-0877/02):

Om: Tidspunkt for nye medlemsstaters tiltrædelse
Under henvisning til afgørelserne om at udvide Den Europæiske Union med 10 nye medlemslande bedes Rådet oplyse følgende:
Er Rådet klar over, at det planlagte tiltrædelsestidspunkt, nemlig den 1. maj 2004, samt nyudnævnelsen af kommissionsmedlemmer og ligeledes den kortvarige mandatperiode for de nyudpegede medlemmer af Europa-Parlamentet vil afstedkomme urimeligt høje omkostninger for skatteyderne?
Har Rådet overhovedet taget hensyn hertil ved fastlæggelsen af ovennævnte dato?

Yiannitsis
. (EL) I henhold til Det Europæiske Råds møde i Göteborg er det EU's mål at afslutte udvidelsesforhandlingerne til tiden, så de tiltrædende stater vil kunne deltage i valget til Europa-Parlamentet i 2004 som medlemmer, og det mål blev faktisk nået med de afgørelser, der blev truffet i København.
Tiltrædelsesdatoen den 1. maj 2004, der blev aftalt i København, muliggør dette mål, samtidig med at den giver tid til, at tiltrædelsestraktaten kan blive undertegnet, en tid, som Det Europæiske Råd fandt var nødvendig.
Af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i København fremgår det, at kommissærerne fra de nye medlemsstater indtræder i den nuværende Kommission fra tiltrædelsen den 1. maj 2004. Efter Det Europæiske Råds udnævnelse af en ny formand for Kommissionen vil det nyvalgte Europa-Parlament skulle godkende en ny Kommission, der bør tiltræde den 1. november 2004. Samme dato træder Nice-traktatens bestemmelser om Kommissionen og om afstemning i Rådet i kraft. De nødvendige høringer af Europa-Parlamentet om disse spørgsmål fortsætter og vil være afsluttet ved udgangen af januar 2003. Disse ordninger vil sikre de nye medlemsstaters fulde deltagelse i Unionens institutionelle rammer, og driftsudgifterne ved deres deltagelse i Unionens institutioner vil blive behandlet under de relevante procedurer for beslutningstagning.
Martin, Hans-Peter (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Rådet, ærede Parlament, selv om der for øjeblikket kun er, tror jeg, to eller tre parlamentsmedlemmer til stede. Hr. formand for Rådet, jeg vil gerne give Dem en kompliment: I de fire år, hvor jeg har stillet spørgsmål regelmæssigt og intensivt, er det endnu ikke lykkedes nogen at komme så lidt ind på spørgsmålet, som De netop har præsteret.
Mit spørgsmål vedrørte ikke alt det, De redegjorde for, men var derimod meget konkret. Det gør mig ondt - måske er det normalt i Grækenland, at man er så dårligt forberedt på at svare på spørgsmål, men her i Europa-Parlamentet er det ikke normalt. Jeg tillader mig at stille Dem spørgsmålet en gang til: Er Rådet - i betragtning af tiltrædelsestidspunktet januar 2004 - bevidst om, at både nyudnævnelsen af kommissionsmedlemmer og den midlertidige udnævnelse af medlemmer af Europa-Parlamentet vil afstedkomme urimeligt høje omkostninger - drakmer, euro, penge, skatteborgernes penge - for skatteyderne? Har Rådet overhovedet taget højde for det ved fastlæggelsen af tidspunktet?
Yiannitsis
. (EL) Jeg vil gøre opmærksom på, at Rådet, når det træffer dets beslutninger med fuld respekt for EU's institutionelle rammer, naturligvis vil tage højde for de forventede omkostninger - pengene, som De så pænt udtrykker det. Men Rådet er forpligtet til at rette sig efter EU's institutionelle procedurer og følgerne af medlemsstaternes tiltrædelse på de specifikke datoer, der er fastsat.
Formanden.
Spørgsmål nr. 10 af Konstantinos Alyssandrakis (H-0880/02):

