Återupptagande av sessionen
Ordföranden
Jag förklarar Europaparlamentet session återupptagen efter avbrottet den 3 december 1998.

Justering av protokoll
Ordföranden
Protokollet från det förra sammanträdet har delats ut.
Finns det några synpunkter?

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Jag skulle vilja ingripa angående sidorna 6 och 7 i protokollet. I fråga om majoritet var förutsättningarna för att stadgan skulle antas nämligen kvalificerad majoritet och för parlamentsledamöterna absolut majoritet, vilket ni själv har erkänt. Därför inbillar jag mig att man av misstag förklarat följande bestämmelser antagna: stycke g) i ingressen - vilket fick 270 röster -, ändringsförslag 84 i bilagan - som fick 264 röster -, artikel 1-1 i bilagan - vilken i den första rundan fick 251 röster och 212 röster i den andra -, artikel 2 i bilagan - som i den första rundan fick 279 röster och 288 i den andra -, artikel 8.1 i bilagan - som fick 311 röster - samt slutligen artikel 5 i bilagan - som fick 297 röster. Dessa bestämmelser finns i förslaget till den stadga som har antagits. Jag anser att de inte borde ha förklarats antagna, och jag tror inte att vi kan godkänna protokollet som innehåller detta uppenbara fel, eftersom det handlar om viktiga bestämmelser i den aktuella texten.

Ordföranden
Fabre-Aubrespy! Kommer ni ihåg att ni faktiskt tog upp frågan när den text höll på att godkännas som det hade röstats om artikel för artikel? Det är när själva omröstningen sker som man måste fastställa majoritet, och det var då man konstaterade att denna majoritet hade uppnåtts med god marginal. Jag sade även till er att jag skulle återförvisa frågan till utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet. Ni har skickat mig ett brev som jag skall vidarebefordra till utskottet för arbetsordningen för att få den slutgiltiga tolkningen. För närvarande betraktas dessa artiklar som antagna enligt min tolkning av omröstningen, vilken må vara riktig eller felaktig. De är alltså antagna. Texten har skickats till rådet som för övrigt just uppmärksammat den vid Europeiska rådets möte i Wien. Men er skriftliga protest kommer omedelbart att vidarebefordras till utskottet för arbetsordningen, så att det kan granska tolkningen.

Eisma
Herr ordförande! Jag har redan tidigare bett om er uppmärksamhet för en förbättring av möjligheterna till parkering av cyklar i den här byggnaden, till exempel genom att i det övertäckta garaget avstå från en bilparkeringsplats för att ge mer utrymme till cyklarna. Jag har ännu inte fått något svar från er fastän den person som då var ordförande försäkrade att det skulle göras något åt den här saken. Får jag ändå be er: vill ni, vilket jag bad om förra gången, förbättra situationen så att cyklisterna inte alltid får stå tillbaka för bilisterna. Ta bort en av bilparkeringsplatserna så att cyklisterna har mer utrymme att ställa sina cyklar på en torr plats.

Ordföranden
Tack så mycket, herr Eisma.
Jag skall ta reda på vad som har hänt, och varför ni inte har fått något svar. Men ni kommer att få det.

Duhamel
Herr ordförande! Jag har just fått veta att talmannen i Chiles senat, Zaldívar, som stöder general Pinochets statskupp, skall komma till Europaparlamentet i morgon för att ta Pinochet i försvar. Kan jag få fråga inom ramen för vad detta besök äger rum och av vilken anledning?

Ordföranden
Herr Duhamel! Ni har blivit felaktigt underrättad. Zaldívar, senatens talman, var landsförvisad i många år just därför att han var emot general Pinochets statskupp. Han kommer som alla andra kammartalmän och besöker mig. Det är helt enkelt så att jag inte känner till motivet med hans besök. Det är en fråga som jag inte ställer till kammartalmän. Jag har parlamentets resolution. Det var inte svårt att svara honom, eftersom parlamentet redan har antagit resolutioner på området.

Janssen van Raay
Herr ordförande! Jag har en verklig ordningsfråga att ta upp, grundad på artiklarna 2, 5 och 119 i arbetsordningen. Det är säkert glädjande för Falconer och Balfe och deras anförvanter att höra att jag har mottagit juridisk rådgivning som fått mig att i enlighet med förfarandet Beate Weber väcka talan i första instans för att få till stånd ett upphävande av presidiets beslut av den 15 och 16 december 1997. Så snart kvestorerna har fattat ett formellt beslut så inleds den tvåmånadersperiod i inom vilken det måste ske. Jag skall bespara er argumenten, det finns ett juridiskt argument och ett skatteargument, men ni, herr ordförande, är en erfaren och auktoritativ jurist. Det vet jag av erfarenhet. Ni skulle göra mig en tjänst, jag kan överlämna denna rådgivning till er generalsekreterare, om ni personligen undersökte om inte beslutet om bestraffning av ledamöter, som inte deltar i omröstningar med namnupprop, borde omprövas i ljuset av den nya stadgan för parlamentets ledamöter.

Ordföranden
Herr Janssen van Raay! Jag är tacksam om ni ger mig denna information, och naturligtvis kommer jag att lämna den till presidiet. Detta är inte en personlig fråga för mig, även om det ibland tolkas så. Det är presidiets beslut och presidiet kommer att besluta om denna fråga skall ses över eller ej.

Van Putten
Herr ordförande! Jag vill ta upp ledamöternas säkerhet och komma med en varning. Jag var med om följande händelse i Bryssel. En fredag hade jag en grupp besökare i LEO-byggnaden på femte våningen och plötsligt började flera personer, oberoende av varandra, känna lukten av brandrök. Det dröjde ungefär tjugo minuter av telefonsamtal från den ena avdelningen till den andra innan det överhuvudtaget utlöstes något larm. Jag tror att om det verkligen skulle utbryta brand i byggnaden, så skulle det vara alldeles för sent. Skulle ni vilja låta säkerhetsavdelningen i Bryssel med hjälp av tester undersöka om ledamöternas säkerhet inte står på spel vid sådana här situationer. När allt kom omkring så var det ingen brand, men det visste vi inte.

Ordföranden
Tack så mycket, fru van Putten! Vi noterar vad ni har sagt och kommer att fråga säkerhetstjänsten. Hittills är vår erfarenhet att vi brukar stoppas i tjugo minuter, eftersom hissarna slutar fungera så länge vid larm. Men detta fall är annorlunda, och vi skall ta reda på vad som har inträffat. Ni kommer att informeras om resultatet av denna undersökning.
(Protokollet justerades.)

Arbetsplan
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är fastställandet av arbetsplanen.
Det slutgiltiga förslaget till föredragningslista som utarbetats av ordförandekonferensen i enlighet med artikel 95 i arbetsordningen har delats ut.
Följande ändringar har föreslagits:
Måndag: inga ändringar.
Tisdag:

Lulling
Herr ordförande! Jag skulle vilja be er att göra en liten ändring i fråga om tisdagen. Föredragningslistan föreskriver att vi skall granska de betänkanden som kommer från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, däribland mitt. Ett betänkande om fisket har dock skjutits in mellan ett betänkande från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik och mitt betänkande, vilket skulle följas av ett annat betänkande om fisket. Det är inte särskilt rationellt med tanke på användningen av parlamentsledamöternas och kommissionärernas tid. Eftersom det handlar om en andra behandling, skulle jag vilja att mitt betänkande granskades före Souchets betänkande. Detta kommer att ta fem minuter. Det är en bättre lösning, eftersom kollegorna från fisket då inte behöver vänta. Jag ber er alltså att göra denna lilla ändring, vilket även kommissionär de Silguy önskar.

Ordföranden
Fru Lulling! Jag hade mycket gärna gjort den, men som ni vet måste en politisk grupp eller 29 parlamentsledamöter föreslå en ändring i föredragningslistan en timme före sammanträdets början, för att man skall kunna göra detta. Jag har inte fått en sådan förfrågan, med reservation för fel från min sida. Men jag ser att Oomen-Ruijten ber att få ordet. Jag skall låta henne få det.

Oomen-Ruijten
Herr ordförande! Vi har förbisett den här saken och det ber jag om ursäkt för. Jag tycker att Lullings begäran är mycket rimlig. Hon har ett betänkande som kanske kommer att behandlas i tio minuter och jag tror att det är viktigt att tidigarelägga det en aning. Jag ser på kollegorna på andra sidan och även på Green att man inte har några invändningar. Det är ändå väldigt ologiskt ordnat som det ser ut nu.

Ordföranden
Om det inte finns några invändningar går vi till omröstning om Lullings begäran.
(Parlamentet godkände begäran.)

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Beträffande tisdagens föredragningslista, skulle jag å vår grupps vägnar inte vilja be om att en ändring genom att tillämpa artikel 129 görs, men att betänkande Elles om beviljande av ansvarsfrihet för 1996 återförvisas till utskottet. Faktum är att betänkandet granskades häromdagen i budgetkontrollutskottet och den centrala punkt som beviljar ansvarsfrihet fick 14 röster mot 13 röster, även om en omröstning redan ägt rum om denna fråga.
Betänkandet såsom det läggs fram för oss innehåller uppenbara motsägelser. Styckena g), i) och j) i ingressen skulle normalt sett leda till att ansvarsfrihet inte beviljas. På samma sätt förhåller det sig med till exempel artikel 5 och flera artiklar i beslutet. Den sista artikeln som beviljar ansvarsfrihet strider alltså mot resten av resolutionen, något som inte kommer att kunna hävas eftersom vi just fått veta att utskottet för arbetsordningen kommer att föreslå för parlamentet att det inte skall godkänna ändringsförslagen om bestämmelsen angående beviljande av ansvarsfrihet.
Om budgetkontrollutskottets medlemmar, och i synnerhet föredraganden, hade känt till utskottets för arbetsordningen ståndpunkt, tror jag inte att det förslag som han gav i budgetkontrollutskottet hade formulerats på samma sätt. Faktum är att detta förslag gav budgetkontrollutskottet frihet att antingen bevilja eller vägra ansvarsfrihet. Det är av denna anledning som jag genom tillämpningen av artikel 129 begär att betänkande Elles skall återförvisas till budgetkontrollutskottet i ljuset av, dels den inneboende motsägelsen i betänkandet, dels utskottets för arbetsordningen nya ståndpunkt.

Ordföranden
Vill någon tala för denna begäran?

Elles
Herr ordförande! Jag måste erkänna att de senaste dagarnas händelser har varit fullkomligt oförutsägbara avseende 1996 års betänkande om ansvarsfrihet. Jag hade trott att 1996 års budget snarare skulle ha varit viktigare än debatten om ansvarsfrihet för 1996, men verkligheten har visat sig vara en annan.
Det vi hört herr Fabre-Aubrespy säga under eftermiddagen är riktigt. Vi har nu ett betänkande som är oerhört strängt i avseende på hela frågan om skötseln av ärendet om ansvarsfrihet för 1996, och ändå innebär den väldigt obetydliga majoritet, som uppnåtts av våra socialdemokratiska kolleger i labourpartiet då en av oss råkade gå iväg, att vi nu står inför ett godkännande snarare än ett förkastande eller avslag i fråga om beviljande av ansvarsfrihet.
I ljuset av det faktum att vi också har fått ett nytt avgörande som innebär att vi nu måste tillämpa procedurreglerna vid omröstningen snarare än fördraget, föreslår jag att vi återförvisar detta betänkande tillbaka till utskottet och tar upp det vid vårt nästa sammanträde.

Ordföranden
Vill någon tala emot?

Tomilson, The Lord
Herr ordförande! Jag skulle vilja invända mot Fabre-Aubrespys förslag. Han har än en gång visat sig vara en dålig förlorare. Jag har aldrig ansett att ett röstresultat på 14/13 skulle vara en icke godtagbar majoritet.
När han säger att vi fått ny information så har vi faktiskt inte alls fått någon ny information från utskottet avseende procedurregler, mandatprövning och prövning av immunitet. Det enda vi fått är en ny bekräftelse av gällande regler.
Vi har i utskottet haft en mycket ingående debatt. Som herr Elles med all rätt hävdar, är vår kritik ibland hård. Vi har dock ofta utsatt kommissionen för hård kritik utan att vägra den ansvarsfrihet. Vid ett tillfälle bad vi om ett uppskjutande av beviljande av ansvarsfrihet, men sedan dess har en förbättring kommit till stånd vad gäller kommissionens inställning. Jag skulle vilja säga den att den fortfarande har en bit kvar, men enligt majoriteten i utskottet, finns det tillräckliga grunder för framsteg så att vi kan fortsätta framåt och bevilja ansvarsfrihet.
Jag hoppas att vi nu kommer att förkasta Fabre-Aubrespys förslag, sedan vi haft en ordentlig debatt om detta i utskottet. Jag ser att ordföranden har begärt ordet, men ordföranden är en mycket partisk person i denna fråga, med tanke på att hon själv har bordlagt ett ändringsförslag till förmån för avslag.

Ordföranden
Ordföranden har rätt att uttrycka en åsikt i enlighet med artikel 126.

Theato
Herr ordförande! För någon tid sedan bad jag er låta granska om fördraget, i synnerhet artikel 206, är förenligt med bilaga V i arbetsordningen, eller om det finns luckor. Jag har just varit i utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet, som ni hade gett i uppdrag att bestämma huruvida det existerade denna diskrepans, som jag berörde. Det har inte yttrats någon entydig åsikt i denna fråga, om jag nu får säga så. Ni kommer att få en skrivelse från utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet, där det klargör sin ståndpunkt.
Men jag vill säga att såvitt jag har förstått skall fördraget ändå äga företräde. Denna fråga har ännu inte avgjorts. Man kommer att klargöra för er i vad mån dessa saker är förenliga. Jag vill inte uttala mig för eller emot ansvarsfrihet, även om Lord Tomlinson syftade till detta. Jag vill bara säga att jag naturligtvis är ledamot i detta Europaparlament och alltså också kan besluta om hur jag röstar eller inte röstar.
(Applåder)

Ordföranden
Vi går nu till omröstning om begäran om återförvisning till utskottet av Ellesbetänkandet.
(Parlamentet förkastade begäran.)

Müller
Herr ordförande! Ja, jag kan säkert också förlora, Joan Colom. Det är för ögonblicket inte det som är problemet för mig, eftersom det ju kommer att visa sig på torsdag. Min fråga till ordföranden är följande: När får ledamöterna i budgetkontrollutskottet möjlighet att fundera över det resultat som utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet kommit fram till? Vi har naturligtvis avgett vårt utlåtande med en viss osäkerhet. Därför ber jag er lägga fram ett förslag till förfarande för oss, eftersom jag anser att det faktiskt inte går an att vi i fråga om förfarandet godkänner utlåtandet från utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöternas immunitet, utan någon debatt. Jag ställer alltså frågan: När kommer det att äga rum en debatt om förfarandet?

Ordföranden
Fru Müller! Utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet kommer att föreslå en tolkning, vilket är vad budgetkontrollutskottet har begärt. Denna tolkning kommer att tas upp till omröstning i kammaren utan debatt. Jag hoppas att vi i morgon mot slutet kan rösta om den. Naturligtvis kommer tolkningen att läsas upp i kammaren. Detta är det förfarande som gäller enligt arbetsordningen: att läsa upp tolkningen för att antas eller förkastas.

Martens
Herr ordförande! Jag tycker att det egentligen inte är försvarbart att vi nu, på grundval av information från vissa ledamöter, måste rösta om ett beslut som skulle ha fattats av utskottet för arbetsordningen. Det är ingen här som har någon dokumentation om det här och vi förväntas fatta ett beslut. Jag begär att vi i framtiden får tillgång till nödvändiga dokument innan vi förväntas fatta ett beslut.

Ordföranden
Herr Martens! Vi har inte röstat om utskottets för arbetsordningen beslut, utan om en begäran att återförvisa ärendet till utskottet, vilket är något helt annat.
Utskottet för arbetsordningen kommer att ge sin tolkning, vilken sedan meddelas i plenum. I artikel 162.4 i arbetsordningen står följande: " Om en politisk grupp eller minst 29 ledamöter reser invändningar mot utskottets tolkning, skall ärendet gå till omröstning i parlamentet. Texten skall antas med enkel majoritet, under förutsättning att minst en tredjedel av ledamöterna är närvarande. Vid avslag skall ärendet återförvisas till utskottet." Detta innebär att så snart vi får tolkningen från utskottet för arbetsordningen, vilken jag ännu inte själv känner till, kommer den att behandlas i plenum.
Alla kommer att få texten tillräckligt lång tid i förväg för att kunna nyttja den rätt såsom föreskrivs i artikel 162.4. En grupp kan alltså begära att tolkningen förkastas genom att motsätta sig den. Parlamentet röstar och beslutar efter det att alla hunnit läsa tolkningen och bestämt om de vill opponera sig eller inte.

Aelvoet
Herr ordförande! Förra torsdagen meddelade ordförandekonferensen att resultatet av onsdagens samtal i utskottet för arbetsordningen skulle läggas fram för ordförandekonferensen för att förhindra att det skulle bli en ändlös debatt om förfarandet. Jag skulle vilja fråga er hur man nu skall sammanföra de två delarna med varandra. För det första skulle jag inte gärna vilja att det klockan nio i morgon läggs fram en text som de politiska grupperna inte har kunnat undersöka, begrunda och jämföra med utlåtanden från andra utskott, det gäller ju här ett mycket grundläggande problem. För det andra skulle jag vilja ha litet konsekvens i utformningen av avtalen i kammaren. Om man säger att saken skall behandlas vid ordförandekonferensen, så tycker jag inte att omröstningen i plenum inte kan ske före det.

Ordföranden
Fru Aelvoet! Ordförandekonferensen saknar behörighet att tolka arbetsordningen. Det finns ett system som fastslagits i arbetsordningen, som jag just har läst upp för er. Så snart jag får tolkningen kommer den att meddelas i plenum, och jag skall se till att tolkningstexten omedelbart skickas till alla grupper. Vare sig ni får meddelandet i kväll eller i morgon klockan nio, kommer ni att få åtminstone tre timmar på er före omröstningen för att formulera invändningar mot tolkningen. Det är vad som föreskrivs i artikel 162.4.
Er grupp eller 29 parlamentsledamöter kan protestera och plenum kommer att avge ett utlåtande framemot förmiddagens slut. Ordförandekonferensen är inte behörig. Jag är ledsen men inget avtal kan strida mot arbetsordningen. Den måste respekteras i det avseendet och vi gör alltså på detta sätt.