Om: Forsøg på at vælte den lovligt valgte præsident i Venezuela
Efter det mislykkede statskupforsøg i Venezuela øger landets økonomiske og politiske elite og deres internationale støtter (f.eks. USA) deres forsøg på at få fjernet præsident Chavez fra magten. Massemedierne, der er under kontrol af oppositionen, har indledt en misinformationskampagne. Bankerne truer med, at de bliver nødt til at indskrænke deres ydelser i en grad, så der ligefrem ikke kan hæves fra konti, og landet trues med kæmpestore bøder, hvis det ikke producerer den aftalte mængde olie.
Hvilke initiativer vil Rådet tage for at standse den eksterne indblanding, der støtter Venezuelas økonomiske oligarki i dets forsøg på at vælte den lovligt valgte præsident Chavez med det formål at overtage kontrollen i verdens femte olieproducerende nation, og for at sikre, at det valg, det venezuelanske folk har foretaget, også respekteres på internationalt plan?

Yiannitsis
. (EL) EU følger situationen i Venezuela opmærksomt og har gjort sin holdning klar både offentligt og over for dets partnere og de myndigheder, der er involveret i bestræbelserne på at forhandle en fredelig og konstitutionel løsning på den politiske krise i Venezuela på plads. Jeg vil især gøre opmærksom på erklæringerne fra de successive EU-formandskaber den 12. april og den 10. oktober 2002, fra missionsledere den 8. december og fra den højtstående repræsentant den 19. december.
For nylig, den 23. december, gentog formandskabet EU's holdning i en erklæring om, at EU fortsat fulgte den interne udvikling i Venezuela med stigende bekymring. EU ser med tilfredshed på Organisationen af Amerikanske Staters resolution 833 til støtte for de demokratiske institutioner i Venezuela og OAS-generalsekretærens mæglingsbestræbelser. I den forbindelse giver EU udtryk for sin stærke støtte til OAS-generalsekretærens bestræbelser på at skabe betingelser for dialog og national forsoning. EU opfordrer indtrængende Venezuelas institutioner og folk til at søge at finde en fredelig og konstitutionel løsning på krisen, så landet får mulighed for at genetablere en stabil intern situation, der kan føre til en proces med økonomisk fremskridt og social udvikling, under fuld overholdelse af de demokratiske principper og retsstatsprincipperne.
Endelig vil Rådet påpege, at Det Permanente Råd i OAS i dets resolution af 16. december opfordrede alle samfundets sektorer indtrængende til at bevare den frie udøvelse af de væsentlige elementer af demokratiet for at fremme en konstitutionel, demokratisk, fredelig og valgbaseret løsning.
Alyssandrakis (GUE/NGL).
Vores gruppe lavede et arrangement i går med deltagelse af gæster fra det venezuelanske parlament, som gav os en idé om situationen i Venezuela. Folket står bag den valgte præsident Chávez, hvis valg er blevet bekræftet mindst fem gange, og han gør en effektiv indsats for at afværge de forsøg på at styrte ham, som både større økonomiske interesser og, som vi alle ved, USA står bag. Det faktum, at EU følger situationen opmærksomt på afstand, som De sagde, og taler om konstitutionelle løsninger på et tidspunkt, hvor det er soleklart, hvem der falder inden for rammerne af Republikken Venezuelas forfatning, og hvem der ikke gør det - jeg vil minde Dem om den holdning, som den spanske regering indtog under det spanske formandskab, hvor den nærmest bifaldt kuppet mod præsident Chávez - viser, at EU's optræden ikke er stort anderledes end den, vi ser hos USA, der i hvert fald ved en overfladisk betragtning også holder sig til vent og se-linjen. Vi havde håbet på noget andet.
Yiannitsis
. (EL) Som jeg sagde, går Rådet ind for, at forfatningen og forfatningens og de lovlige fredsprocedurers institutionelle magt opretholdes for at løse den interne krise i Venezuela, og Rådet vil fortsætte med at arbejde i den retning med den samme filosofi. Jeg mener, at Rådet øver og vil fortsætte med at øve den indflydelse, som det har på det område, hvad angår Venezuela. Jeg har ikke mere at tilføje, for det dækker en lang række spørgsmål.
Formanden.
Spørgsmål nr. 11 af Efstratios Korakas (H-0881/02):