Fabre-Aubrespy
Herr ordförande! Innan ni förklarar den fråga avslutad som jag själv tagit upp genom att begära återförvisning till utskottet, skulle jag vilja att ni förtydligar ett av era uttalanden. Jag tror att ni har dragit en förhastad slutsats om att förkasta begäran om återförvisning. Artikel 129.2 föreskriver nämligen att man endast kan begära återförvisning till utskottet en gång, men det är under var och en av förfarandets tre faser, det vill säga fastställandet av föredragningslistan - där vi nu befinner oss -, debattens öppnande - vilket äger rum i morgon bitti - och den slutliga omröstningen - som jag tror kommer att äga rum onsdag morgon. Alltså medför förkastandet av min motion naturligtvis inte på något vis att det är omöjligt att begära andra återförvisningar till utskottet. Man kan bara inte göra det nu längre när föredragningslistan skall fastslås, och man kommer bara att kunna göra det en gång under de två andra faserna.

Ordföranden
Så är det. Ni har helt rätt.

Dell'Alba
Herr ordförande! Kan jag bara få be er att gå vidare till andra frågor på föredragningslistan. Jag tror att vi har utvecklat denna fråga tillräckligt och att allt har retts ut. Tack.

Ordföranden
Jag tror att allt klarats upp, men det är ändå bra att parlamentsledamöterna kan uttrycka sin åsikt i en så viktig fråga.

Pack
Herr ordförande! Jag ville bara göra er uppmärksamma på att det egentligen är ett otillständigt förfarande, när en fråga, som borde ha klargjorts redan före budgetkontrollutskottets sammanträde, klargörs först tre eller två dagar före omröstningen, och vi då råkar in i den situation där vi nu befinner oss. Något sådant borde inte få ske i denna kammare! Om det inte är klart hur man skall förfara - i enlighet med fördraget eller med arbetsordningen - då är det er plikt att klargöra det i god tid före budgetkontrollutskottets sammanträde, och inte efteråt. Då skulle vi inte ha den situation vi har i dag!
(Applåder)

Ordföranden
Fru Pack! Jag tycker att ni har helt rätt. Men för detta krävs det att behandlingen i det behöriga utskottet sker med större framförhållning. Utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet träffades så snart som möjligt. Jag beklagar.
Onsdag: inga ändringar.
Torsdag:

Ordföranden
Europeiska socialdemokratiska partiets grupp föreslår att betänkandet av Palacio Vallelersundi om kvaliteten på utformningen av juridiska texter, och Cotbetänkandet " Lagstifta bättre" , betänkande 1997 skall behandlas i en gemensam debatt.
Herr Cot har ordet för att motivera begäran.

Cot
Herr ordförande! Jag vill bara säga ett par ord, eftersom ärendet är enkelt. De båda betänkandena hänger nära samman, eftersom det ena handlar om förfarandet, det andra om förutsättningarna, och det skulle vara orimligt att ha två fristående diskussioner om två betänkanden som det finns ett så tydligt samband mellan.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Jag skriver under på det som Cot sade. Det är naturligt att båda betänkanden debatteras gemensamt, eftersom de tar upp den materiella och den formella kvaliteten, och form och innehåll är intimt förknippade.

Ordföranden
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet godkände begäran.)
Fredag: inga ändringar.
(Arbetsplanen fastställdes med dessa ändringar.)

Tilläggs- och ändringsbudget nr 1/98
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är behandlingen av betänkande (A4-0497/98) av Tillich och Lord Tomlinson för budgetutskottet om tilläggs- och ändringsbudget nr 1/98 till Europeiska gemenskapernas allmänna budget för budgetåret 1998 (C4-0677/98).
Föredragande Tillich har ordet.

Tillich
Herr ordförande! I slutet av april 1998 lade kommissionen fram förslaget till tilläggs-och ändringsbudget för 1998, och rådet och Europaparlamentet överenskom under budgetförfarandet för 1998 att vi - rådet och parlamentet - välvilligt skall granska en tilläggsbudget för 1998, för den händelse kommissionen slår fast att betalningsbemyndigandena inte räcker till under budgetåret 1998. Kommissionen har fullföljt sin skyldighet och lagt fram denna tilläggsbudget. Detta förslag förutser en höjning av betalningsbemyndigandena för rubrikområdena 3 och 4 med 200 miljoner ecu, inklusive de 100 miljonerna ecu för Phare, och vidare 100 miljoner ecu för Europeiska socialfonden och 150 miljoner ecu för Avsnitt I - Europaparlamentet - jämte de av er just påtalade 400 miljonerna ecu för livsmedelsstödet till Ryssland.
I flera trepartssammanträden och i båda samråden med rådet kom Europaparlamentet och rådet överens om att detta betänkande om tilläggs- och ändringsbudgeten skall behandlas gemensamt med Notenboom-förfarandet och budgeten 1999, som ett paket. Rådet har i sina förslag så långt som möjligt kommit Europaparlamentet till mötes, det vill jag försäkra kollegerna. Det livsmedelsstöd om 400 miljoner ecu som planeras för Ryssland kommer, som rådet önskat, att stödjas av Europaparlamentet, men på det villkoret att kommissionen säkerställer fördelningen av livsmedlen, förebygger bedrägerier och tar hänsyn till principen om nödläge. Den 8 december gjordes det under samrådet en avstämning om detta mellan de tre institutionerna, för att man här skulle enas om kommentarerna till budgetposterna, och kommissionen har i dag lämnat fram det aktuella förslaget som bilaga till denna tilläggs- och ändringsbudget.
Jag vill påpeka för kollegerna att det är viktigt att omröstningen görs i dag, eftersom morgondagen är den sista dagen på tidsfristen. Om vi i dag under den första behandlingen inte röstar för denna tilläggs- och ändringsbudget, som rådet redan har antagit, så utgår den. Vi skulle då för 1998 inte ha någon tilläggs- och ändringsbudget, med den effekten att vi inte kan garantera någon tidigarelagd finansiering av våra byggnader.
Som tillägg till de ändringsförslag som kollegerna har ställt vill jag säga: För det första täcks dessa av kommentarerna till budgetposterna, och för det andra kommer vi i morgon att debattera förordningen, som då till slut säkert kommer att ta upp de önskemål, som kollegerna har uttalat.

Tomlinson, The Lord
Herr ordförande! En del av tilläggs- och ändringsbudgeten är 150 miljoner ecu till avsnitt I i budgeten. Detta ligger inom parlamentets område och dessa pengar har anslagits för parlamentets byggnader. Om vi skulle debattera detta i två och en halv minut, skulle det medföra att parlamentet tjänar 60 miljoner ecu per minut under denna debatt för investeringar i våra byggnader.
Den resolution som antogs av budgetutskottet säger uttryckligen att rådet har inkluderat denna summa på 150 miljoner ecu för parlamentets byggnadsverksamhet så att vi skall ha möjlighet att fortsätta den politik som innebär att vi köper dessa byggnader då villkoren är de rätta. Köpet av byggnader för parlamentets räkning kommer att leda till avsevärda besparingar för de europeiska skattebetalarna.
Alla parlamentets ledamöter kommer att inse att vi särskilt i Bryssel, men senare även för IPE IV-byggnaden i Strasbourg, har använt oss av vår årliga ramassage för kapitaltillförsel till våra byggnader. Denna politik har varit så fördelaktig att parlamentsledamöterna kanske inte känner till att vi redan äger det som gick under namnen D1 och D2- delarna av vår byggnad i Bryssel och en ansenlig del av D3. Med denna tilläggs- och ändringsbudget, kommer vi att närma oss rollen som ägare till D3-byggnaden och därmed också till hela Leopoldkomplexet. Om vi fortsätter denna ramassage process, kommer vi att kunna göra detsamma inte bara här i Strasbourg med IPE IV-byggnaden, utan även med vissa av parlamentets byggnader i Luxemburg. Allt detta är en del av ambitionen, liksom att säkerställa att byggnaderna Belliard I och II förvärvas och görs tillgängliga för Regionkommittén och Sociala och ekonomiska kommittén.
Denna tilläggs- och ändringsbudget för oss ett stort steg framåt mot att få äganderätt till våra egna byggnader och spara pengar inför framtiden. Jag rekommenderar parlamentet detta.

Ordföranden
Vi skall nu genomföra omröstningen.
(Parlamentet antog resolutionen, och ordföranden förklarade tilläggs- och ändringsbudget nr 1/98 antagen.)

Tolkning av arbetsordningen
Ordföranden
Ärade ledamöter! Jag har precis fått en skrivelse från ordföranden för utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet i vilken tolkningen är den jag nämnde under vår debatt om föredragningslistan. Denna tolkning lyder ordagrant:
" Utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet ansåg att bestämmelserna i bilaga V inte avvek från arbetsordningens allmänna bestämmelser om ingivning av ändringsförslag, då dessa mottogs i enlighet med artikel 125. Utskottet preciserade härvidlag att de ändringsförslag som stred mot behörigt utskotts beslut var otillåtliga.
För det första ansåg utskottet med hjälp av två fristående omröstningar att bestämmelserna i bilaga V för övrigt var tillämpbara. För det andra ansåg det att hela bestämmelsen på nytt skall undersökas i enlighet med artikel 162.2."
Denna skrivelse kommer omedelbart att vidarebefordras till de politiska grupperna liksom till föredraganden och ordföranden för budgetkontrollutskottet. Tolkningen kommer att föras till dagens protokoll, och således måste alla invändningar i frågan lämnas in i början av morgondagens sammanträde. Om man motsätter sig denna tolkning kommer vi att rösta om den i morgon vid middagstid. Allt detta kommer att förklaras i en not till mottagarna för skrivelsen.

5: e ramprogrammet inom FoTUD (1998-2002)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är debatten om betänkande (A4-0493/98) av Quisthoudt-Rowohl för Europaparlamentets delegation till förlikningskommittén om förlikningskommitténs gemensamma utkast till Europaparlamentets och rådets beslut om femte ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (1998-2002) (3626/98 - C4-0646/98-97/0119(COD)).

Quisthoudt-Rowohl
Ärade herr ordförande, kära kolleger! För att nå denna slutpunkt och detta förlikningsresultat krävdes fyra förlikningssammanträden. Jag tror att vi därmed har satt nytt rekord. Nu kan man naturligtvis fråga sig om resultatet egentligen rättfärdigar hela denna insats. Ur parlamentets synvinkel tror jag att jag som föredragande kan säga ja, det blev ett bra resultat för oss. Redan från början kunde vi slå fast att rådet på väsentliga punkter hade övertagit strukturen i ramprogrammet och det innehåll, som vi med delvis överväldigande majoritet hade godkänt, så att det på detta område egentligen bara gjorts detaljkorrigeringar. Det var inte den svåra delen i hela förfarandet.
Men rådet har, antingen i sin stora vishet eller av rädsla för eventuell utveckling, lagt in några ändringar, några artiklar, som inte på något sätt var acceptabla för oss. Vi ägnar oss alla åt förberedelserna inför Agenda 2000, och inför en eventuell nyfinansiering av Europeiska unionen. Det kan hända att denna nya finansiering även kommer att få effekt på forskningspolitiken, och att det då kommer att vidtas ändringar. För parlamentet som lagstiftande organ var det dock inte acceptabelt att rådet ensamt skulle kunna rösta och besluta om eventuella ändringar. Vi har åter uppnått att fullt medbestämmande skall gälla för alla kommande ändringar av ramprogrammet för forskning, så som det föreskrivits i fördragen.
Ytterligare en punkt som var mycket viktig för oss, även om den inte rönt så stor uppmärksamhet i den allmänna diskussionen: Vi lever i en tidsålder med snabba förändringar och stor flexibilitet. Det är inte möjligt att 1997/98 veta vilka problem som möjligen kan uppstå år 2000/2001, och vad vi då i förekommande fall måste lösa med hjälp av forskning, innovation och innovativa produkter. Därför har vi insisterat på att det efter halva löptiden skall göras en utvärdering av programmets innehåll. Vi har inte för avsikt att då, alltså om två, tre år, sätta i gång något trögt förfarande. Men vi vill gärna, om vi då eventuellt har en ny kommission med andra prioriteringar, kunna vara med och besluta om dessa prioriteringar. Vi har också lyckats med det.
En tredje punkt som låg oss varmt om hjärtat var hänsynen till de små och medelstora företagen i ramprogrammet för forskning. Vi kan slå fast att det under den senaste tiden gjorts mycket stora framsteg på detta område, inte minst tack vare kommissionens bemödanden. Men om vi anser att de små och medelstora företagen är ryggraden i vår ekonomi när det gäller att skapa arbetstillfällen, då måste vi också undanröja alla eventuella svårigheter för att dessa företag i så hög utsträckning som möjligt skall kunna få del av forskningsstödet, som sedan någon gång bör utmynna i nya arbetstillfällen. Därför har vi utökat möjligheten för de små och medelstora företagen att delta. Vi har också infört regler för att underlätta deltagandet. Rådet har godkänt dessa krav - förvisso efter utdragna diskussioner.
Nu, måste jag säga, kommer jag fram till en droppe malört i detta förlikningsförfarandes glädjebägare. Malörten har att göra med den totala budgeten. Vi skulle hellre velat ha en annan siffra framför kommatecknet i samband med miljarderna. Det kan jag inte förtiga. Jag måste säga, med adress till rådet, att det med tanke på den lilla skillnaden i belopp egentligen är verkligt småaktigt att damer och herrar ministrar inte gav vika. Det gäller när allt kommer omkring bara en skillnad om 0, 26 procent. Jag är övertygad om att kommissionen och kommissionären kan spara in dessa pengar med hjälp av en mycket god, slimmad och effektiv förvaltning inom sitt område, och inte obetingat måste undandra forskningen dem.
(Applåder) Parlamentet kommer också, som det står i artikel 1, att senare följa upp programmets förvaltning. Här måste jag säga att man vid en förlikning egentligen kämpar med mycket ojämna vapen. I rådet krävs det enhällighet. Damer och herrar ministrar är helt ense om det och gömmer sig alltid bakom någon, som händelsevis är emot det. I parlamentet krävs det majoritet. För att godkänna ett förlikningsresultat krävs det en annan majoritet än för att avvisa rådets gemensamma ståndpunkt. Detta är helt enkelt inte längre modernt och aktuellt. Jag är fast övertygad om att Amsterdamfördraget, som har utökat våra rättigheter, men också underlättat många förfaranden, här kommer att göra stor nytta.
Nu kommer jag fram till en del av mitt tal, som är mycket trevlig för mig, nämligen det tack som jag vill rikta till kommissionen för det samarbete vi hela tiden har haft, och för de mycket fruktbara diskussionerna. Fru kommissionär, vi var inte alltid av samma åsikt! Tack också till alla kolleger på kammarens andra sida, som delvis - det inser jag, kära kolleger - har närmat sig gränsen av sina möjligheter. De har inte obetingat låtit sig påverkas, och inte vi heller. Men jag vet att det både för er och oss delvis varit mycket svårt att uppnå detta förlikningsresultat, i synnerhet när det gällde institutionella frågor. Jag vill betona att det här inför valkampen handlar om denna kammares rättigheter och att detta förlikningsresultat när allt kommer omkring har kommit till stånd tack vare all solidaritet från er. Jag kan bara säga att denna solidaritet borde bilda skola i kammaren när det handlar om oss och därmed naturligtvis också om medborgarnas valda företrädare. Hjärtligt tack för det!
Några sista ord nu om de specifika program som snart kommer att behandlas. Vi inser också att rådet redan i stor utsträckning uppnått enighet om dessa specifika program. Det har i det avseendet kommit några mycket olyckliga pressmeddelanden. Med adress till rådet vill jag här säga: Vi kommer att mycket noggrant granska huruvida ändringsförslagen, som det skall röstas om i morgon och som skall debatteras i dag, kommer att införlivas i de definitiva texterna, och vi kommer även här att insistera på våra rättigheter.
Egentligen måste jag avslutningsvis säga helt ärligt, att allt slutade lyckligt. Men denna lycka representeras av det arbete som lagts ned under ett och ett halvt år, och jag vill än en gång hjärtligt tacka alla som har hjälpt mig med det. Jag är en lycklig föredragande, och jag hoppas att vi enhälligt kommer att rösta för detta förlikningsresultat.
(Applåder)
Schierhuber
Herr ordförande, högt ärade damer och herrar! Först vill jag gratulera vår föredragande så hjärtligt till det resultat som hon har uppnått i förlikningsförfarandet. Det femte ramprogrammet för forskning är det första lilla steget i rätt riktning. Det hållbara jordbruket, fisket och skogsbruket och den integrerade utvecklingen av landsbygden, inklusive bergsområdena, måste också främjas inom ramen för forskning och vetenskap, och komma till uttryck där.
Trots detta anser jag att det är mycket beklagligt att man i förslaget till Agenda 2000 fortfarande inte kan finna någon ansats till denna framtidspolitik som kan tas på allvar. Personligen är jag mycket irriterad över det. Det österrikiska ordförandeskapet i rådet har tillmätt denna fråga stor betydelse och genomfört en expertkonferens med internationellt deltagande på detta tema. Jag hoppas att man till slut också kommer att beakta dessa resultat i den framtida politiken för Europa.

Ferber
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! I utskottet för transport och turism lämnade vi redan under första behandlingen in en mängd ändringsförslag. Vi ville då lägga särskild vikt vid transportpolitiken, vilket tyvärr inte var möjligt, men vi gläder oss ändå mycket åt att man har lyckats bibehålla de innehållsliga resultaten från första behandlingen ända fram till den tredje behandlingen nu under förlikningsförfarandet. Jag vill i synnerhet erinra om frågan om integrerade transporter, som låg oss särskilt varmt om hjärtat. Att man dessutom har lyckats bibehålla vikten av luft- och rymdfarten är en av de stora framgångarna i detta förlikningsförfarande.
Jag vill tacka alla deltagande mycket hjärtligt, i synnerhet föredraganden. Att man inte lyckats ställa tillräckliga medel till förfogande för det viktiga transportområdet, som i själva verket också är en motor för Europas integration, beklagar vi, såtillvida som rådet inte har förstått att acceptera de stora utmaningarna på detta område, och hellre vill fortsätta att satsa på sin nationella politik. Jag tror att även med avseende på transporter vore det bättre med mer Europa än med mindre.