Om: Intensiveringen af forberedelserne af en krig mod Irak
USA og Det Forenede Kongerige optrapper forberedelserne af et angreb mod Irak, idet de transporterer soldater og krigsmateriel til regionen og baner vejen for en borgerkrig ved at forsyne alle i og uden for Irak, som kunne tænkes at ville støtte dem, med våben. Der findes beretninger om, at mindst seks europæiske lande benyttes til uddannelsen af irakiske oppositionsstyrker, og den ungarske regering har bekræftet, at USA officielt har anmodet om tilladelse til at benytte Taszar-basen med henblik på at uddanne 4.500 irakere "til oversættere og administratorer". Disse tiltag er helt i strid med FN-resolutionerne og skaber tvivl om inspektørernes arbejde.
Hvilke initiativer agter Rådet at tage med henblik på at forhindre, at USA og Det Forenede Kongerige udfører handlinger, som bringer verdensfreden i fare, og undgå, at FN's Sikkerhedsråd træffer en beslutning, der legitimerer krigen, og dermed imødekomme det krav, som er blevet fremsat af den verdensomspændende og den europæiske fredsbevægelse i massedemonstrationer mod krig?

Yiannitsis
. (EL) Det ærede medlem kender konklusionerne om Irak fra Det Europæiske Råd i København.
FN har som bekendt gennemført våbeninspektioner i Irak i henhold til resolution 1441 siden den 27. november. Formålet med denne resolution er at give Irak en chance for at afvæbne fredeligt. Jeg gentager det, som rådsformanden sagde i går, nemlig at krig ikke er uundgåelig. Nøglen til en fredelig ordning er, at Irak fuldt ud efterkommer resolution 1441, og, hvilket er endnu vigtigere, at Saddam Hussein samarbejder aktivt med FN's inspektører.
Næste trin i denne procedure er den 27. januar, når UNMOVIC's leder, Hans Blix, og IAEA's leder, Mohamed El-Baradei, forelægger en rapport med deres evaluering af Iraks erklæring om dets masseødelæggelsesvåben for Sikkerhedsrådet. FN's Sikkerhedsråd er stadig det vigtigste forum for løsning af Irak-problemet.
Korakas (GUE/NGL).
Vi har lyttet til den græske premierminister og rådsformanden både i dag og i går, og hvad skal jeg sige, vi er målløse. Vi har besluttet at stille et land, en nation, op mod muren, og så forlanger vi, at det afvæbner fuldstændigt. Vi - eller rettere sagt USA - der fremstiller, eksporterer og bruger masseødelæggelsesvåben? Det ville være en anden sag, hvis dette var en del af en fælles bestræbelse på generel afvæbning. Men vi hørte det i går, og vi hørte det igen i dag. Hvad skal der gøres? Irak skal have en lærestreg og skal afvæbnes! Der skal vedtages en klar fælles holdning om Irak! Ikke et ord fra rådsformanden i dag om, at inspektørerne endnu ikke har fundet afslørende bevismateriale, Bush og EU er stadig sikre på, at det vil ske. Hr. Simitis sagde også i går, at det er irrelevant, at EU har fire medlemmer, Sikkerhedsrådet vil træffe beslutning. Og hvad vil han gøre med disse fire medlemmer? Han appellerer til andre medlemmer, hr. formand, Kina og Rusland. De har selvfølgelig også et ansvar, men hvad vil de fire medlemmer fra EU gøre? Og vi vil også vide, hvad der vil blive gjort ved de amerikanske baser i EU, for tusinder af tropper er samlet i Tyskland og i Sauda klar til at intervenere, ligesom de er det i Irak-regionen. Er det vores fredsindsats?
Yiannitsis
. (EL) Rådet mener, at vi bør respektere FN's Sikkerhedsråds institutionelle rolle, og den rolle, det spiller i verdensordenen i almindelighed. Grundlæggende vil vi se, hvad der sker, og hvilke beslutninger Sikkerhedsrådet træffer. Hvorvidt inspektørerne er effektive eller ej, og hvordan de evaluerer den generelle situation, vil blive vurderet, når de har forelagt deres rapport. EU som sådan presser ikke på i nogen retning. Det græske formandskab er imidlertid besluttet på, og det har det erklæret, at hvis en krig er nært forestående, vil det gøre alt for at sikre, at EU spiller sin rolle. Hvad angår de amerikanske baser i EU, mener jeg ikke, at de indgik i spørgsmålet, og derfor vil jeg ikke give udtryk for nogen holdning til dem.
Formanden.
Spørgsmål nr. 12 af Ioannis Patakis, overtaget af Konstantinos Alyssandrakis (H-0882/02):

Om: USA's udtrædelse af traktaten om antiballistiske missiler og risikoen for verdensfreden
Efter det unilaterale skridt, USA tog ved at trække sig ud af traktaten om antiballistiske missiler (ABM-traktaten), har USA nu meddelt, at det inden 2004 vil udvikle et nationalt missilforsvarssystem, idet man vil starte med at opstille antiballistiske missiler i Alaska.
Hvilke skridt agter Rådet at tage for at få standset denne udvikling, der er til så stor fare for verdensfreden, i betragtning af at også EU-medlemsstater, såsom England og Danmark, der af USA allerede er blevet anmodet om tilladelse til at bruge militærbaser og radarinstallationer, opfordres til at bidrage til gennemførelsen af dette program?

Yiannitsis
. (EL) Rådet har ikke taget stilling til USA's missilforsvarsplaner, og ingen medlemsstat har taget stilling til det spørgsmål i Rådet.
EU's medlemsstater støtter imidlertid den resolution om bilateral nedskæring af strategiske kernevåben og den nye strategiske ramme, der blev forelagt af USA og Den Russiske Føderation på FN's 57. Generalforsamling. Resolutionen, der blev vedtaget enstemmigt af Generalforsamlingen den 22. november 2002, vedrører opbygningen af den nye strategiske forbindelse mellem USA og Den Russiske Føderation efter udløbet af ABM-traktaten.
Alyssandrakis (GUE/NGL).
Hr. formand for Rådet, det er mildest talt mærkeligt, at EU på et tidspunkt, hvor det forsøger at højne sin internationale profil, som Grækenlands premierminister fortalte os i går, har undladt at tage stilling til spørgsmålet om USA's såkaldte missilforsvarsplaner. Dette er et vigtigt spørgsmål, et spørgsmål, der har vakt opmærksomhed i den globale fredsbevægelse, som har fordømt USA's forsøg på at sende våben ud i rummet for at tjene dets formål og ambitioner, og hvis EU ikke fordømmer USA's handling, svarer det til, at det billiger den.
Yiannitsis
Jeg har noteret mig det ærede medlems synspunkt og vil huske på det.
Formanden.
Det er faktisk ikke et spørgsmål. Når det ikke er et spørgsmål, er det op til rådsformandens diskretion at sige, hvad han finder belejligt. 
Jeg giver hr. Korakas ordet i et minut til at stille et tillægsspørgsmål.
Korakas (GUE/NGL).
Med både det foregående og dette spørgsmål har rådsformanden, jeg ved ikke hvorfor, eller rettere sagt, jeg ved godt hvorfor, men jeg vil helst ikke sige det, undgået at give udtryk for den mindste kritik af USA. Som De nok har bemærket, er der her i Parlamentet blevet protesteret kraftigt imod USA's beslutning om at annullere ABM-traktaten. Vi har alle sammen sagt, at det vil fremkalde en ny runde, et nyt våbenkapløb og en enorm risiko, en enorm trussel mod verdensfreden.
Spørgsmålet er: Vil Rådet skride ind for at forsøge at få USA til at ændre sin beslutning om at sende missiler ud i rummet med alle de farer, det indebærer?
De gjorde nøjagtigt det samme tidligere. De sagde om baserne: "Jeg ved det ikke, det indgik ikke i spørgsmålet". De er græker! Souda er i Grækenland! Så svar dog, hr. rådsformand.
Yiannitsis
. (EL) Jeg synes, at jeg har svaret med de holdninger, jeg har givet udtryk for. De ved, hvordan proceduren for fremme af udenrigspolitiske spørgsmål er på EU-plan. Derfor står jeg ved dem, og jeg mener, at jeg med det, jeg har sagt, har besvaret de spørgsmål, jeg er blevet stillet i denne sag.
Formanden.
Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét spørgsmål nr. 13 af Matti Wuori (H-0884/02):