Imbeni
Herr ordförande! Jag gör naturligtvis mitt inlägg som företrädare för socialistgruppen, men om sanningen skall fram i första hand i egenskap av ordförande för den delegation som har genomfört förlikningsförhandlingar som, vilket Quisthoudt-Rowol mycket riktigt påpekade, verkligen har varit besvärliga. Det behövdes faktiskt fyra sammanträden, två inledande och två när vi verkligen grep oss an frågan på allvar.
Låt mig dra ett par allmänna slutsatser. Framför allt kan man konstatera omöjligheten att förena två olika begrepp, nämligen kravet på att rådets beslut skall vara enhälliga och förlikningsproceduren.
Det går inte att tala om lika villkor för lagstiftningsarbetet om rådet är bundet av ett krav på enhällighet som hela tiden utlöser veton, och därför kan parlamentet inte fullt ut utnyttja sin medbeslutanderätt.
Dessutom har jag av dessa och andra erfarenheter fått det intrycket att man inom rådet ännu inte till fullo har insett betydelsen av begreppet medbeslutanderätt. I samband med den senaste förlikningen om femte ramprogrammet kunde vi faktiskt konstatera att de olika delegationerna i inläggen för sina respektive länders räkning pekade på de stora ansträngningar som gjorts för att komma fram till en gemensam ståndpunkt, vilket betraktades som en mycket svår kompromiss att uppnå. Det var nästan så att parlamentet därefter bara borde bestämma sig för om man vill acceptera eller inte, i stället för att inleda nya förhandlingar för att försöka komma fram till en ny kompromiss.
För det tredje skulle jag vilja ta tillfället i akt att stryka under den speciella betydelse som vår delegations intelligenta attityd och uppträdande har haft och också stryka under kompetensen och erfarenheten hos olika kolleger som mycket väl känner till de frågor som diskuterats och som har gjort det möjligt för vår delegation att uppträda enad i alla viktiga sammanhang och att visa upp en samsyn som det många gånger kan vara verkligt svårt att finna i vår kammare.
Det skall sägas att vi har fått stöd av det österrikiska ordförandeskapet som hade för avsikt att gå i den riktning som parlamentet ville, och också av kommissionären Cresson som hela tiden har varit en av våra supportrar eftersom parlamentets förslag sammanföll med kommissionens. Men trots detta har hindren verkligen varit stora, verkligt kännbara.
Låt mig, liksom föredraganden Quisthoudt-Rowol, peka på de två huvudfrågorna. För det första, a propos rådet och hur rådet ser på begreppet medbeslutande. Ett råd som beslutar om sin gemensamma ståndpunkt och som i denna gemensamma ståndpunkt lägger in en klausul som man själv kalla " giljotinklausul" uppvisar inte någon större intelligens, om inte annat så när det gäller taktiken. Att lägga fram en sådan ståndpunkt inför parlamentet innebär att man inte förstår innehållet i eller formen för den reaktion som en sådan klausul leder till. I denna klausul bestämdes att efter den 31 december 1999 kommer det inte längre att ställas en enda euro till forskningens förfogande och att i avsaknad av beslut om de nya finansiella översikterna så skulle rådet bestämma, varför den medbeslutanderätt som släpps in genom dörren jagas ut genom fönstret. Detta är den avgörande punkten. Varje gång vi kommer fram till förlikningen så strider vi, paradoxalt nog, om siffror. Den här gången hade vi emellertid behövt diskutera mer om en procedurfråga, en fråga av institutionell karaktär, innan vi avslutade diskussionen om siffrorna.
Vår uppfattning är - och detta har vi sagt flera gånger - att det rör sig om en kränkning av fördraget eller åtminstone om ett brott mot det interinstitutionella avtalet om finansöversikterna. Och här hade det kanske varit lämpligt om kommissionen som sådan - och inte bara kommissionär Cresson - efter det att rådet antagit sin gemensamma position hade påpekat, att man eventuellt hade kränkt en av principerna i fördraget, med tanke på att kommissionen skall skydda fördragen. När det gäller den här frågan känner jag mig emellertid ganska tillfreds, eftersom vi har lyckats uppnå ett ganska positivt resultat.
När det gäller de avsatta medlen - detta har redan påpekats av Quisthoudt-Rowol - så kan man hävda att det hade kunnat vara mer, men vi riskerade även att få mindre. I det stora hela anser jag att vi har uppnått ett gott resultat om vi ser till de förhållande som gällde under förhandlingens gång. Det finns emellertid ett " men" som jag skulle vilja stryka under och det handlar om skillnaden mellan de regeringar som säger att den främsta prioriteten är arbete och att man måste investera i forskning och förnyelse för att skapa fler arbetstillfällen, och, när det gäller att komma till skott, ett råd - dvs. en grupp av regeringar - som inte ens överväger möjligheten att med 2 miljarder ecu öka avsättningarna till femte ramprogrammet. Skillnaden är med andra ord mellan det man beslutat i samband med denna förlikning och det som diskuterats och beslutats i Wien: stora ord, det nya förslaget till en sysselsättningspakt, men det hade behövts ett mer konkret initiativ just i det ögonblick när vi skulle avsluta förlikningen.
När det gäller de andra problemen i sammanhanget kommer andra talare att yttra sig. Jag begränsar mig till att tacka föredraganden, utskottets ordförande Scapagnini och alla de kolleger som har deltagit så engagerat och jag uppmanar kammaren att ge resultaten från denna förlikningsprocess ett kraftfullt och brett stöd.

Vaz da Silva
Herr ordförande, fru kommissionär! Francis Bacon sade: " den som inte tillämpar nya lösningar har nya svårigheter att vänta, för tiden är i högsta grad innovativ" . Detta sade en stor europé för fyrahundra år sedan. Det verkar som om vi i Europa fortfarande håller på och lär oss våra läxor.
Innovation är en förutsättning för överlevnad: den är ett motgift mot trögheten, den skapar nya aldrig tidigare skådade marknader, den främjar ett effektivare och mänskligare samhälle. För att social innovation skall uppstå måste det finnas forskning, forskning i spetsteknologi som bioteknik, industriell forskning, men också socioekonomisk forskning.
Det femte ramprogrammet inom forskning, teknisk utveckling och demonstration har blivit ett sammanhållet program under debattens gång i dess tre behandlingar och långa förlikningsförfarande, och det läggs i dag fram som ett välbalanserat program som förtjänar ett brett stöd. Man kan till och med betrakta det som ett exempel på ett interinstitutionellt samarbete. Det är viktigt att de perspektiv som detta femte ramprogram öppnar för forskarna, företagen och för medborgarnas välfärd inte blir ogörliga i brist på avtal om unionens budgetplaner. Järnviljan hos försvararna av " stabiliseringen" och " försvararna av sammanhållningen" måste vika i rådet med tanke på det globala perspektivet och prognosen över de intressen som står på spel.
I den text som vi skall rösta om finns saker som öppenhet, information, små och medelstora företag, samhällets svaga länkar, såsom de funktionshindrade och äldre, och ett perspektiv om fred med de specifika omnämnandena av biologisk och kemisk nedrustning samt uteslutande av kärnvapenrustning.
Jag hoppas emellertid, herr ordförande, att rådet den 22 stärker den socioekonomiska forskningsdelen, så som Portugal förespråkar. Bara detta gör det möjligt att förutse och förändringsfaktorer och tendenser i vårt snabbföränderliga samhälle. Grundläggande frågor som medborgarskap, deltagande, utslagning, våld, styrelseskick och medias roll kräver en noggrann och kontinuerlig studie för att finna lämpliga samhällsstöd.
Det är också nödvändigt att betona det tvärvetenskapliga perspektivet, det internationella perspektivet på den europeiska forskningen. Därför hoppas jag också att Marie Curie-stipendierna öppnas för medborgare från länder som inte är medlemmar, vilket skulle ge ett symboliskt erkännande av att vetenskapen, liksom musiken, är ett universellt språk.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande, kolleger! Å den liberala gruppens vägnar vill jag gärna gratulera Quisthoudt till det mycket framgångsrika sätt som hon har slutfört beslutsprocessen om ramprogrammet på. Samtidigt vill jag framföra min uppskattning för samhörigheten mellan alla grupper under förlikningsförfarandet. Parlamentet har varit enigt gentemot rådet och hållit fast vid sina egna befogenheter. Jag upprepar: hållit fast vid dem.
Vi har inte på några som helst villkor godtagit giljotinklausulen och genom ett gott samarbete, helt i linje med ramprogrammets målsättning, har ett bra resultat uppnåtts både med avseende på budgeten och på innehållet. Jag tackar alla kolleger för det här samarbetet och min grupp stöder verkligen det resultat som har uppnåtts.
Jag har ett par kommentarer också. För att börja med innehållet så gläder sig min grupp åt att rådet redan vid den första behandlingen instämde med parlamentets förslag om att välja fyra forskningsteman för de kommande fyra åren. Rådet och parlamentet är dessutom ense om att prioritera de första två temana: bioteknik samt informations- och telekommunikationsteknik. Det är ett erkännande av att framtidens sysselsättning i Europa till stor del beror på en framgångsrik utveckling i de här sektorerna.
Teknik, det kan inte sägas för ofta, är nyckeln till ekonomisk tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning. Kort sagt, Europas välfärd. Om vi tillämpar den nya tekniska utvecklingen i Europa och tar fram nya tjänster så betyder det, förutom sysselsättning, en kraftig impuls för vår ekonomi och alltså en förstärkning av vår konkurrenskraft. Det är det som Europa behöver för att behålla sin position på världsmarknaden. Alla, rådet, parlamentet och kommissionen, är av samma åsikt men trots vackra uttalanden från medlemsstaterna och från rådet så ges det fortfarande ut mindre pengar på forskning i Europeiska unionen än i Förenta staterna och i Japan, de viktigaste konkurrenterna. Som jag redan har sagt så prioriterar medlemsstaterna visserligen forskningen i ord men tyvärr inte med plånboken. De 14 miljarder ecu som rådet först föreslog låg till och med under utgiftsnivån i det fjärde ramprogrammet.
Några av medlemsstaterna för en politik som är inriktad på att sänka avgiften till Europeiska unionen. Med tanke på nettobetalningsläget för till exempel Nederländerna, så är det också rätt och riktigt. Jag upprepar: rätt och riktigt. Vi är väl inte tokiga heller. Men att tre kvällar i rad sitta till sent på natten och förhandla om 40 miljoner ecu, och det för en fyraårsperiod, det är väl att gå litet för långt.
Forskning och teknisk utveckling är ett område där europeiskt samarbete är särskilt nödvändigt. Ramprogrammet spelar en avgörande roll. Det är också det som enligt min åsikt berättigar de europeiska forskningspengarna och som är det viktigaste mervärdet i de pengarna.
Kolleger! Beslutsprocessen i det här ramprogrammet vinner inget skönhetspris. Men det finns hopp. Det är en välsignelse att även rådet skall besluta om ramprogram med kvalificerad majoritet, när Amsterdamfördraget ratificerats. Rådet har ännu inte vant sig vid medbeslutandeförfarandet. Imbeni nämnde det alldeles nyss. Medbeslutande innebär att rådet och parlamentet måste komma fram till en fungerande kompromiss. Att arrogant hålla fast vid sin egen kompromiss, som med så stor möda åstadkommits i ministerrådet, är inte till nytta för beslutsfattandet om den europeiska lagstiftningen. Ett bra beslutsfattande kräver mer flexibilitet från medlemsstaternas sida. Det vill jag säga till rådet.

Pompidou
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kollegor! Det är tack vare föredragandens beslutsamhet och vår kollega Imbenis -förlikningskommitténs ordförande - ansträngningar som Europaparlamentet och rådet har lyckats nå en överenskommelse om ett belopp, vilket visserligen är otillräckligt, men som gör det möjligt att fullfölja forskningssatsningen i Europeiska unionen.
Principen för att en utvärdering skall ske, då man har kommit halvvägs, garanterar att hänsyn tas till utvecklingen av såväl finansiella utsikter som uppnådda framsteg inom de vetenskapliga och tekniska områdena. Parallellt med detta har parlamentet fått rätt i fem viktiga frågor, det vill säga att man skall upprätthålla en procentsats på 10 procent för att finansiera forskningen hos små och medelstora företag, att man skall forska om den biologiska och kemiska nedrustningen, att finansiering av kloning i syfte att reproducera människan saknas, att man skall ta hänsyn till forskningen om åldrandet och handikapp, samt slutligen att man skall införa ett René Descartes-pris till begåvade och därmed lovande forskare.
I det femte ramprogrammet vill jag gärna framhålla två områden som kommer att få omedelbara följder för det dagliga livet i Europa, dels för informations- och kommunikationstekniker som är tillgängliga för alla med hänsyn till etiska regler, vilka gör det möjligt för var och en att uttrycka sin egenart och vars slutmål är att underlätta för utbytet av information, dels bioteknik genom att man inte bara prioriterar cellfabriken, utan även kampen mot infektionssjukdomar och mot åldrandet. De bioetiska bestämmelserna skall hädanefter fastställas så att man undviker alla slags avsteg och de sociokulturella särdragen i medlemsstaterna måste beaktas bland annat i fråga om forskningen på embryon.
Vad beträffar det gemensamma forskningscentret, måste det vara ett referenscentrum för att det skall vara Europaparlamentet - och därmed också medborgarna - behjälpligt med dess funderingar.
Slutligen får man inom området atomenergiforskning absolut inte överge forskningen om kontrollerad fusion för gott, utan man måste behålla en vetenskaplig och teknisk vaksamhet på detta område, som fortfarande är viktigt för framtiden. Parallellt med detta förefaller det mig nödvändigt att fortsätta med att utvidga forskningen om säkerheten hos kärnfission med tanke på att ännu säkrare reaktorer, såsom EPR konstrueras i samarbete med flera europeiska länder, men även för att främja en bättre hantering i slutet av kärnbränslecykeln. Högtemperaturreaktorerna måste fortsätta att vara ett mål för forskningen inom industriföretagen, och man måste sätta igång med forskning om hybridreaktorer - det handlar om att verifiera de tekniker som måste användas - med hjälp av experimentmodeller. De kommer senare att samlas ihop i syfte att förverkliga en experimentprototyp. Tack vare att forskningen bedrivs med öppenhet är det nämligen genom kärnenergin man säkrast bemöter den ökade efterfrågan på energi utan att koldioxidutsläppen ökar.
Sammanfattningsvis gör det femte ramprogrammet för forskning och utveckling under dessa omständigheter det möjligt att dels bestämma forskarnas och de europeiska laboratoriernas befogenheter, dels försöka att nå komplementaritet mellan dem i hela Europeiska unionen. Det är på detta vis man stärker det europeiska mervärdet och dess effektivitet. Det är på så sätt vi kommer att gå från ett forskarnas Europa till ett forskningens Europa. Detta är en av de viktiga insatserna i det femte ramprogrammet, som skall främja kunskap, men även verka för medborgarna i ett etiskt sammanhang. Det femte ramprogrammet gör det möjligt för Europa att behålla sin plats i västvärlden och att bli känt i världen tack vare de europeiska forskarnas kompetens.

Ahern
Herr ordförande! Jag skulle vilja lyckönska föredraganden till hennes arbetsamhet och uthållighet under förlikningskommitténs många möten, och likaså medlemmarna av denna delegation och speciellt ordföranden. Som han har påpekat, ville vi ha ett gemensamt beslut och detta hindrades. Till sist uppnådde vi ett godtagbart resultat och detta måste parlamentet vara tacksamt för.
Jag måste säga att fan döljer sig i detaljerna och jag skulle vilja göra några kommentarer med anledning av hemlighetsmakeriet och bristen på insyn framför allt i fråga om Euratoms forskningsprogram. Det är nu tydligt att kärnfusionen inte har någon framtid, och det är därför vansinnigt att fortsätta ramprogrammets budget. Jag tror att kommissionen har godkänt logiken i detta, och vi får se vad det kommer att leda till.
Jag skulle speciellt vilja hänvisa till det strålskyddsprogram som lyder under Euratomfördraget. Inom detta program finns det en självförnyande oligarki. Det beslutas om programmet vid slutna möten till vilka endast de ifrågavarande forskningssamordnarna inbjuds och av regeringens rådgivande kommitté . Dessa människor företräder framför allt medlemsstaternas regeringars strålskyddsstyrelser och förespråkar som sådana dem som i medlemsstaterna erhåller bidrag från Euratom.
Ett av dessa ställen är Irland där tre av de fyra medlemmarna av den nationella rådgivande kommittén, nämligen Jim Malone, fysiker, avdelningen för nukleärmedicin vid St James sjukhus och styrelsemedlem av RPII, Peter Michell, institutionen för fysik, UCD och RPII konsult, John Cunningham, stålningskemist, biträdande direktör för RPII, är anställda av eller på annat sätt anslutna till det irländska institutet för strålskydd och finansieras av Euratom. Den återstående ledamoten är statstjänsteman i energidepartementet. Alla andra nationella irländska rådgivande kommittéer som är inblandade i EG-programmet har en bred representation från alla berörd parter och består av 12 till 16 medlemmar. Det sätt på vilket Euratomprogrammet sköts är alltså oacceptabelt.
Det finns en liknande brist på öppenhet i den s.k. oberoende granskningen av de projekt som är underordnade detta program i Euratom. Granskarna tycks på något sätt bli finansierade. Ansökan om att få se den fullständiga listan på granskare tillbakavisas. Varför publiceras inte listan på granskare? Detta sker ju med alla andra program. Det är alldeles nödvändigt att forskning till förmån för skydd mot strålning sköts av dem som inte har eget intresse i det hela och bör därför falla inom hälsoavsnittet i GD XII. Jag vill mycket starkt betona denna punkt.

Tannert
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar! Även jag vill uttala mitt tack till föredraganden för hennes kloka och engagerade agerande. Vi har arbetat bra tillsammans. Vi har haft våra tvister, men vi har också haft framgång. Den av parlamentet uppnådda utökningen med 1, 7 miljarder euro för det femte ramprogrammet för forskning, jämfört med dess företrädare, tycks vid den första anblicken utgöra en ansenlig summa. Men man måste tänka på att det bara är ungefär 4 procent mer än vad som motsvarar inflationen, när man jämför med det tidigare programmet.
Den av oss önskade klara och självmedvetna signalen till att beslutsamt bryta upp och gå in i kunskapssamhället finns inte heller längre med. Jag vill erinra om att USA just i år startat en offensiv i det avseendet, där deras årliga forskningsstöd snart kommer att uppgå till 3 procent av BNP. Europa däremot stannar kvar vid cirka 2 procent, ty tyvärr går även forskningen inom nationalstaterna tillbaka, så när som på några få undantag.
Tyvärr kunde rådet på grund av en blockad från enskilda ledamöter inte förmås att gå över den uppenbarligen magiska gränsen om 15 miljarder euro. Därigenom kommer de strategiska övre gränserna för forskningen i förhållande till EU: s totala budget, som tidigare råd helt vist har satt, inte på långt när att uppnås. Det är beklagligt, och därför kommer detta femte ramprogram för forskning att i det avseendet utgöra en kompromiss, som i många delar bara kan godtas av parlamentet därför att den hittills uppnådda kontinuiteten i det europeiska forskningsstödet i annat fall skulle äventyras, och det skulle vara smärtsamt för alla berörda parter.
Det gick alltså, när allt kom omkring, inte att göra på annat sätt, ty detta program lider, det har sagts flera gånger, av en principiell medfödd skada, nämligen följande: Parlamentet beslutar enligt demokratiska regler, dvs. med majoritet, medan rådet beslutar enhälligt. Detta kommer att ändras först när Amsterdamfördraget har trätt i kraft. Då kommer det att bli möjligt att göra strategiska budgeteringar, och då kommer inte längre konkurrerande specialintressen att i stor utsträckning kunna stå hindrande i vägen.
Kommissionen kommer för det femte ramprogrammet för forskning att tack vare en nystrukturerad förvaltning åtminstone delvis komma åt dilemmat med en fortfarande alltför stor tvärvetenskaplig bredd på frågorna. Den vill dessutom sammanföra sina olika strategiska samrådsinstanser i ett europeiskt forskningsforum. Fru kommissionär, vi välkomnar det. Vi kommer att stödja er i det avseendet.
Parlamentet å sin sida kommer efter morgondagens beslutsfattande inte att avsäga sig anspråket att medverka, utan kommer att följa upp genomförandet av programmet. Till denna kritiska uppföljning hör att förverkliga den koncentration och flexibilitet som vi alla önskar. Vi kommer alltså att företa de programanpassningar, som eventuellt krävs, enbart i enlighet med medbeslutandeförfarandet.
Med tanke på EU: s avsevärda underskott i handelsbalansen gentemot USA och Japan vad det gäller högteknologi är det oroväckande med den allmänna underbudgeteringen av den europeiska forskningen. En viss utjämning kommer här bara att kunna ske med hjälp av ett konsekvent bedrivet maximalt utnyttjande av resultatet. Därför är det en stor framgång för parlamentet, som vi - det har redan sagts - har uppnått i solidaritet med varandra, att det i detta program kommer att finnas väsentligt bättre möjligheter till deltagande för de delvis synnerligen innovativa och sysselsättningsintensiva små och medelstora företagen.
En optimering av möjligheterna att uppnå ett europeiskt mervärde - som det så ofta sägs - kommer även det konsekventa infogandet av de socioekonomiska forskningsprojekten och deras förstärkta stöd i den fjärde åtgärdspunkten att bidra till. Innovation har nämligen inte bara en teknisk aspekt, utan även en social. En omvandling av forskningen till vinstbringande masstillämpning kommer även att väsentligen bero av hur långt man lyckas utforma det nya globala kunskapssamhället på ett socialt rättvist sätt, alltså med ett omfattande deltagande. Jag tror att vi där har vår största potential.

Linkohr
Herr ordförande, mina damer och herrar! Jag vill också å min grupps vägnar tacka föredraganden. Jag sökte efter en liknelse, och då föll det mig in, att man skulle kunna formulera det på följande vis: Ni har en massa individualister med rena favoritidéer framför er, och att sammanföra dem är som att tvingas organisera ett stort antal vilda hästar så att de sedan gör ett gott intryck i spanska ridskolan. Det är alltså det ni har gjort. Tack än en gång. Det var inte lätt, men ni lyckades med det!
Vad gäller hela ramprogrammet för forskning vill jag i all objektivitet säga att det var Europaparlamentet som på nytt fick igenom en höjning. Det går som en röd tråd genom alla årtionden, och därför vill jag ge ett råd till kommissionen: Arbeta intimt tillsammans med parlamentet. Det kommer att löna sig även i framtiden! Men till rådet måste jag säga, eftersom det hanterar sina pengar så snålt, att det på lång sikt bara finns en sak som är dyrare än forskning, nämligen ingen forskning alls. Om vi vill säkra vår framtid - det har redan många sagt - finns det ingen annat sätt än att bredda kunskapsbasen, och det kostar helt enkelt en del pengar i början.
För det andra vill jag påpeka något som jag än en gång har lagt märke till och uppfattar som obehagligt, nämligen att forskningen egentligen inte har någon lobby. Var befann sig de stora vetenskapsorganisationerna i Europa, som skulle stötta oss? Alla vill ha en liten bit av den stora kakan, men de vill inte att kakan som helhet skall bli större. Om detta inte ändras, om vetenskapen inte får någon starkare lobby i Bryssel, på samma vis som andra områden, kommer den att få svårigheter även i framtiden.
Nu till de framtida uppgifterna. För det första följande - detta har föredraganden redan tidigare sagt med all rätt: Produkternas genomloppstider blir allt kortare, kunskaperna utvecklas allt snabbare, och eftersom den europeiska forskningspolitiken ju innebär tillämpad forskning, alltså forskning med målet att få ut produkter på marknaden, medan dessa produkter har en allt kortare livslängd, är det viktigt att även ansökningsförfarandet blir allt kortare. Jag vet att det finns gränser, och det finns även budgetkontroll och finanskontroll, men vi måste finna vägar så att det inte blir så att vi i slutändan har en ordentlig finanskontroll, medan forskningen gått överstyr. Det får inte bli resultatet. Vi får inte bedriva tre eller fyra års finanskontroll, och under denna tid inte åstadkomma något vad gäller forskningen.
Vi måste förkorta tiderna för förfarandet. Det blir för övrigt desto viktigare, ju fler länder som deltar i det femte ramprogrammet för forskning. Även de central- och östeuropeiska länderna kommer ju att delta i det femte ramprogrammet för forskning, med hjälp av Phare-programmet. Om ett par år kommer även Schweiz att vara med, under förutsättning att de har undertecknat överenskommelsen. Det betyder att vi får ett mer komplicerat förfarande än i det förflutna, om vi inte slimmar förvaltningen, naturligtvis med hänsyn tagen till de regler som föreskrivs av finans- och budgetkontrollen.
Det andra påpekandet, som faller mig in, är: Vi behöver även något i stil med en controlling , en bättre forsknings-controlling , alltså inte bara en budgetkontroll, utan controlling med tanke på ett strategiskt och operativt mål. I slutändan skall det ju komma något ut av det. Pengarna skall inte bara delas ut på ett förnuftigt sätt, utan också ge ett resultat. Vi skall inte bara forska, utan vi skall också komma fram till något. Det glömmer man ju alltid bort. För detta måste det även utvecklas instrument som räcker längre än dem som vi hittills haft. Vi kommer säkert att ha tid att fundera över det under de närmaste månaderna.
Jag beklagar att ett förslag om avrustningsforskning inte har antagits. Rådet visade sig ganska trotsigt. Men jag vill hänvisa till en rapport, som jag nyligen läste i Le Monde , enligt vilken amerikanerna har visat på att det i fråga om ABC-vapen, alltså massförstörelsevapen, också existerar nya problem. Det kan vi inte bortse från. Vi kommer att bli tvungna att ägna oss åt det, ty detta hör också till säkerheten. Forskningen tjänar också till att inte utveckla nya vapen, utan skydda oss mot missbruk och framför allt till att förstöra dem som vi egentligen redan har beslutat skall förstöras. Än en gång hjärtligt tack också till kommissionen. Jag anser att vi har gjort ett bra arbete.

Graenitz
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Resultaten och slutsatserna från toppmötet i Wien kommer vi att ägna oss åt senare denna vecka. En sak står dock klar redan från början: Det viktigaste som stats- och regeringscheferna diskuterade var sysselsättningsfrågorna. Jag tror att just slutuppgörelsen i förlikningsförfarandet för det femte ramprogrammet för forskning lägger en mycket viktig grund till att vi skall kunna angripa sysselsättningsfrågorna i Europa på ett annat och mer framtidsorienterat sätt, än det kanske gjorts på länge.
I Europa lever många människor tillsammans på mycket liten yta. Vårt område är väsentligt mycket mindre än andra kontinenter, det bor många människor här, och vi har inte samma naturresurser som andra kontinenter. Européernas resurser är det vetande, de kunskaper, den förmåga och de färdigheter som människorna har, och just därför är forskningsprogrammen så viktiga, där det ju handlar om att skapa ett europeiskt mervärde, dvs. att uppnå mer än vad forskarteam i ett enskilt land kan åstadkomma; detta lyckas de med när de arbetar tillsammans, när de binder ihop sina idéer och sina resultat, och när då också, som föregående talare mycket klart påpekade, dessa resultat kan omsättas i verkligheten.
Forskning är inget självändamål, forskning är grundvalen för den sociala och ekonomiska utvecklingen av vår kontinent, och vi måste därför när det gäller inriktningen av forskningsprogrammen inte bara se till att det är mycket viktiga frågor som täcks av projekten och programmen. Jag är utomordentligt tillfreds med många frågor, eftersom vi här tränger fram på forskningsområden, som är viktiga och nödvändiga för Europas framtid, men eftersom vi å andra sidan också har tagit oss an andra forskningsområden, som man anser borde ha varit avklarade för länge sedan, t.ex. forskning om livsmedel, som enligt min åsikt kommer att få större betydelse i framtiden. Men om vi inte omsätter dessa forskningsresultat i verkligheten, både vad gäller sysselsättning av människor, utveckling av nya produkter och den nödvändiga samhälleliga omstruktureringen, och tar oss an övergången till ett nytt slags samhälle, som avlägsnar sig från det industrisamhälle som vi fortfarande lever i, eller där vi upplever en radikal omvälvning, om vi inte klarar av det, då kommer inte heller den bästa forskning att ha något värde. Just när det gäller diskussionen om det femte ramprogrammet för forskning borde vi tänka på att utvärdering och information efter programmets halva löptid är åtminstone lika viktig som den sista punkten, som jag nu skulle vilja komma fram till.
Som parlament har vi arbetat tillsammans på ett mycket riktigt och bra sätt, och jag vill tacka föredraganden och ordföranden i förlikningsdelegationen och även de andra kollegerna mycket hjärtligt för det. Rådet borde också ha insett att vi borde få mer än denna summa - 14, 9 någonting, vilket litet grand påminner om extraerbjudanden i vissa lågprisaffärer. Det går inte an att man i högtidstal alltid framhåller forskningens betydelse, och sedan, när det handlar om att ställa pengar till forskningens förfogande, plötsligt blir så knusslig när det gäller små belopp, och jag hoppas, att det kommer att bli bättre efter Amsterdamfördraget, med ett annat förfarande.
Avslutningsvis vill jag nämna, att jag som österrikiska är glad över att det österrikiska ordförandeskapet har kunnat genomföra ett så svårt förfarande, och jag hoppas verkligen att vi med detta program kommer att uppnå målen, nämligen det europeiska mervärdet inom forskningen.

Lange
Herr ordförande! När man tittar på utvecklingen under den senaste veckan och jämför den med ett teaterstycke, så kan man slå fast att den omfattar tre akter. Europaparlamentet har under första akten genomdrivit väsentliga förbättringar, i andra akten har rådet införlivat dem, men byggt in fallgropar, och sedan kom detta utdragna förlikningsförfarande - alltså ett teaterstycke i tre akter. Jag vet inte riktigt; är det nu ett skådespel, ett drama eller en tragedi? Jag är klar över att det helt säkert åtminstone inte var något lustspel. Att det inte var ett lustspel, beror i hög grad på rådets uppträdande. Rådet har ju i själva verket uppträtt som en bulldozer, och detta på tre områden. För det första försöker det ta forskningen som gisslan för helt andra intressen, som inte har någonting med forskning att göra. Det är ett uppträdande, som absolut inte kan accepteras.
För det andra - Graenitz har just nämnt det - hör man högtidstal överallt: Forskning är viktig för innovationen, för sysselsättningen etc. När man sedan är framme där man skall komma med högtidliga löften, så dras kranen åt av ren princip, och inga pengar satsas på forskningen - och detta fastän det inte ens innebär besparingar, ty de pengar, som nu undanhålls forskningen, går ju till andra interna politikområden.
För det tredje har vi de specifika programmen, och där har man offentliggjort pressmeddelanden - föredraganden hänvisade till det - som om allt redan var avgjort utan parlamentets inblandning. Jag hoppas verkligen att detta bulldozeruppträdande inte kommer att vara kännetecknande för rådet i framtiden. Allt detta talar för att vi inte har att göra med ett lustspel, utan kanske snarare ett drama. Men å andra sidan har vi också genomdrivit något. Det gjordes en strategisk nyinriktning av den europeiska forskningen, bort från sektorstänkandet, bort från enstaka tekniker, hän mot en strategisk ansats för den europeiska utvecklingsmodellen, för den kvalitativa konkurrensförmågan i Europa. I så mån finns det, som Linkohr har tagit upp, underförstått och uttryckligen med i forskningsprogrammet. Det handlar om att infoga forskningen i den europeiska politiken för mer sysselsättning, och därför handlar det naturligtvis också om frågan hur forskningen är inbäddad i det samhälleliga sammanhanget. Därför gläder det mig mycket att parlamentet har genomdrivit att man skall ta hänsyn till socioekonomiska aspekter i informationssamhället, så att frågan om vårt samhälles åldrande blir till en tyngdpunkt för forskningen, så att morgondagens stad, den centrala problemställningen för urbana områden, blir till föremål för forskningen, och att den målinriktningen alltså redan är klar. Alltså: Drama, tragedi, skådespel, i slutändan kommer jag att rösta ja!

Cresson
Herr ordförande, fru föredragande, damer och herrar parlamentsledamöter! Med denna tredje behandling i Europaparlamentet kommer vi fram till den näst sista etappen på en lång sträcka som ibland har varit svår.
I anslutning till detta skulle jag vilja uttrycka mitt varma tack till alla dem som inom denna institution har visat prov på initiativ, skarpsinne och sinne för förhandling, något som gjort det möjligt för oss att lyckas. Först vill jag tacka vice ordförande Imbeni som med skicklighet, auktoritet och effektivitet har fullgjort sin svåra roll som medordförande i förlikningskommittén. Sedan vill jag tacka Quisthoudt-Rowohl, föredragande för femte ramprogrammet, som försett oss med arbeten av mycket hög kvalitet i varje etapp av förfarandet och som i själva förlikningen visat prov på saklighet och en stor känsla för det allmänna intresset. Mitt tack riktas även till alla medlemmarna i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi och till dess ordförande Scapagnini, som sedan många månader tillbaka ägnar sig åt detta nya ramprogram. Jag vill slutligen tacka alla de parlamentsledamöter som inom andra utskott eller i plenarsammanträdet har bidragit till att det kommit till stånd.
I sitt betänkande om det gemensamma förslag som är resultatet av förlikningen återger Quisthoudt-Rowohl med stor tydlighet och precision förfarandets förlopp, och särskilt de två senaste etapperna. Det avtal som slutligen kommit till stånd, vilket ni, mina parlamentsledamöter, skall ratificera i morgon och rådet den 22 december, utgör som alla överenskommelser en kompromiss, som jag skall göra anmärkningar om på fyra punkter.
För det första har man kunnat finna en utväg i den svåra frågan om ett ekonomiskt belopp. Naturligtvis är detta belopp inte i nivå med vad parlamentet och kommissionen föreslog. Vi bör alltså tillämpa principen för koncentrationen av tillgångar mer konsekvent, med andra ord mobilisera en kritisk massa med ekonomiska medel för att få kunna inverka ordentligt på de avsedda målen.
Jag understryker dock att budgeten för det femte ramprogrammet kommer att bli 4, 6 procent större i faktiska siffror än för det fjärde ramprogrammet. I ett besvärligt budgetsammanhang utgör denna ökning en positiv signal och en uppmuntran riktad till forskarna och industrin, men även till medlemsstaterna vars satsningar har en tendens att minska, när man fortsätter eller på nytt sätter igång med att spendera pengar på forskning i USA eller Japan, något som vissa av er har betonat med stor skärpa.
För det andra har parlamentet och kommissionen under hela förfarandet visat att deras åsikter överensstämmer; de har ömsesidigt stöttat varandra och samarbetat mycket effektivt, vilket säkert spelat en stor roll när det gäller att träffa en överenskommelse.
För det tredje har parlamentet, som kunnat åtnjuta en öppen attityd hos det österrikiska ordförandeskapet, i stor utsträckning lyckats ta hänsyn till dess åsikter om det femte ramprogrammet i det slutliga beslutet. För sista gången har vi varit tvungna att övervinna det hinder rådets ledamöters omröstning enligt enhällighetsprincipen utgör för sambeslut. Trots detta krav uttrycker de vetenskapliga och tekniska valen på ett betecknande sätt er institutions vision, kära parlamentsledamöter, som företräder medborgarna.
Slutligen kommer det femte ramprogrammet att i stor utsträckning överensstämma med det som våra båda institutioner velat. Forskningsprogrammen kommer tydligt att inriktas på de ekonomiska och sociala behoven med sysselsättningen och våra företags konkurrenskraft i främsta ledet. Med hjälp av nyckelåtgärder kommer man att införa ett nytt sätt att närma sig forskningen på. Den kommer att anpassas till konkreta problem, snarare än att grundas på ytterligare uppdelning i områden och discipliner. Tack vare utomstående rådgivande grupper, som kommissionen just bildat kommer programmen att genomföras i nära förbindelse med vetenskapssamfundet, med industrin och med forskningens användare. De kommer att skötas mer flexibelt och ännu effektivare. En riktig satsning i fråga om öppenhet kommer att göras, bland annat gentemot Europaparlamentet.
Tack vare de tre institutionernas gemensamma ansträngningar har unionen alltså lyckats med att förse sig själv med ett kraftfullt instrument för att ta till vara på sin forskningspotential och sina industritillgångar till gagn för européerna. Ett antagande av det nya ramprogrammet i tid medför att man kan säkerställa kontinuiteten i den europeiska satsningen på forskningen, som det hade varit mycket beklagligt att avbryta.
Det är nu som den verkliga utmaningen visar sig. Vi måste genomföra det femte ramprogrammet med kortast möjliga dröjsmål. Kommissionen har redan nu vidtagit alla nödvändiga åtgärder och kommer att se till att de första förslagsinfordringarna utfärdas som planerat i början av 1999. Den kommer att göra det ännu effektivare, något som Quisthoudt-Rowohl med rätta ber om.
Detta nya ramprogram kan genomföras med det syfte som fanns vid dess utformning. Precis som det borde få den debatt om de speciella programmen som strax kommer att sätta igång att hetta till, är jag säker på att kommissionen i detta avseende kommer att kunna räkna med Europaparlamentets stöd och samarbete för sina förslag samt för sin konstruktiva vaksamhet. Jag avslutar därför med att i förväg tacka parlamentet för dess bidrag till detta omfattande företag.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.