Om: Menneskerettighedssituationen i Den Tjetjenske Republik
Hvilke løfter har Den Europæiske Union fået fra Den Russiske Føderation efter topmødet mellem EU og Rusland den 11. november 2002 vedrørende den alvorlige humanitets- og menneskerettighedssituation i Den Tjetjenske Republik og navnlig med hensyn til beskyttelse af civilbefolkningen, internt fordrevne personer, adgang til Tjetjenien for international kontrol og forhindring af nye mishandlinger fra sikkerhedsstyrkernes side?
Vil EU på baggrund af den fortsatte alvorlige menneskerettighedssituation i Den Tjetjenske Republik tage initiativ til en beslutning om Den Tjetjenske Republik på det 59. møde i FN's menneskerettighedsudvalg?
og  spørgsmål nr. 14 af Bart Staes (H-0889/02):

Om: Situationen i Tjetjenien
Ved det seneste topmøde mellem EU og Rusland den 11. november 2002 i Bruxelles henviste begge parter til situationen i Tjetjenien. Spørgsmål, som uden tvivl drøftedes, var bl.a. beskyttelse af civilbefolkningen, fri adgang til regionen for FN's menneskerettighedsinspektører og observatører, fangers ret til besøg fra Røde Kors, afskaffelse af mishandling, tortur, voldtægt, forsvundne personer og henrettelser uden rettergang (uanset hvilken part, der udfører den), krænkelser af menneskerettighederne og eventuelle krigsforbrydelser.
Har Rådet siden fået konkrete oplysninger om, at Den Russiske Føderation skulle have vedtaget konstruktive foranstaltninger om nogle af disse spørgsmål?