Delprogram inom FoTUD (1998-2002)
Ordföranden
Nästa punkt på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden:
A4-0451/98 av Tannert för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om programmet " Livskvalitet och förvaltning av bioresurserna" , -A4-0452/98 av Malerba för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om programmet " Användarvänligt informationssamhälle" , -A4-0453/98 av Argyros för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om programmet " Konkurrenskraftig och hållbar tillväxt" , -A4-0454/98 av Estevan Bolea för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om programmet " Skydd av ekosystem" , -A4-0455/98 av Marset Campos för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om programmet " Bekräftande av gemenskapsforskningens gemensamma roll" , -A4-0456/98 av Plooij-van Gorsel för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om programmet " Främjande av innovation och uppmuntran av små och medelstora företag" , -A4-0457/98 av Lange för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om programmet " Den mänskliga forskningspotentialen samt den socioekonomiska kunskapsbasen" , -A4-0458/98 av McNally för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om program inom Gemensamma forskningscentret för Europeiska atomgemenskapen, -A4-0459/98 av Matikainen-Kallström för utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi om programmet " Skydd av ekosystem" .
Tannert
Herr ordförande, mina ärade damer och herrar! Biovetenskaperna har hittills varit spridda på tre olika program. Nu har de probleminriktat sammanfattats i ett program. Kommissionen har för detta valt den lyriska titeln " Livskvalitet och förvaltning av bioresurserna" , men om jag förstår det rätt och granskar innehållet, så handlar det om biovetenskaperna. Jämfört med det fjärde ramprogrammet kommer det att bli en ökning av anslagen, en avsevärd 42-procentig ökning. Detta är - relativt sett - den största höjningen för någon sektor i detta femte ramprogram, vilket återspeglar den betydelse som utvecklingen av biovetenskaperna måste tillmätas i det europeiska samhället.
Det har under de senaste åren redan gjorts framsteg inom de europeiska biovetenskaperna och biotekniken. Antalet sysselsatta respektive antalet företag har ökat starkt inom EU, framför allt under åren 1996 och 1997, med över 40 procent. Även här är det litet malört i glädjebägaren. Det är fortfarande mindre än hälften av USA: s procentsats. Trots detta kommer denna väg att leda till framgång. Men det kommer endast att ske om det inte enbart är de vetenskapliga grundvalarna och infrastrukturen som gör framsteg på detta område, utan även samhällets konsensus ifråga om dem, särskilt naturligtvis med tanke på den hett omstridda gentekniken.
Den upplysande samhälleliga debatten är därför en förutsättning både för att forskningsstödets syften skall legitimeras, och för att resultaten skall användas optimalt, och parlamentet stärker sina krav på att den skall utgöra en del i detta program. Många kolleger kräver dessutom att det skall skrivas in nya moratorier och förbud mot forskningsstöd i programmet. Jag vill bara säga att det tycker jag inte är bra! På detta sätt kan man exempelvis inte lösa problem med ett eventuellt missbruk av gentekniken i rasförädlingssyfte. Det mest effektiva är här fortfarande att socialt bannlysa dem som gör så, dem som bryter mot etisk konsensus.
I stödprogrammet skall det finnas projekt och inte förbud. Etiskt omstridda projekt hör helt enkelt inte hemma i gemenskapens programtext. De beslut konsumenten tar är naturligtvis ytterst verksamma. Klart och sanningsenligt märkta produkter, som innehåller oönskade ämnen eller tillverkats på ett icke önskvärt sätt, kommer inte att ha några chanser på marknaden. Det är det gällande beslutsläget, och så skall det förbli, och därmed basta! Jag förespråkar alltså uttryckligen att man utvidgar den uppbundna socioekonomiska kompletterande forskningen och att projektansvariga och kommissionen skall vara förpliktade till offentlig debatt. Det har parlamentet eftertryckligen skrivit in i detta program.
Programmet beskriver väldigt många intressanta enskilda projekt. Detta illustrerar den inledningsvis nämnda betydelse som tillmäts biovetenskaperna. Men det tycks mig som om det också visar på ett dilemma, ett dilemma inom gemenskapens forskningsstöd, som består i att det fortfarande är - mer än i detta fall - 125 prioriterade frågor som skall stödjas, 125 prioriteringar; det måste alltså även finnas andra, icke-prioriterade projekt. Summan är alltså enorm, och den delas sedan också av kommissionen i budgeten upp med promillenoggrannhet mellan nyckelåtgärderna. Detta lämnar alltså inget som helst spelrum för någon flexibel reaktion på de eventuellt i antal och kvalitet varierande förslagen per nyckelåtgärd.
Detta kommer inte att göra det lättare att iaktta några principer om koncentration och flexibilitet. Parlamentet kräver här praktiska effekter, t.ex. genom att man slår fast finansiella marginaler. Tiden då man på centimetern när stakar ut claims inom forskningsstödet borde höra till det förgångna. Trots en mångfald ändringsförslag är programmet väsentligen planerat så att parlamentet inte ifrågasätter kommissionens grundidé. Jag rekommenderar alltså att man antar programmet, med de föreslagna ändringarna från utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi.

Malerba
Herr ordförande! Jag tänker uppehålla mig vid den andra frågeställningen, dvs. den som rör ett användarvänligt informationssamhälle eller informationssamhällets teknik. Detta program är direkt kopplat till prioriteringar som har stora möjligheter att leda till ekonomisk tillväxt, välstånd och sysselsättning, vilket redan har framhållits av de ministrar som samlades i samband med det senaste rådet i Wien och det framgår också av ett dokument från kommissionen om informationssamhällets framtidsutsikter.
Efter förlikningsproceduren har det avsatts en budget på 3 600 miljoner ecu för programmet, vilket utgör en minskning jämfört med det sammanlagda totala beloppet för programmen Acts, Race, Esprit och Telecommunications. Detta väcker en viss oro, även om minskningen kan motverkas av den ökande förekomsten av informationsteknik i andra program.
Ett speciellt problem är nätet för att koppla samman de europeiska forskningsanläggningarna, som lägger beslag på 3 procent av det aktuella programmets tilldelning. Jag har därför kommit med ändringsförslag som syftar till att understryka behovet av att varje program måste engageras i samordningen för att detta ambitiösa projekt skall kunna genomföras.
När det gäller kommissionens förslag begär man att parlamentet skall bekräfta ett antal viktiga justeringar som utskottet för forskning har gjort, till stor del på min uppmaning, och som jag här snabbt vill påminna om.
Mitt förslag gällde att flytta och i viss mån skära ner avsättningarna till den elektroniska handeln till förmån för tjänster som riktas till medborgarna. Om vi begär att institutionerna skall fungera som dörröppnare och ledare när det gäller att införa nya tjänster för medborgarna så måste vi i också stödja en sådan strategi.
Jag har också pekat på betydelsen av grundteknologin och strukit under inriktningen mot plattformar, tekniska och industriella standarder och patent, dvs. allt det som kan leda till framväxten av produkter och tjänster som har en bred tillämpning på den internationella marknaden - inte bara den europeiska - och som därmed även kan ge ekonomiska och kommersiella framgångar. Jag har pekat på behovet av att man utnyttjar informationsteknologi när det gäller hushållsmaskiner och tillverkning, en sektor som är av strategisk betydelse när det gäller att garantera konkurrenskraften för vår industri och komplettera programmet för en hållbar utveckling.
Jag har noterat oron för de små och medelstora företagens möjligheter att delta i programmet och därför accepterat det generella ändringsförslag som innebär en minimigräns på 10 procent för de små och medelstora företagens deltagande. Men låt mig här stryka under att siffrorna från kommissionen pekar på ett historiskt deltagande för små och medelstora företag i programmen för informationsteknologi, ett deltagande som ligger runt 26 procent. Jag tror därför att detta ändringsförslag i första hand skall ses som en uppmuntran att kvalitativt och kvantitativt förstärka de små och medelstora företagens deltagande, för vilka jag rekommenderar att man bibehåller den form av tilldelning som tillämpas när det gäller Craftprogrammet, dvs. ett stöd i samband med att förslagen utarbetas.
De tillämpningar inom ramen för informationssamhället som har en satellitdimension befinner sig hela tiden i en ogynnsam konkurrensposition i förhållande till amerikanerna, varför jag med tillfredsställelse noterar att denna fråga har tagits upp inom ramen för programmet.
Även om jag, när det gäller själva idéerna som sådana, inte har några som helst svårigheter att uppta ändringsförslagen från utskottet för kvinnans rättigheter, så verkar några av dem, framför allt nr 8, ogenomförbara.
Avslutningsvis vill jag säga att jag anser det vara av mycket stor betydelse att vi sänder ett budskap till kommissionen om att bibehålla en stor flexibilitet och koncentration, men även sammanhållning och uppmärksamhet, för att undvika dubbleringar och kopior inom ramen för de olika programmen. Förmodligen är det framför allt parlamentet som måste hålla kommissionen i schack i det här avseendet.
Låt mig emellertid tacka kommissionen för dess samarbete och uttrycka en förhoppning om att rådet kommer att uppta de ändringsförslag som lagts fram.

Ferber
Herr ordförande, kära kolleger! Efter det att vi har uppnått enighet i förlikningskommittén om det femte ramprogrammet för forskning, kan vi ju i dag debattera de specifika programmen. Jag får i kväll i föredraganden Stelios Argyros namn här presentera hans betänkande. Det specifika programmet " Konkurrenskraftig och hållbar tillväxt" företräder väl, tyvärr bara utrustat med 2, 7 miljarder euro, Europeiska unionens mest betydande prioriteringar, och är därför också av grundläggande betydelse för att genomförandet av hela det femte ramprogrammet skall röna någon framgång. Låt mig göra fyra generella påpekanden om detta program, som man bör ta hänsyn till vid valet av forskningspartner.
För det första - det är självklart, anser jag - måste de aktiviteter som företas naturligtvis överensstämma med de föreslagna kraven, så som de nu står i programmet.
För det andra - jag anser att det också är en viktig punkt, som vi hela tiden har diskuterat här i kammaren - bör kommissionens offentliggöranden även ställas till förfogande på ett tillgängligt sätt, exempelvis elektroniskt.
För det tredje: Vi har i utskottet lagt fast villkor för valet av de projekt som skall stödjas. Jag ber kommissionen att även ta med detta. Ett projekt måste bidra till att förbättra hela sektorns konkurrenskraft, dvs. denna sektorsvisa ansats, överförd på enskilda forskningsprojekt, borde beaktas. Den måste totalt sett förbättra den europeiska ekonomins situation på världsmarknaden. Den kunskap som uppnås genom forskningsprogrammen måste ställas till förfogande i upparbetat skick och också leda till nya produkter och processer.
För det fjärde: Vi måste naturligtvis också betänka, att våra konkurrenter i USA eller i Japan genomför liknande program. Vi måste kunna reagera på dem på lämpligt sätt.
Med de fyra nyckelåtgärderna och de två horisontella åtgärderna i detta specifika program står ett brett anbud med frågor till förfogande för forskningen. Även här skulle jag vilja göra några få påpekanden.
Den första nyckelåtgärden handlar om att man vid sidan av det som har föreslagits även vidareutvecklar nya metoder för förvaltning och personaladministration, liksom för företagande - det är också en mycket viktig punkt. Men vidare gäller det också att tänka över metoder för att förbättra den skadade miljön och återställa dess ursprungliga tillstånd. Dessutom borde detta, enligt utskottets förslag, omfatta produktionen jämte textil- och byggsektorn.
I den andra nyckelåtgärden står vi inför den stora uppgiften att vidareutveckla de olika transportsystemen inklusive de integrerade transporterna, för att vi på ett lämpligt sätt skall kunna anta de stora utmaningarna just på detta område - det har jag ju även som föredragande från utskottet för transport och turism berört här för några minuter sedan. Jag anser att det är ytterst glädjande att vi som Europeisk union för första gången när det gäller luft- och rymdfarten skapar en särskild tyngdpunkt, eftersom detta också på lämpligt sätt tillfredsställer den europeiska dimensionen i denna sektor - de ekonomiska nyheterna under den senaste veckan visar ju uttryckligen på det.
Slutligen borde det för stödet till infrastrukturen för forskningen betänkas att man här använder sig av existerande strukturer, för att i synnerhet också kunna infoga små och medelstora företag på lämpligt sätt. I Stelios Argyros namn vill jag - och även jag personligen - tacka alla kolleger för det angenäma samarbetet i samband med betänkandet.

Estevan Bolea
Fru kommissionär, herr ordförande, ärade ledamöter! Det är min uppgift att informera om det fjärde delprogrammet om miljöskydd och energi, vilket ingår i det första verksamhetsområdet.
Rådet ansåg att det var bättre att integrera dessa båda frågor, även om kommissionen inledningsvis hade föreslagit att skilja på dem, och så har parlamentet behandlat det i ett program som heter " skydd av ekosystem" vilket har kännetecknet - enligt min mening ett mycket positivt kännetecken, fru kommissionär - att det inbegriper demonstrationsprojekten.
Vi säger alla att vi behöver mer forskningsresurser. Jag anser, som ni har sagt, att våra industrier varken är gamla eller slitna utan föråldrade, och det enda som behövs är att börja använda innovationer i dess anläggningar, och det kan inte ske genom bidrag och subventioner.
Det är sant att utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi i detta parlament ger ett starkt stöd till exempelvis bidrag till förnybara energikällor. Jag vill säga er, fru kommissionär, att vi alla stöder förnybara energikällor. Men för att de skall bli framgångsrika och effektiva och verkligen få den roll som de bör ha i unionen behövs mer forskning, mer innovation och mindre bidrag.
Jag skall dock nämna de sex nyckelåtgärder som utgör detta delprogram: fyra handlar om miljö, två om energi.
Först vill jag gratulera kommissionen och jag vill tacka för att den som nyckelåtgärd har tagit med allt det som handlar om teknisk forskning om förvaltning av vattenresurser.
Vad mänskligheten behöver under 2000-talet, herr ordförande, ärade ledamöter, är vatten. Den kommer inte att lida av energiproblem, och om den skulle göra det är de på väg mot sin lösning. Det kommer däremot att råda vattenbrist, och Europeiska unionen kan utveckla teknik, utrustning, teknik för en mycket effektivare förvaltning, vilket gör det möjligt att exportera enorma mängder av utrustning av tjänster.
Således anser jag att programmet för vattenresurser är av särskild betydelse i båda sina inriktningar, vad gäller förvaltningen av vattenmängd och vattenkvalitet.
Den andra nyckelåtgärden omfattar klimatförändringen och den biologiska mångfalden, verkligt avgörande frågor, herr ordförande. Vad skall vi säga om klimatförändringen, att vi alla är oerhört oroade inför den och att den så intimt hör ihop med de stora katastrofer som drabbar folk med mycket knappa resurser, och för vilka katastroferna och svårigheterna är mycket allvarligare.
Men dessutom riskerar säkert mänskligheten sin framtid genom detta program, klimatförändringen, till vilket allt annat hänför sig, eftersom den biologiska mångfalden också hör tätt samman med det.
Den tredje handlar om integrerad förvaltning av marina ekosystem. Vi har använt havet på ett oändligt antal sätt och fått ett oändligt antal resurser ur det, men havet, som upptar det största utrymmet på vår planet är fortfarande väldigt bortglömt och utelämnat i våra arbeten och i forskningen. Därför hoppas jag att den integrerade förvaltningen av marina ekosystem, på vilka också medborgarna i framtida generationer kommer att vara i hög grad beroende av, kommer att stimuleras kraftigt.
Den fjärde åtgärden slutligen, angående miljön, handlar om morgondagens stad och kulturarvet.
Fru kommissionär, som man har sagt här många gånger är Europa katedralerna, Europa är gobelängerna, Europa är de stora palatsen, det stora kulturarv som vi inte under några omständigheter får förlora och som behöver mycket teknik, inte bara resurser till konservering, utan till bra konservering. Om vi renoverar vårt historiskt konstnärliga kulturarv dåligt har vi inte gjort ett bra arbete.
Därför är det också ett betydande arbete. Målen är mycket väl utvalda, tyvärr finns det för många prioriteringar.
Som Tannert sade, när han talade om sitt program, har kommissionen använt ordet prioritering i en betydelse jag inte kan förstå. För i detta delprogram finns 130 prioriteringar. Därför måste jag säga, fru kommissionär, att målen är mycket bra, men prioriteringarna är för många, om vi alla förstår samma sak med prioritering: något att framhålla, något att ta itu med i första hand.
Jag menar att med kommissionens goda kunskaper kan ni vara selektiva i programmen, och effektivisera resursanvändningen mycket.
Vad gäller energi finns två underprogram eller två nyckelåtgärder: ett, att få fram renare energisystem, inklusive förnybara energikällor, och ett annat, att effektivisera energianvändningen. För sanningen är att vi i Europeiska unionen använder för mycket energi i hushållen, i transporterna framför allt, i våra fabriker och i vårt produktionssystem.
I fråga om detta hyser jag allvarliga tvivel om att det program ni har utformat är användbart.
Linkohr sade att vi var tvungna att mäta resultaten och att parlamentet borde genomföra ett viktigt kontrollarbete. Jag är överens med honom och anser att ett sådant kontrollarbete från parlamentets sida skulle hjälpa kommissionen mycket, och jag tänker då inte enbart på budgetkontrollen, även om den bör göras. Jag tänker på kontrollen av resultaten, innovationerna, effektiviteten hos de olika forskargrupper som kommer att arbeta i olika länder och effektiviteten i vad man försöker göra med dessa knappa resurser, vilka jag vill påpeka är mycket knappa, i dessa två program.
Det finns ett ändringsförslag, ändringsförslag 9, som jag motsätter mig eftersom det syftar till att 42 procent av budgeten framför allt går till demonstrationsprojekt för förnybara energikällor. Fru kommissionär, detta är subventioner. Om ni lägger 42 procent av denna budget på subventioner till små projekt med solanläggningar, biomassa, förnybara energikällor, vilka vi utan tvivel måste stödja, men inte på detta sätt, kommer inte de förnybara energikällorna att göra några framsteg. Deras problem är att de inte är konkurrenskraftiga. Endast ny teknik kan göra dem konkurrenskraftiga.
Å andra sidan vill jag framhålla ändringsförslagen 25 och 27, vilka jag hoppas att kommissionen tar med, eftersom de handlar om gasen. Europa skall främja ett mycket betydelsefullt gasprojekt och vi har mycket svaga och rigida gassystem och därför måste vi göra någonting angående lagring av icke-flytande gas.
Vi borde göra något angående ny prospektering av kolväten i offshore-områdena, och än en gång måste vi säga att vi borde stödja de små och medelstora företagen. Alla vill vi verkligen förbättra sysselsättningen. Forskningen kan uppnå detta. Jag tvivlar på att det lyckas med subventioner, men det kan ske med kommissionens goda kunskaper och därför är det nödvändigt med smidighet från kommissionens sida.

Marset Campos
Herr ordförande, fru kommissionär, ärade ledamöter! Den europeiska forskningen når för varje år allt högre höjder av sammanhållning med ökad kvalitet, liksom den uppnår en egen europeisk bild, en summering och ett resultat av verksamheten i varje land. Från det första till fjärde ramprogrammet har dessa bidragit på ett avgörande sätt till framgångarna genom att visa på gemensamma angelägenheter, gemensamma mål och metoder. Emellertid är den internationella dimensionen i vår forskning fortfarande otillräcklig och splittrad. Därför är det viktigt att göra ansträngningar på detta område, eftersom vi fortfarande lider av de svåra sviterna efter andra världskriget, då tusentals vetenskapsmän utvandrade till Nordamerika, vilket gjorde det landet till en slutlig vallfartsort för många av våra unga vetenskapsmän.
Det är därför nödvändigt med en extra ansträngning som gör det möjligt att omvandla den europeiska vetenskapen, med sina särskilda egenskaper och personlighet, till en referenspunkt och mötesplats för tusentals vetenskapsmän från resten av världen, i samklang med den privilegierade plats Europeiska unionen har på andra plan. Såsom på det sociala planet - genom en solidarisk samhällssyn och ett solidariskt förhållande till tredje land -, det etiska - genom ett försvar till varje pris av de mänskliga rättigheterna och demokratin -, och det politiska - genom tolerans och fredlig samlevnad -, så att allt detta kompletteras av en - lika viktig - roll för den europeiska vetenskapen, som kan återspegla alla dessa värden.
Vi bedömer kommissionens förslag som positivt. På grund av det vi har sagt, har vi emellertid ingivit ändringsförslag för att komplettera vår forskningsplats i världen. Dessa gäller fem punkter:
Punkt ett: att införa den ständiga viljan att bekämpa diskriminering grundad på kön och stödja kvinnor så att de uppnår jämlikhet, som de kräver.
Punkt två: att ge en enhetlig bild av den europeiska vetenskapen.
Punkt tre: att inleda bygget av en fruktbar infrastruktur för vår vetenskap som kan göra den till en referenspunkt.
Punkt fyra: att vara öppen för sociala behov och brister i många av dessa tredje länder.
Punkt fem: att göra det möjligt för Europaparlamentet, i enlighet med Amsterdamfördraget, att spela en mer betydelsefull roll i dessa uppgifter.
Den första punkten handlar om att ta upp i såväl vad gäller mål som metod och konkreta åtgärder, jämlikhet mellan könen.
Den andra punkten - den enhetliga bilden av Europas vetenskap - innebär ett enkelt initiativ: att publicera en liknande tidskrift som Science eller Nature , så att betydelsen av och intensiteten i vår vetenskap återspeglas i världen.
Den tredje punkten, som handlar om att skapa en infrastruktur för vetenskaplig information i Europa - i själva verket ett europeiskt vetenskapligt informationscenter - innebär att, såväl från våra vetenskapsmän som de från övriga världen, tillhandahåller den totala vetenskapliga produktionen i artiklar, böcker, rapporter, som är adekvat registrerade, analyserade och uppdaterade, för att på så sätt inte vara beroende enbart av nordamerikanska varningssystem och databaser, vilka har en hegemoni.
Den fjärde punkten - att vara öppen för de viktiga angelägenheterna i tredje land - innehåller olika aspekter. Den första aspekten handlar om att kunna behandla tredje land på ett speciellt sätt. Som vi har behandlat Medelhavsländerna bör vi också kunna behandla övriga regioner i världen, och göra det på ett adekvat sätt, så som föreslås för Latinamerika och andra regioner. En annan aspekt är att bibehålla och i förekommande fall, öka flödet och kvantiteten i dessa förbindelser. En tredje aspekt gäller - vilket har börjat bli vanligt hos oss, men det gäller att förbättra detta engagemang - öppenheten för problem som gäller ekonomi, hälsovård, demokrati, jordbruk och industri i dessa länder och därför föreslås också olika åtgärder på områden från miljön till studiet av de faror som genpatent innebär.
Den fjärde aspekten är av ömsesidigt intresse och berör den delade äganderätten av upptäckter och patent som har uppnåtts med gemensamma ekonomiska ansträngningar.
Den femte aspekten handlar om att avskaffa de onödiga byråkratiska och tekniska hindren, för att tvärtom underlätta för en bättre utbredning och förbindelser med de länder som arbetar med oss.
Till sist, den femte punkten tar upp den roll Europaparlamentet, folkviljans företrädare, skall spela, och därför krävs en noggrann information om densamma, liksom dess eventuella ingripande. Vi anser att vi med dessa åtgärder på ett lämpligt sätt försvarar det europeiska intresset.

Plooij-Van Gorsel
Herr ordförande! Det rör sig här om två olika program. Jag skall först ta upp mitt eget betänkande om små och medelstora företag och innovation. De små och medelstora företagen förtjänar en framträdande plats i Europeiska unionens politik. Det är inte bara berättigat med hänsyn till sysselsättningen utan även på grund av att de små och medelstora företagen har en stor ekonomisk betydelse i europeiskt sammanhang. Av sjutton miljoner företag i Europa så hör inte mindre än 99 procent av dem till de små och medelstora, vilket motsvarar över 70 procent av sysselsättningen, 50 procent av investeringarna och 60 procent av unionens förmögenhet. Därmed är de små och medelstora företagen den viktigaste ekonomiska faktorn i Europa.
De flesta företagen är mycket små. Nästan 15 miljoner företag har nio medarbetare eller färre och vid något över en miljon företag arbetar mellan 10 och 99 personer. Dessutom bildar de små och medelstora företagen inte någon homogen grupp av företag. Därför är det önskvärt med skilda politiska åtgärder för de olika målgrupperna. Jag är därför också glad åt den definition som bara anger företag med högst 250 arbetstagare som små och medelstora företag.
De här företagens konkurrenskraft beror i hög grad på innovationsförmågan. Därför är det av avgörande betydelse att starta innovationsverksamhet, underlätta spridning och utnyttjande av forskningsresultat och stödja överföringen av teknik. Det behövs åtgärder på europeisk nivå som komplement till initiativen i medlemsstaterna för att hjälpa de små och medelstora företagen att globalisera sin verksamhet och få tillgång till ny teknik.
Det här särskilda programmet måste bidra till en optimering av insatserna för främjande av innovation och uppmuntrande av små och medelstora företag att delta i ramprogrammet. Programmet är endast ett samordningsinstrument som fungerar som stöd för temaprogrammen och har därför en begränsad budget på 363 miljoner ecu. Jag anser att alla projekt bör genomföras i sin naturliga omgivning, det vill säga inom ramen för temaprogrammen. Därför är jag också glad över att parlamentet och rådet givit sitt stöd till mitt förslag om att i varje temaprogram anslå minst 10 procent av forskningsbudgeten till projekt där små och medelstora företag deltar.
För det andra, kolleger, så måste spridningen av idéer och ny teknik ske på ett så effektivt sätt som möjligt. Därför måste innovation ägnas stor uppmärksamhet i temaprogrammen. Vad kan göras för att främja spridningen FoU-resultat och omsättandet av dessa i nya och bättre produkter, processer och tjänster? När ett projekt påbörjas måste verkningsfulla output-kriterier utarbetas och utvecklas, såsom publicering av resultat och patent. Först då är effekten av de europeiska forskningsmedlen mätbar och berättigad.
Samtidigt vill jag därmed understryka vikten av kunskapsspridning. Det är nödvändigt att skapa en bra kunskapsstruktur så att kunskaperna kan utnyttjas i hela Europa och hjulet inte behöver uppfinnas på nytt i alla femton medlemsstaterna.
För många möjligheter är fortfarande outnyttjade. Det var så för fyra år sedan och tyvärr är det fortfarande på det viset. Det är till exempel så att de små företagen lider brist på information om nya idéer som utvecklats vid universitet och forskningsinstitut, om möjligheter till överföring av teknik och, som tidigare sagts, tillgång till stödprogram.
När jag för fyra år sedan tillträdde i Europaparlamentet så underströk jag i mitt första betänkande hur viktig spridningen av kunskaper är för de små och medelstora företagen. För att Europa skall kunna konkurrera med stormakterna, Förenta staterna, Japan och Kina, så måste de femton medlemsstaterna samarbeta. Framför allt även inom området forskning och teknisk utveckling. Ramprogrammet är ett utmärkt instrument för det ändamålet.
Min tredje punkt, herr ordförande, är att man allt för ofta tror att om det bara sker tillräcklig forskning så kommer väl den kommersiella tillämpningen av sig själv. Det är precis tvärtom. Det kommer visserligen en ny produkt men det finns inga resurser för att vidareutveckla den. Banker och venture capitalists törs ofta inte finansiera högtstående tekniska projekt när de ligger utanför deras eget kunskapsfält. De har tillgång till för litet sakkunskap för att kunna bedöma de tekniska och ekonomiska riskerna med sådana nya produkter.
Därför upprättades i Nederländerna stiftelsen technology rating som sedan 1995 försöker underlätta finansieringen av lovande tekniska innovationer i små och medelstora företag. Det är Europas uppgift att sprida kännedom om sådana framgångsrika initiativ. Det kommer också att ske nästa år via systemet ENTAS (European new technologies appraisal system) som kommer att förverkligas i Europa genom ING och andra europeiska banker och genom Frauenhofer-institutet i Tyskland. Nationella nät av kunskapscentrum skall lära sig av varandra och vara en förebild för varandra samt bidra till en europeisk gruppbildning. Det leder till många innovationer och kostar förhållandevis litet.
Herr ordförande! Min sista kommentar. Ett typiskt kännetecken för många små och medelstora företag är bristen på arbetskraft. För att på ett tydligt sätt informera små och medelstora företag om förfaranden och villkor för deltagande i ramprogrammet måste de särskilda åtgärderna för små och medelstora företag, till exempel exploratory awards , hållbarhetsundersökningar och Craft, formuleras och utföras på samma sätt i alla temaprogram. De bör också vara tillgängliga via samma centrala kontaktpunkt i kommissionen. De första signalerna om att kommissionen är på väg åt fel håll har dock redan uppfattats. I förslaget till arbetsprogram för IST-programmet finns det till exempel ingen hänvisning till Craft. Min fråga till kommissionär Cresson är därför följande: hur tänker hon samordna de olika generaldirektorat som är engagerade i genomförandet av ramprogrammet och främst med avseende på åtgärderna för små och medelstora företag? Det skulle jag gärna vilja ha ett svar på om en stund.
Herr ordförande! Jag övergår nu till min andra uppgift och det är nämligen att avge ett yttrande från utskottet för externa ekonomiska förbindelser om några särskilda program som ingår i ramprogrammet. För utskottet för externa ekonomiska förbindelser vill jag först gärna gratulera fyra föredraganden, nämligen Tannert, Malerba, Argyros och Estevan Bolea. Europa har en stabil tradition inom området forskning och tillämpning av vetenskap och teknik. Det strategiska målet i det här programmet är att länka samman forskningskapaciteten och produktionskapaciteten för att främst stimulera exporten av teknik. På det sättet ökar sysselsättningen och välfärden i Europa. Det mervärde som Europeiska unionen tillför och unionens grundläggande roll inom området forskning består i att främja samarbetet mellan europeiska forskningspartner. Genom att överskrida gränser och utnyttja varandras kunskaper så är europeiska företag, både de stora och de små, bättre rustade för den internationella konkurrensen. Men, herr ordförande, partnerskap upphör inte vid Europeiska unionens gränser. Europa berörs också av mondialiseringen av världsekonomin och dess hittills åtskilda marknader. Kolleger, kommissionär! För knappt två veckor sedan tillbringade jag fem dagar i San Franciscos Bay-area och där såg jag med egna ögon hur nya små företag, så kallade start-up?s , växer upp som svampar ur jorden. Ny företagsamhet betyder ny sysselsättning, vilket Europa behöver så väl. Samarbete med Förenta staterna på det här området kan även stimulera den europeiska biotekniska industrin. Samma sak gäller för informations- och kommunikationstekniksektorn.
Hittills har Europeiska unionen och även ramprogrammet koncentrerat sig på samarbete inom Europa. I framtiden blir dock det världsomspännande samarbetet allt viktigare, vilket till exempel high tech -sektorn kännetecknas av redan i dag. Utskottet för externa ekonomiska förbindelser gläder sig därför väldigt mycket åt det avtal mellan Europeiska unionen och Förenta staterna om vetenskapligt och tekniskt samarbete som undertecknades för ett år sedan. Europeiska unionen och USA är sedan år och dag förbundna med varandra genom starka band. De bilaterala ekonomiska banden skapar de största handelsströmmarna i världen. Europeiska unionen och USA är varandras viktigaste investerare och kvaliteten på den här relationen har ett stort inflytande på världshandeln. Det, kolleger, berättigar också ett mer intensivt vetenskapligt samarbete som kan leda till en bättre ömsesidig förståelse för varandras åsikter och till lösningar på handelskonflikter med Förenta staterna, till exempel med avseende på bioteknik och säkerhet på Internet och tänk bara på kryptering och den privata integriteten och dataskydd. De här konflikterna har sin upprinnelse i skilda uppfattningar om den nya teknikens konsekvenser för människa och miljö, samt även i skilda konsumentbeteenden i unionen och i Förenta staterna. För att förebygga en kontinuerlig ström av handelskonflikter inom dessa områden och i syfte att utarbeta en på världsnivå godtagbar lagstiftning så är samarbetet med tredje land och särskilt med Förenta staterna en absolut nödvändighet inom ramprogrammet.

Lange
Herr ordförande! Vad som innerst inne håller samman världen är en fråga som inte är särskilt originell, eftersom den redan är mycket gammal, men den är mer aktuell än någonsin, eftersom naturligtvis utvecklingen av vårt samhälle präglas av många olika faktorer, som tillsammans utgör det som vi betecknar som den europeiska utvecklingsmodellen. Därför är det för vår framtida utveckling av central betydelse att vi här frågar oss vad som verkligen innerst inne håller samman vårt samhälle, och sammankopplar det med forskningsaktiviteter inom alla sektorer. Därför välkomnar jag i hög grad att vi här har ett specifikt program, som för det första främjar forskarnas rörlighet, och för det andra tar upp den socioekonomiska forskningen, och i synnerhet frågan om vårt samhälles innersta.
Det är en späd planta som har börjat blomma i det fjärde ramprogrammet för forskning och som drivits fram av parlamentet. Det har funnits många problem och överdrifter, och den strategiska inriktningen var inte obetingat den bästa, men det har väsentligt förbättrats under de senaste åren, och det senaste anbudsförfarandet - det tredje call , var utmärkt. Här skulle jag också vilja berömma direktör Mitsos från kommissionen - i dessa tider bör man också någon gång berömma kommissionen - Mitsos har verkligen ordnat det på ett bra sätt.
Icke desto mindre har jag tillåtit mig att i sju punkter föreslå några förbättringar. För det första har man vid den preliminära anslagsfördelningen planerat att endast 10 procent skall stå till förfogande för den socioekonomiska forskningen. Jag anser att om vi anslår medel preliminärt, så kan vi lugnt sätta dem litet högre, eftersom naturligtvis också uppgifterna utökats inom ramen för förlikningsförfarandet beträffande det femte ramprogrammet. Därför föreslår jag att man här preliminärt planerar in 15 procent.
För det andra är det för mig viktigt att man vet besked om programmet både vad gäller rörligheten och den innehållsliga forskningen. Det måste alltså särskilt med hjälp av Internet skapas en öppenhet med avseende på de institutioner som deltar, och med avseende på teman.
För det tredje är det viktigt för mig att socioekonomisk forskning inte bara bedrivs vid sidan om, i periferin, utan förbinds horisontellt med de andra forskningsområdena. Därför har jag några förslag för att starkare samordna denna forskning med andra forskningsområden, i synnerhet förslag 37.
För det fjärde: Några små innehållsliga förbättringar, som gäller föremålet för den strukturella omvandlingen, i synnerhet vad gäller vårt samhälles åldrande, effekterna på sysselsättningen av vår strukturella omvandling, effekterna på mentaliteten hos människorna i vårt samhälle, men också i fråga om formerna för deltagande. På många områden visar det sig ju att det inte äger rum något deltagande längre på traditionella politiska områden, utan i högre utsträckning genom icke-statliga organisationer, medborgarinitiativ osv. Innehållsligt borde man alltså även ta hänsyn till dessa aspekter.
För det femte: Det handlar naturligtvis också om ett nätverk av forskare. Jag vill nu inte bryta någon lans för den sociovetenskapliga forskningen, men jag har ibland en känsla av att det europeiska samarbetet ännu inte har hunnit särskilt långt i utvecklingen, utan att man här kan hjälpa till litet för att etablera ett nätverk för europeisk forskning, vilket naturligtvis även är viktigt för ansökningsförfarandet, alltså stöd till skapande av ett nätverk.
För det sjätte: Främjande också av jämställdhet, av mäns och kvinnors lika deltagande i detta forskningsprogram. Det går t.ex. inte an att man inte tar hänsyn till den tid som går åt till att uppfostra barn när Marie-Curie-stipendierna delas ut. Det måste regleras entydigt, liksom också främjandet av jämställdheten i sin helhet. Förra veckan var jag på ett symposium med 150 deltagare, däribland två kvinnor. Här finns det fortfarande en del att göra.
Min sjunde och sista punkt: Vi måste också marknadsföra resultaten. Det hjälper inte om vi har bra undersökningar, om de blir liggande i skåpet. Just på det sociovetenskapliga området kan det ofta vara fallet. Alltså en marknadsföring av resultaten exempelvis på Internet, men också en aktiv marknadsföring hos mottagarna, politikerna, här i parlamentet, i de nationella parlamenten, och även lokalt, för att resultaten skall bli användbara i den samhälleliga processen.