Yiannitsis
. (EL) De spørgsmål, som de ærede medlemmer har rejst, er blevet rejst ved utallige lejligheder under den politiske dialog med Rusland. Situationen i den russiske republik Tjetjenien volder naturligvis stadig EU mange bekymringer. Af den seneste statusrapport fra Europarådets generalsekretær fremgår det desværre tydeligt, at der stadig er alvorlige svagheder i Tjetjenien, hvad angår menneskerettigheder og retsstatsprincippet.
Med denne menneskerettighedssituation i Tjetjenien er det virkelig en skam, at vi lader OSCE's assistancegruppes mandat ophøre. OSCE har gjort et nyttigt arbejde siden 1995, hvor den fik sit mandat, og EU har opfordret den russiske regering til at gøre alt for at sikre, at der kommer en opfølgningsassistancegruppe med et omfattende mandat.
På den anden side er den permanente tilstedeværelse af eksperter fra Europarådet på præsidenten for Den Russiske Føderations særlige repræsentants kontor med henblik på at beskytte menneskerettighederne og de politiske rettigheder og frihedsrettigheder i Tjetjenien ganske opmuntrende. Det beviser, at der er russiske myndigheder, som arbejder på at besvare de spørgsmål, som EU og andre organer har rejst.
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol fandt, at Moskva har givet garantier nok til, at personer af tjetjensk herkomst, som viser sig at være terrorister, kan udleveres til Rusland. En af disse garantier er, at Rusland har bekræftet, at de anklagede ikke vil blive idømt dødsstraf, deres helbred og sikkerhed vil blive garanteret, og de vil få uhindret adgang til passende medicinsk behandling og retshjælp.
Hvad angår forholdene for mennesker, der er flyttet fra Tjetjenien til Ingusjetien, har EU accepteret yderligere forsikringer fra de russiske myndigheders side om, at de ikke vil blive tvunget til at vende tilbage imod deres vilje. Samtidig bliver der stadig udtrykt bekymring over, hvilken skæbne der venter dem, som vender tilbage til Tjetjenien. EU har understreget, at der på forhånd skal sørges for, at disse mennesker kan vende tilbage til og leve under ordentlige forhold.
Hvad angår afværgelse af sikkerhedsstyrkernes misbrug, viser de seneste udtalelser fra russiske ministre om problemet, at de er besluttet på at sætte en stopper for bekræftede tilfælde af misbrug. Vi kan kun håbe, at den nylige udskiftning af chefen for de russiske militæroperationer i Tjetjenien sendte militæret et klart signal om, at loven skal overholdes af alle uden undtagelse.
Vi må forstå det tjetjenske folks generelle følelse af frygt og usikkerhed og de russiske myndigheders ængstelse, navnlig efter angrebet på Groznyj den 27. december 2002. Som følge af alt dette og den ulykkelige politiske situation skal der lægges stor vægt på både det russiske parlaments og regeringens bestræbelser på at sørge for passende politisk kontrol af militæraktioner i Tjetjenien.
Endelig er EU i gang med at fastlægge dets holdning og strategi i forbindelse med FN´s Menneskerettighedskommissions forestående 59. samling. Jeg kan ikke give Dem nærmere oplysninger, før der er blevet ført behørige forhandlinger med alle medlemsstaterne.
Wuori (Verts/ALE).
Hr. formand, vi er især bekymrede over, at situationen i Tjetjenien synes voldsomt forværret, siden den mundtlige forespørgsel blev forelagt for Rådet. OSCE's kontor i Groznyj er blevet lukket, og delegationens besøg i Tjetjenien, som var planlagt af Europa-Parlamentet, blev aflyst uden nogen rimelig grund. Rapporterne fra journalisten Anna Politkovskaja har været chokerende at læse, hærens rædselsvækkende gerninger straffes stadig ikke, og den tvungne evakuering af flygtningelejrene i Ingusjetien fortsætter. Under disse forhold er det klart, at vi ikke bare kan lade Europarådet påtage sig ansvaret for kontrol og overvågning: EU må også vedtage en mere målbevidst politik ved FN´s Menneskerettighedskommissions forestående samling.
Yiannitsis
Jeg er enig i det ærede medlems holdning - der var ikke noget tillægsspørgsmål - om, at Rådet har den samme stærke fokus på udviklingen i Tjetjenien og gennem løbende kontakt, samarbejde og konsultation med Rusland og FN's Menneskerettighedskommission forsøger at lede tingene i den rigtige retning. Lad os håbe, at det billede, vi har af Tjetjenien, med al den indflydelse, vi kan øve, snart vil forandres til det bedre.
Staes (Verts/ALE).
For det første vil jeg ønske den græske minister held og lykke med formandskabet i de kommende seks måneder. Det bliver en svær opgave, og jeg ønsker Dem virkelig held og lykke. Jeg takker Dem også for det meget udførlige svar, hr. minister. De har afgivet en meget lang redegørelse. Jeg har imidlertid indtryk af, at De ikke selv har skrevet den. Det er naturligvis en redegørelse, som er udarbejdet efter samråd mellem De 15, mellem diplomater. Og jeg kan ikke lade være med at sige, at det er en redegørelse, som intet har at gøre med realiteterne på stedet. Alle de rapporter, som vi får - hr. Vuori gjorde opmærksom på det - nævner en meget alvorlig menneskerettighedssituation. Vi ved alle sammen, at problemet i Tjetjenien kun kan løses efter politiske drøftelser, efter samtaler mellem befolkningen og repræsentanter. Jeg vil gerne ganske konkret spørge det græske formandskab, om det tror, det er muligt for Rådet at tage skridt på en kreativ måde for at muliggøre en politisk løsning af problemet med Tjetjenien gennem forhandlinger mellem alle involverede parter.