McNally
Herr ordförande! Jag framlägger två betänkanden, båda under mitt namn och båda med avseende på Gemensamma forskningscentret (GFC). Det första är betänkandet om det femte ramprogrammet och det andra är Euratoms kärnbränslebetänkande om GFC: s arbete. GFC är en personifiering av vad ett europeisk mervärde innebär. Det är något som borde vara mer välkänt av parlamentets ledamöter och av den breda allmänheten. Detta stämmer i avseende på alla forskningsprogram men speciellt i avseende på Gemensamma forskningscentret där vetenskapsmän från hela Europeiska unionen samlas för att ta itu med problem som är väsentliga för dess medborgare.
I likhet med Europeiska unionen i sig, har GFC: s roll förändrats och dess inriktning har också förändrats. Det började med en väldigt stark betoning på kärnenergifrågor och gjorde värdefulla insatser inom kärnforskningen. Denna inriktning blir nu allt mindre och det nya uppdraget för GFC, då det för oss in i 2000-talet, blir allt mer märkbart. Herr Allgeier, ordförande för GFC, och fru Cresson, kommissionären, har sinsemellan visat ett stort klartänkande då de har definierat GFC: s uppgift på ett sådant sätt att alla är väl insatta i dess roll. Deras uppgift är framför allt att vara ett redskap för Europeiska unionens " policymakers" och för dem som genomför programmen på en mängd olika områden.
Vi är t.ex. i behov av den teknik för anläggningsarbete som utförs i Sevilla, där man ser över kommande teknik. Vi behöver de test och det standardarbete som utförs på Ispra och på andra ställen. För inte så länge sedan, prövade de t.ex. de metoder som används i varje medlemsstat för att kontrollera luftföroreningar och fann stora skiljaktigheter. Detta var en mycket värdefull arbetsinsats.
Förutom ett tydligt syfte, är vi i behov av vissa reformer och vissa omstruktureringar, och detta utförs på ett mycket effektivt sätt. GFC besitter resurser som ingen annan medlemsstat skulle ha råd att bygga upp och det borde gå att utnyttja dessa resurser på ett bättre sätt. Eftersom det är Europaparlamentets plikt att kontrollera verksamheten på forskningsanläggningarna, skulle vi vilja ha observatörstatus. Vi skulle vilja ha två observatörer i GFC: s styrelse. Om detta inte är möjligt av tekniska eller juridiska skäl skulle vi vilja undersöka andra tänkbara vägar för att genomföra denna uppgift.
Med hänsyn till storleken på Ispraanläggningen och de komplikationer som kan uppkomma i upprätthållandet av en sådan anläggning, måste vissa omförhandlingar göras med de italienska myndigheterna och jag hoppas att detta pågår. I detta, liksom i varje annat program, måste vi betona att Europeiska unionens policy om lika möjligheter inte bara är en vacker fras. Det innebär att detta måste genomföras. I detta sammanhang skulle jag vilja hylla fru Cresson, en kvinnlig kommissionär för vetenskap som har insett att om vi skall ha ett program för lika möjligheter, måste det finnas forskning, med hennes egna ord, " av kvinnor, för kvinnor och om kvinnor" . Hon har satt upp en speciell enhet på GD XII, och bör gratuleras och stödjas.
Jag fortsätter med Euratom-delen av GFC. Med hänsyn till den minskade budgeten, har ett förnuftigt beslut fattats att skära ned på fusionsforskningen inom GFC och lägga större tonvikt vid atommaterial och säkerhetskontroller. Faro-anläggningen är mycket viktig: detta är ett sätt att studera verkliga olyckor.
I mitt ändringsförslag 20 betonas det faktum att det inte är forskningsprogrammets uppgift att betala för avvecklingen av atomanläggningar. Omedelbara diskussioner måste komma till stånd med de budgetansvariga myndigheterna och budgetutskottet om hur de 100 miljoner ecu som krävs för en total avveckling vid Ispra och på annat håll kan betalas utan att skada forskningsprogrammet; detta skulle vara helt igenom olämpligt.
Jag skulle vilja att vi tittar på bland annat professor Rubbias förslag avseende sortering på platsen och upparbetning av kärnbränsleavfall. Om vi inte finner en lösning på problemet med kärnbränsleavfall kommer allmänheten att ställa sig avvisande till varje förslag med avseende på användning av kärnkraft. detta kan vara en lovande väg framåt.
Jag skulle nu vilja säga - jag föregriper ämnet men min talartid är förlagd till en enda sammanhängande period- varför jag har bordlagt ett ändringsförslag till Matikainen-Kallströms betänkande, till vilket jag skulle vilja lyckönska henne, och jag håller helt och hållet med henne i förslaget på att rubriken skall ändras till en som är mer klargörande. I mitt ändringsförslag 19 föreslås att, med hänsyn till det belopp som måste skäras ned i fusionsprogrammet, skall kommissionen presentera en ny plan och skall ha följande punkter i åtanke då den ser över den internationella termonukleära experimentella reaktorn:
Det har varit en påfallande minskning vad gäller intresse och förmåga att medverka hos våra tilltänkta partners, och såvitt jag kan se, finns det inte någon tillgänglig anläggningsplats. Tidsschemat för det femte ramprogrammet är inte ändamålsenligt. Vi kommer inte att kunna fullborda detta arbete inom denna tidsrymd. Det finns med säkerhet utrymme för en kostnadsminskning.
JET-anläggningen i Culham i Storbritannien har uträttat mycket och utgör en viktig del i fusionsprogrammet. Mitt förslag till kostnadsminskning i budgeten inbegriper inte JET-anläggningen. Så länge som parlamentet rådfrågas, kommer det förmodligen att finnas en anledning till att detta skall fortsätta efter 1999. Det har fasta kostnader.
Jag kan emellertid inte tro att även om vi vill studera de socioekonomiska aspekterna på kärnfusioner - och jag är helt och hållet för dessa - att de kostar 920 miljoner ecu, eller ens i närheten av ett sådant belopp. Vi måste fortsätta vår pågående forskning inom fusionsprogrammet, och jag föreslår inte på något sätt att vi inte skall göra detta. Men jag ber kommissionen att om man antar detta ändringsförslag, ånyo se över programmet som det är avfattat och skaffa fram något som är litet mer passande med tanke på den befintliga budgeten.

Matikainen-Kallström
Herr ordförande! Under de närmaste femtio åren kommer energibehovet att ungefär fördubblas jämfört med det nuvarande. Den huvudsakliga ökningen av energibehovet kommer att ske i nuvarande utvecklingsländer som kommer att skaffa tilläggsenergin i huvudsak med hjälp av fossila bränslen som påskyndar växthuseffekten. Genom att vidta energibesparingsåtgärder kan man i någon mån påverka energiförbrukningen, men sådana besparingsåtgärder är endast möjliga i industrialiserade länder och även där är deras effekt på den totala energiförbrukningen liten.
Användningen av förnybara energikällor kommer att öka avsevärt, men när det gäller miljöförstöringen kommer effekten att bli otillräcklig. När man dessutom tar hänsyn till att jordklotets uran- och naturgastillgångar är begränsade kan man konstatera att man inte för närvarande med tanke på miljön och i synnerhet med tanke på koldioxidutsläppen har tillgång till en sådan energilösning som skulle kunna fylla det ökande energibehovet och förhindra växthuseffektens utbredning.
Man har redan under några årtionden forskat kring teorin om fusionsreaktorer och man har också lyckats få reaktionen att fungera i experimentreaktorer. I det forskningsarbete som syftar till fusionsenergins kommersiella utnyttjande befinner man sig i ett läge där det finns behov av att bygga nästa demonstrationsanläggning. Forskningsprojektet ITER, som man nu har för avsikt att starta, är EU: s, Japans, USA: s och Rysslands gemensamma projekt som syftar till att ta fram teknik för att förverkliga det kommersiella fusionskraftverk som skall byggas i framtiden. Hindren för fusionsenergins utnyttjande är i dag av teknisk art, vilket gör att det inte längre räcker med enbart forskning på teoretisk nivå för att trygga utvecklingen.
Eftersom utvecklingsländerna än så länge inte har möjligheter att utveckla fusionsenergin till en kommersiell energikälla måste arbetet utföras i industrialiserade länder. När man dessutom tar hänsyn till tidtabellen för fusionsenergins utnyttjande, som har uppskattats till cirka 50 år, är det klart att satsningen för att fortsätta med detta arbete inte tillåter att den pågående forskningen avbryts, att man gör nedskärningar i den av kommissionen föreslagna finansieringen och att ITER-projektet senareläggs. Den nuvarande fusionsforskningen kostar årligen 500 miljoner ecu, vilket är bara cirka en procent av kostnaderna för EU: s oljeimport.
Fusionsenergiproduktionen ger inget bränslebaserat radioaktivt avfall. Forskningen kring fusionsenergin och dess eventuella kommersiella bruk innebär inga element som uppmuntrar till eller underlättar tillverkning av kärnvapen. Man måste också komma ihåg att den nuvarande fusionsenergiforskningen har åstadkommit ett stort antal innovationer bland annat inom materialtekniken, och på det sättet kommer man att dra nytta av forskningsresultaten långt innan den kommersiella energiproduktionen startas.
Om växthuseffekten inte skall hinna orsaka irreparabla skador innan fusionsenergin tas i bruk måste vi satsa på energiproduktion med hjälp av icke-fossila bränslen. Det är nödvändigt att trygga och effektivisera användningen av de befintliga kärnkraftverken om man vill producera energi utan att skada miljön. Kommissionens ursprungliga förslag innebar finansiering av forskning med sikte på modernisering av befintliga kärnkraftverk och forskning som är förknippad med avfallshanteringen. Dessa är enligt min mening sådana forskningsobjekt inom fissionskärnkraften som är mycket lämpliga för detta program.
Bästa parlamentsledamöter! Vi håller på att fatta beslut om energialternativ som rör kommande generationer. Med hjälp av de beslut som nu skall fattas kommer man att lösa Europas framtida energiproduktionsproblem. Genom att rösta för fusionsenergiforskningen kan man garantera att kommande generationer kan leva utan syrgasapparater.

Malerba
Herr ordförande, fru kommissionär, kära kolleger! Jag tänker tala om hur tre horisontella program uppfattas av utskottet för externa ekonomiska förbindelser, dvs. när det gäller den internationella roll som forskning och innovation och de små och medelstora företagen spelar, samt den mänskliga forskningspotentialen. När det gäller den första frågan - forskningssamfundets internationella roll - så måste jag framhålla hur viktigt det är att Europeiska unionens teknologiska forskning är konkurrenskraftig jämfört med den internationella forskningen. Jag skulle till och med vilja påstå att referensramen är den att man måste bedriva en forskning och göra upptäckter som har betydelse i ett internationellt sammanhang. Femte ramprogrammet skulle med andra ord skadas av att denna inriktning inte kan garanteras. Under alla omständigheter måste man fråga sig vilka villkor som skall gälla för att även de företag och partner som inte kommer från Europeiska unionen skall kunna delta, hur man skall kunna spendera de europeiska medborgarnas pengar för samarbetspartner som inte hör till unionen. Det krävs vissa förutsättningar, men om jag talar för utskottet för externa ekonomiska relationer så ser vi två viktiga punkter som verkar omistliga: å ena sidan måste den forskning som bedrivs tillsammans med externa partner under alla omständigheter komma Europeiska unionen till godo, dvs. höja dess kompetens och kvalitet och, å andra sidan, så måste det finnas ett kriterium för att bedöma ömsesidigheten, dvs. om till exempel amerikanska forskare får tillgång till europeiska forskningsprogram, så måste även de europeiska få tillgång till amerikanska program.
Detta är en avgörande punkt som hela kommissionen, inte bara kommissionär Cresson, måste insistera på i de internationella relationerna. Jag tänker här på teknologiskt avancerade nationer som Förenta staterna, Japan och Canada där man kan konstatera att till exempel när det gäller den handel som bedrivs inom ramen för World Trade Organisation så är forskningens värld fortfarande en värld som i de olika länderna är ganska sluten, ganska ogenomtränglig.
När det å andra sidan gäller de länder som befinner sig under utveckling, och framför allt de länder som ligger nära oss, som till exempel kandidatländerna, tredje land i Medelhavsområdet, så skulle det vara i högsta grad önskvärt att forskningen blir ett instrument för samverkan, men här måste andra finansiella instrument komplettera ramprogrammet för forskning. Jag tänker i första hand på programmen i Agenda 2000 och Medaprogrammen. I det sammanhanget skulle tekniköverföringen och tredje lands deltagande kunna bli ett inslag som ytterligare förhöjer ramprogrammets värde.

Langenhagen
Herr ordförande, fru kommissionär! Det var en lång väg fram till Europeiska gemenskapens slutgiltiga beslut om det femte ramprogrammet för forskning, teknisk utveckling och demonstration. Jag vill i dag påstå att efter den inledande protesten från fiskeriutskottet beträffande detta program, kan vi i fiskeriutskottet leva med förlikningskommitténs resultat, trots den generella anslagsdifferensen och de eventuella innehållsliga underskotten. Men vi kommer mycket uppmärksamt att följa upp genomförandet. Jag skall förklara varför.
I sitt yttrande till det föreslagna ramprogrammet har fiskeriutskottet förklarat forskningsbehovet i sektorn för fiskeri och vattenbruk. Det slog fast att förslaget inte innehåller något program som uteslutande gäller fiskeriet, vilket fortfarande var fallet i det tidigare fjärde ramprogrammet. Det nya ramprogrammets idé gör alltså att fiskeriets forskningsönskemål i flera program och nyckelåtgärder konkurrerar med andra forskningsönskemål. Det gör det inte lättare för fiskeriet.
Dessutom krävdes det en lösning för den framtida finansieringen av aktiviteter som har med fiskeriet att göra, vilka hittills har definierats som undersökningar och legat utanför ramprogrammet för forskning. Till dessa aktiviteter hör registrering av grundläggande data för utvärdering av bestånd, vilket hittills finansierats ur strukturfonderna. Fiskeriutskottet betonar med eftertryck att faran för ett avbrott i finansieringen av de synnerligen viktiga verksamheterna på detta område måste undvikas, och att stödet till sådana aktiviteter måste tänjas ut till att omfatta vattenbrukssektorn.
Vi har hört att ramprogrammet, i överensstämmelse med artikel 130i, kommer att genomföras i form av enskilda specifika program. Dessa återigen består av s.k. nyckelåtgärder respektive arbetsprogram. Exempelvis omfattar det första specifika programmet med beteckningen " Livskvalitet och förvaltning av bioresurserna" flera nyckelåtgärder som är relevanta för sektorn fiskeri och vattenbruk. De viktigaste av dem är hållbart jordbruk, fiskeri och skogsbruk, inklusive landsbygdsutvecklingen. Prioriteringarna för forskning, teknisk utveckling och demonstration med tanke på fiskeri och vattenbruk har fastlagts, så att större delen av det relevanta forskningsbehovet väl torde vara täckt.
Nyckelåtgärden " Hälsa, kost och miljöfaktorer" är här också fullständigt relevant, och nyckelåtgärden " Behärskning av virus och infektionssjukdomar" erbjuder en näraliggande ram för forskningsverksamhet om förebyggande och stävjande av fisksjukdomar inom vattenbruket, ty det har nu visat sig att denna nyckelåtgärd inte skall begränsas till sjukdomar hos människor. Eventuellt kommer också nyckelåtgärden " Cellfabriken" att vara av intresse för vattenbrukssektorn, eftersom det här kan uppträda genetikproblem. Så långt det första specifika programmet.
Det andra och tredje programmet är knappast relevant för fiskeri och vattenbruk. Därför går jag direkt över till det fjärde programmet: Säkerställande av ekosystemen. Detta program är av största betydelse för fiskeriet och vattenbruket, särskilt för försöken att ta itu med hanteringen av fiskeriresurserna med hjälp av det s.k. konceptet till ett ekosystem, ty det är ytterst viktigt med kunskaper om hur miljöförändringar kan påverka de marina ekosystem, som fiskeri och vattenbruk är beroende av. Hittills har vi alltid beklagat att man på vetenskapens nuvarande ståndpunkt endast sällan har möjlighet att förutsäga respektive beskriva de konkreta effekterna på fiskbestånden som ett stört ekosystem får, liksom följderna för fiskerinäringen. De övriga specifika programmen rör främst behovet av internationellt samarbete med tredje land i medelhavsområdet, liksom med Ryssland, USA och Kanada. En fråga som i än högre grad kommer att sysselsätta oss även inom fiskeriområdet i sökandet efter nya resurser.
Fiskeriutskottet har alltså klart definierat innehållet och deklarerat dess betydelse. Vi förväntar oss att det förverkligas. Med tanke på de växande krav, som ställs på ramprogrammet, var man, som vi hörde, tvungen att också slåss för varje slant av anslagen. Det var säkert ibland tröttsamt, men det lönade sig. Mitt tack går till alla deltagare. Vi är också mycket lättade över att man med ramprogrammet kan genomföra en viktig del i sysselsättningspolitiken, vilket förväntas av oss alla. I ett modernt Europa får vi aldrig försumma forskningsområdet. Det är ofta så saker och ting börjar, men detta måste naturligtvis även återspegla sig i vår budget.