Yiannitsis
Rådet tager de skridt, jeg talte om, netop fordi det mener, at der er alvorlige problemer med menneskerettighedssituationen i Tjetjenien, som bør løses, og det øver al sin indflydelse. Hvad angår aftaler mellem Rusland og Rådet gennem intern konsultation, er disse spørgsmål jævnligt på Rådets dagsorden, og Rådet må se, hvordan og i hvilket omfang det kan øve indflydelse, så vi virkelig opnår positive resultater. At Rådet viser interesse og hele tiden engagerer sig på det plan, beviser, at det er besluttet på at påvirke situationen i Tjetjenien.
Posselt (PPE-DE).
Hr. formand, OSCE er, som vi ved, blevet udvist. Den tidligere tyske minister Blüm blev - selv om han havde visum - sendt tilbage af de russiske myndigheder på vej til Tjetjenien, vores parlamentsdelegation blev udelukket fra Dumaen. Man vil altså ikke have nogen i regionen. Mit spørgsmål til Dem lyder: Kunne Rådet ikke udøve pres på Rusland, så vi kan tage til Tjetjenien med en delegation så hurtigt som muligt, og det både med Kommissionen - kommissær Nielson eller en anden kommissær - og Parlamentet, og også Rådet, så vi kan blive informeret på stedet? Russerne kan få informationer i EU hvor som helst når som helst. Vi ønsker den samme ret hos vores partner Rusland, nemlig at vi til enhver tid kan samle informationer på stedet.
Yiannitsis
Dette spørgsmål er en gentagelse af mere generelle spørgsmål stillet af andre medlemmer. Mit svar er derfor, at Rådet løbende søger efter specifikke måder at påvirke situationen i Tjetjenien på. Vi, og dermed mener jeg Rådet, er også stærkt bekymrede over problemerne der, og vi har de samme politiske mål som dem, medlemmet har givet udtryk for.
Formanden.
Hr. Yiannitsis, jeg takker Dem for Deres samarbejde her til eftermiddag og aften, og vi ses igen til spørgetiden i næste måned i Strasbourg.
Spørgetiden til Rådet er afsluttet.
(Mødet hævet kl. 19.00)

Korakas (GUE/NGL)
. (EL) Pirker-betænkningen, som det græske kommunistparti har stemt imod, har startet en sneboldeffekt, som skal få Europa-Parlamentet til at vedtage racistiske og fremmedfjendtlige beslutninger for at holde indvandrerne ude af ?U.
Det Europæiske Råd i Sevilla besluttede at opbygge endnu en repressiv overnational mekanisme, det europæiske grænsevagtkorps. Den umiddelbare opbygning af et sådant korps er imidlertid i modstrid med medlemsstaternes forfatninger, hvorfor Kommissionen har besluttet sig for en hybrid løsning, som den refererer til som "fælles tjenester til kontrol af de ydre grænser".
Det blev også besluttet at indarbejde den fælles håndbog for grænseforvaltning - endnu en ren politihåndbog - i fællesskabslovgivningen, når den er blevet revideret og gjort endnu mere antidemokratisk.
Endelig er der planer om at bruge satellitter og radar til overvågning af EU's grænser ved at gøre brug af Galileo-satellitnavigationssystemet, mens der er blevet føjet endnu en tjeneste til rækken af overvågnings- og polititjenester, SCIFA+, som skal fungere som styringsinstrument, der koordinerer disse opgaver. 
Det er bekymrende, at betænkningen, som er blevet vedtaget af Europa-Parlamentet, er endnu mere autokratisk end meddelelsen fra Kommissionen. Betænkningen sidestiller illegal indvandring, som den opfører som et eksempel på en trussel, med organiseret kriminalitet, accepterer propagandaen om "nye trusselsscenarier", kritiserer forsinkelsen i forbindelse med opbygningen af grænsevagtkorpset osv.
Sacrédeus (PPE-DE)
I formandskabets konklusioner fra Det Europæiske Råds møde i Sevilla i juni 2002 opfordrede Rådet Kommissionen til at foretage en undersøgelse af ansvarsfordelingen mellem medlemsstaterne og Unionen ved forvaltningen af de ydre grænser.
Dette skulle ske før juni 2003, hvorfor resultaterne af denne undersøgelse stadig ikke er blevet gennemført.
På trods heraf vælger Europa-Parlamentet i beslutningen at foregribe undersøgelsen og kræve, at konventet skal undersøge mulighederne for at finde et retsgrundlag for et europæisk grænsevagtkorps, og at Rådet skal etablere et sådant korps.
Vi kan se, at der er behov for et tættere samarbejde på dette område, men mener, at et så vidtrækkende forslag statsretsretligt, juridisk, demokratisk og finansielt kræver en kvalificeret undersøgelse som grundlag, før sagen overhovedet kan behandles. Et grænsevagtkorps er, hvor tilfældigt et mandat det end får, trods alt en ny institution og en ny juridisk myndighed for EU.
Fitzsimons (UEN)
Kommissionens meddelelse om den fremtidige ældreomsorg og sundhedspleje, som især fokuserer på sikring af adgangen, kvaliteten og den økonomiske holdbarhed, opstiller en nyttig ramme for udveksling af oplysninger vedrørende de udfordringer, som medlemsstaterne står over for på dette område. For flere år siden havde vi det vellykkede europæiske ældreår, som indebar en anerkendelse af de ældres bidrag i vores samfund.
Beskæftigelsesudvalgets betænkning betyder en betydelig udvidelse af denne ramme. Jeg er glad for, at meddelelsen er genstand for en forhandling, så medlemsstaterne og offentligheden kan lære mere om de udfordringer, der er involveret. Sundhedsplejesystemernes organisation, finansiering og styring henhører selvfølgelig under medlemsstaterne.
Familien, samfundsgrupper og frivillige, som kan levere støtteydelser og indførelsen af hjemmepleje til ældre plejekrævende personer bør udgøre en del af denne sundhedsstrategi.
Jeg stemte ikke for de ændringsforslag, som ikke indebar en anerkendelse af den positive udvikling inden for ældreomsorgen. Jeg tilslutter mig Kommissionens opfattelse af, at sundhedssituationen og sundhedsplejesystemet i EU generelt er blandt verdens bedste. Jeg stemte for ændringsforslaget om at fremme samarbejde frem for den åbne koordinationsmetode.

Marques (PPE-DE)
Jeg takker hr. Mantovani for den betænkning, som han har udarbejdet, og som behandler et spørgsmål, der bør optage os alle, nemlig sundhedsplejens og ældreomsorgens fremtid.
Da det drejer sig om en meddelelse, der er udtryk for almindelig konsensus blandt de involverede parter, vil jeg gerne gentage min støtte til Kommissionens konklusioner og de mål, der opstilles om at udvikle praktiske politikker for aktiv alderdom og inddragelse af alle berørte parter i fastsættelsen af politikken inden for social beskyttelse, integration og beskæftigelse. Under hensyntagen til behovet for en reaktion på aldringen og samtidig for at sikre økonomisk vækst og økonomisk bæredygtighed vil medlemsstaterne - også i henhold til den strategi, der blev vedtaget på Rådet i Göteborg i juni 2001 - have følgende mål at nå: øge beskæftigelsesfrekvensen, nedbringe den offentlige gæld for at udligne stigningen i udgifterne til pensioner og sundhedspleje samt reformere pensionssystemerne.

Yiannitsis
Rådet har udtrykt tilfredshed med Annan-planen som et forslag, der meget vel vil kunne løse Cypern-problemet. Det venter på, at de to parter når til enighed, og sammen med Europa-Kommissionen er det i gang med at undersøge, hvilke aspekter af gældende fællesskabsret der kan være i modstrid med planen.
Overgangsperioder, som ofte forekommer, selv under forhandlinger med kandidatlande, og som accepteres eller vil blive accepteret i dette tilfælde, og mindre, ubetydelige afvigelser fra fællesskabsretten, som Europa-Kommissionen har sagt, at den kan acceptere for at fremme en løsning af Cypern-problemet, kunne, naturligvis forudsat at både den græsk-cypriotiske og den tyrkisk-cypriotiske side er enige, indgå i den endelige løsning uden at forårsage nogen særlige problemer for den endelige løsnings dynamik og resultater.