Schörling
Herr ordförande! Vad gäller den del i ramprogrammet som handlar om främjandet av konkurrenskraftig och hållbar tillväxt, dvs. betänkandet av Argyros, måste jag säga att jag är väldigt nöjd med att yttrandet och förslagen från utskottet för sysselsättning och socialfrågor till så stor del har införlivats i betänkandet. Det gäller bland annat större betoning på det övergripande målet att skapa sysselsättning och att förbättra livskvaliteten genom hållbar tillväxt samt att följa programmets utveckling och vid behov anpassa det - då inte bara när det gäller den vetenskapliga och tekniska utvecklingen, utan också vad gäller den ekonomiska och sociala utvecklingen i samhället, som jag tror kommer att styra forskningen alltmer i framtiden.
Vidare måste forskningen också uppfylla de socioekonomiska och miljömässiga behoven, så att beslutsfattare och politiker kan få kunskaper för åtgärder för en mer smidig social förändring och för att trygga den ekologiska balansen. Jag är ledsen över att vi inte fick med de medel som vi behövde för detta i budgeten. Därför ber jag nu kollegerna att stödja ändringsförslag 30 från V-gruppen.

Heinisch
Herr ordförande, kära kolleger! Jag talar närmast om Tannerts betänkande. Europeisk forskning skall enligt det femte ramprogrammet för forskning mer än någonsin avstämmas mot samhällets behov och finna lösningar för dess akuta problem. Många av svaren kan vi förvänta oss från biotekniken. Detta är redan nu fallet inom de medicinska och farmaceutiska sektorerna, och inom jordbrukssektorn. Här arbetas det över hela världen, och om Europeiska unionen vill förbli konkurrenskraftig, måste den förstärka sina ansträngningar avsevärt.
Men på samma sätt som biotekniken besvarar vissa frågor, så ger den just i fråga om gentekniken upphov till frågor, t.ex. säkerheten hos gentekniskt framställda produkter och de synnerligen känsliga etiska aspekterna. Den gentekniska forskningen - där är jag helt överens med föredraganden - är i väsentlig utsträckning beroende av om vi kan uppnå konsensus i samhället beträffande dessa aspekter. Därför måste objektiv information och en brett upplagd diskussion på det etiska området också vara ett mål med detta program.
Gruppen De gröna i Europaparlamentet kräver på nytt ett moratorium i forskningen vad beträffar fostervävnader och inom preimplantationsdiagnostiken. Detta skulle gälla fram till dess en fullständig etisk utvärdering har ägt rum. Ett sådant forskningsmoratorium anser min grupp dock inte vara någon framkomlig väg. Kravet är orealistiskt, ty en etisk utvärdering kan aldrig avslutas. Den måste alltid äga rum parallellt med forskningen.
Det är avgörande att de bestämmelser som finns med i den nationella lagstiftningen respekteras inom embryoforskningen, och att man tar hänsyn till de gemensamma etiska grundprinciperna. Europeiska forskningsprojekt måste redan från början utvärderas noggrant med tanke på etiska aspekter. Ett fullständigt moratorium skulle dock leda till ett stillestånd, som vi i detta program just önskar undvika.
Låt oss nu helt kort gå över till Langes betänkande. Ändringsförslagen kan på det stora hela tillstyrkas och de godkänns också av min grupp. Jag hälsar med tillfredsställelse att ansträngningarna att främja utbildning och vidareutbildning för de europeiska forskarna kommer att fortsätta i detta specifika program. För Europas konkurrenskraft är det enormt viktigt, att kvaliteten hos de europeiska forskarna och vetenskapsmännen stärks på ett hållbart sätt. Det är viktigt att uppnå ett livligt och effektivt samarbete mellan europeiska forskare. Vad gäller den socioekonomiska forskningen är det mycket glädjande att kommissionen avser att ge socioekonomiska aspekter rangen av nyckelåtgärd i detta horisontella program. Det måste förvisso också sägas att inte allting som är vetenskapligt intressant och genomförbart också kräver omfattande anslag från det europeiska forskningsstödet. Den planerade ansatsen om 10 procent av anslagen från detta specifika program för den socioekonomiska forskningen anser jag därför vara tillräcklig. Hjärtligt tack till båda föredragandena!

Teverson
Herr ordförande! Jag skulle bara vilja påpeka en sak avseende Estevan Boleas betänkande och den har att göra med förnybara energikällor, speciellt geotermisk energi, mer välkänd i min del av världen under namnet " hot rocks-technology" .
Många av våra medlemsstater har uppnått mycket goda resultat på detta område. Europa ligger långt framme eftersom man här i ett tidigare skede varit mycket framgångsrik i sin forskning. Ändå nämns inte detta specifikt i kommissionens förslag. Kanske finns det inbegripet under rubriken " övriga energier" . Enligt min åsikt är detta inte tillräckligt. Därav ändringsförslag 19 som särskilt tar upp geotermisk energi.
Jag skulle vilja påminna kommissionen om att USA för närvarande investerar en summa på ungefär 100 miljoner dollar i forskning på detta specifika område. De letar efter exportmarknader. Det finns områden på vilka vi, i egenskap av Europeiska unionen, kommer att misslyckas om vi inte tillser att vi håller jämna steg med denna teknik. Tänker kommissionen stödja geotermisk teknik? Vill den vara god att stödja ändringsförslag 19?

Fitzsimons
Herr ordförande! Jag lyckönskar alla föredragandena för de utmärkta betänkanden de har framställt. Jag ansluter mig till de flesta av dem. Det gläder mig att se att Tannerts betänkande i klartext uttrycker att forskning om mänsklig kloning inte kommer att tillåtas i det nuvarande ramprogrammet. Personligen är jag av den åsikten att mänsklig kloning inte under några omständigheter bör tillåtas i någon form.
Det program med avseende på ett användarvänligt informationssamhälle som presenterades av vår kollega, Malerba, är mycket betydelsefullt. Varje enskild beståndsdel av de fyra huvudområdena för åtgärder kommer att vara väsentlig för framtida framsteg och utveckling, inte bara för skapandet av arbetstillfällen. För bara några veckor sedan tillkännagav den irländska premiärministern, Bertie Ahern, beslutet att skapa ett storskaligt digitalt center. I samband med detta, sade han: " Att anknyta städer och byar till detta rörliga nätverk kommer inte bara att ge upphov till nya arbetstillfällen på Irland utan kommer också tillhandahålla en fullsorterad mediabutik för lokala tjänster inom hälsa, utbildning, turism, affärsutveckling och alla offentliga tjänster" .
Inte särskilt många kommer att bli förvånade över att jag, som talesman för den irländska delegationen i min grupp, har vissa svårigheter med de betänkanden som har att göra med forskning av ett eller annat slag inom den nukleära sektorn. Den historia av lögner, läckor och försök att mörklägga i anknytning till Sellafield har i parlamentet konsekvent kritiserats av min Fianna Fail-delegation, ända sedan Windscales början. Vi är helt och hållet mot förslaget om en utvidgning av Sellafield. Man kan inte ekonomiskt eller på annat sätt rättfärdiga upparbetning av kärnbränsleavfall.
Vi kommer inte att stödja några program som i realiteten skulle bidra till fortsatt livsfarlig förorening från Sellafield. Dessa pengar skulle kunna komma till mycket bättre användning för forskning för projekt inom området för icke-nukleära förnybara bränslen såsom man har påpekat i programmet för bevarande av ekosystemet, som är ämnet för Estevan Boleas betänkande.
Sammanfattningsvis har jag en kommentar till det femte ramprogrammet i sin helhet. Jag är övertygad om att tiden är kommen för att Europa skall sluta ses som en efterföljare av de amerikanska och japanska trenderna inom forskningen och på ett sammanhängande och enhetligt sätt bli en av de ledande i världen inom detta område. Det kan vi klara om vi vill.

Ojala
Herr ordförande! När det gäller det femte ramprogrammet för forskning och dess särskilda delprogram skulle jag speciellt vilja betona tre frågor. Den första rör forskningens användare. Enligt kommissionens förslag är det meningen att det femte ramprogrammet skall genomföras i allt större växelverkan med användarna. Det är oerhört viktigt att kommissionen inte i det här sammanhanget med användare menar enbart näringslivet utan forskningens verkliga slutanvändare, allmänheten. Organisationer som representerar allmänheten och demokratiskt valda beslutsfattare måste också få delta i forskningens planering och övervakning.
För det andra skulle jag vilja betona att man speciellt måste ta hänsyn till kvinnorna i forskningsprogrammen. I Langes betänkande som nu är under behandling har man på ett berömvärt sätt beaktat den här frågan. Man måste dels se till att man beviljar tillräckligt med anslag till forskningen kring kvinnornas situation och befrämjande av jämställdheten, dels att kvinnorna är företrädda i arbetsgrupper som väljer ut och utvärderar projekten.
Den tredje frågan av vikt är förknippad med ansökarländernas möjligheter att komma med i det femte ramprogrammet. Förhandlingarna med de ansökarländer som vill vara med i programmet måste snabbt slutföras för att de skall kunna komma med ända från början. I det här sammanhanget skulle jag även vilja betona arbetarskyddsforskningens roll. Det lönar sig att satsa på arbetarskyddet även när det gäller forskning.
Till slut skulle jag vilja konstatera att jag helt kan instämma i det som Fitzimons tidigare konstaterade om den nukleära forskningen. Det lönar sig att uttryckligen satsa på förnybara energiresurser.

Bloch von Blottnitz
Herr ordförande! Programmet för säkerställande av ekosystemen borde riktigare heta: Reparation av ekosystemen. Ty med många program som vi har här - jag vill bara erinra om strukturfonderna - förstör vi fortfarande denna planet och utplundrar den, innan vi över huvud taget känner till vad den allt har att erbjuda. Detta gäller för skogar, för hav, för allt. Det som särskilt irriterar mig, är naturligtvis anslagstilldelningen: 2, 125 miljarder ecu för 130 prioriteringar. På så vis blir ingen prioritering tillfredsställd. På så vis kommer vi inte att nå fram till någon annan energiform, dvs. de förnybara energikällorna. Vi behöver allt annat än fusion. Vi har gett ut flera miljarder på detta utan några resultat hittills. Hur står det till med energieffektiviteten? Den kan vi naturligtvis inte heller driva framåt med så litet pengar. För framtiden vore det naturligtvis viktigare att få veta vilka tillgångar, vilka värdefulla läkemedel osv. som vi kan utvinna ur haven, innan de är utplundrade. Allt detta går härigenom över huvud taget inte att åstadkomma, och jag beklagar det djupt, och jag anser inte heller att det är passande att så mycket pengar går till informatiken. Vad gäller hela kärnindustrin anser jag att det över huvud taget inte är riktigt att vi fortsätter att satsa pengar där, ty den borde enligt principen " förorenaren betalar" själv stå för följderna och inte alltid låta allmänheten betala dem.

Hudghton
Herr ordförande! Jag kan inte inleda mitt första anförande i denna kammare utan att hänvisa till min företrädare, dr Alan Macartney, som jag vet uppskattades högt här både för sitt arbete i utskotten och i parlamentet. Det skotska folket skulle inte ha kunnat hylla Alan Macartney på ett mer passande sätt än genom det mycket avgörande resultatet av det fyllnadsval som förde mig, även jag medlem av det skotska självständighetspartiet, till detta parlament.
Om ett av våra viktigaste mål är att skapa villkor som uppmuntrar ekonomisk tillväxt och ökar arbetstillfällena, måste de små och medelstora företagen spela, och spelar också en avgörande roll. Jag var nöjd att få höra att små och medelstora företag spelar en viss roll i dessa program och, framför allt att en viss del av budgeten kommer att vara tillgänglig så att den särskilt kan riktas mot mindre företags projekt.
I egenskap av tidigare innehavare av ett mycket litet företag, har jag mycket god kännedom om hur svårt det kan vara att finna den extra tid, energi och finansiering som krävs för att driva igenom nyskapande projekt. Eftersom jag till för inte så länge sedan också var chef för en lokal myndighet i Skottland - en mycket framgångsrik sådan - så vet jag genom min erfarenhet av vår ekonomiska utveckling och av våra europeiska enheter att många av våra mindre företag har en talang- och idérikedom som behöver mer uppmuntran. Jag hoppas att man kan uppnå en ordentlig flexibilitet i beslutsfattandet och i skötseln av dessa program, så att de verkligen kan bli helt och hållet tillgängliga för våra små och medelstora företag.
Skottarna har ett välförtjänt gott rykte för uppfinningsrikedom och nyskapande. I den del av Skottland jag kommer ifrån, den nord-östra delen, har vi mycket affärsverksamhet och många företag och akademiska och forskningsinstitutioner som arbetar med projekt och idéer som är väl värda att spridas både över Europa och i övriga världen. Dundee t.ex., en av de två städerna i mitt område, håller verkligen på att bli ett utmärkt center för biovetenskap. Aberdeen är känt för att vara Europas energihuvudstad. Jag känner till en hel del arbete som utförs för att utveckla projekt på ett stort antal områden inklusive telematik och förnybara energiresurser. Jag företräder ett parti som är icke-atomvänligt i sin grundsyn och jag stöder de kommentarer vår kollega gjorde för några minuter sedan.
Vi har projekt i vilka man eftersträvar att upprätthålla den höga nivån på våra system för vattenförsörjning, som man också har hänvisat till tidigare i debatten. I Skottland har vi mycket att erbjuda vad gäller forskning och utveckling. Jag hoppas att man genom att medverka i dessa program inte bara skall gynna skotska projekt, skotsk affärsverksamhet och skotska institutioner, utan att även de idéer som frambringas av dem kommer att vara fördelaktiga för Europa och världen. Jag ser verkligen fram emot att få medverka här i denna kammare med att verka för Skottland och att få verka för europeiska projekt hemma i Skottland.
(Applåder)

Ordföranden
Herr Hudghton! Jag tackar och gratulerar er till ert första anförande här i parlamentet, och jag önskar er god fortsättning på er mandatperiod. Jag ville inte avbryta er, men jag påpekar att talartiden här respekteras av alla.

Souchet
Herr ordförande! Inom ramen för denna gemensamma diskussion om forskning och teknisk utveckling, ingriper jag angående betänkandet om programmet för innovation samt små och medelstora företags deltagande. Vi kan aldrig nog understryka den avgörande betydelse de små och medelstora företagen även har för sysselsättningen och den territoriella balansen i våra länder. Det är i högsta grad att föredra att man främjar upprätthållandet och utvecklingen av ett sammanhängande och tätt nätverk av företag på landsbygden snarare än att man investerar ansenliga summor i en stadspolitik med mycket osäkra resultat.
Detta nätverk har emellertid skadats allvarligt av krisen och det är viktigt att arbeta för att återupprätta det, bland annat genom att främja utvecklingen av framtidens industrier, som i dag ligger bakom skapandet av största tänkbara rikedom, högsta tänkbara tillväxt och högsta tänkbara sysselsättning. Ur den synpunkten måste vi kunna garantera dem intellektuell egendom såväl på gemenskapsnivå som på tredjelandsnivå, vilket är absolut nödvändigt vid amorteringen av forskningens och utvecklingens inneboende kostnader. Hade det inte varit att föredra att börja med en granskning av de rättsliga hinder som de som startar företag i dag träffar på och som bromsar små och medelstora företags utveckling, något som uppkommit genom vissa gemenskapsbestämmelser, snarare än att ge oss själva gott samvete genom att infoga en föga genomtänkt punkt för små och medelstora företag, vars inverkan alltså blir svag, i det femte ramprogrammet för forskning?
Faktum är att det är viktigt att våra rättsliga system syftar till att underlätta utvecklingen av små och medelstora företag i stället för att motarbeta den, vilket sker bland annat genom vissa bestämmelser som tenderar att kväva bolagen redan då de startas, det vill säga då deras behov av kapital är som störst. Det hade varit nyttigt att reflektera över den planering som är oumbärlig för bolagen, så att de kan anpassa sig till reglerna för den tekniska industrin och för riskkapitalet, något som är ett viktigt instrument för att underlätta små och medelstora företags tillgång till privat finansiering av innovation.
Hur kommer det sig att man inte funderar över de negativa effekterna av en politik som syftar till att utveckla allomfattande frihandelsavtal utan att man i förväg har studerat följderna, och till att anta regler som inrättats på konstgjord väg för det nätverk våra små och medelstora företag utgör? Herr ordförande! Jag vädjar om en saklig och inte en ideologisk politik för att utvecklingen av små och medelstora företag, vilka i dag är den huvudsakliga källan till arbetstillfällen i Europeiska unionen, verkligen skall underlättas.

Flemming
Herr ordförande! Forskning är framtid, forskning är människoandens andedräkt. Men, det krävs ansvar! Jag är mycket glad över att det i McNallys betänkande inte längre talas om kärnfusion, utan i stället om säkerheten för kärnklyvningen, kärnmaterialövervakning, nedläggning av kärnkraftverk och avfallshantering. Vi kommer att i framtiden tvingas lägga ned många, väldigt många kärnkraftverk, och det hade varit bra om vi hade ägnat oss åt det långt tidigare. Vi kommer att länge, mycket länge vara tvungna att ägna oss åt avfallshanteringen. Vi har visserligen ännu inte någon lösning på problemet med kärnavfall, som kommer att stråla i århundraden, ja i årtusenden, men vi producerar dem, dag för dag! Det är en grotesk, en tragisk, en dramatisk form av mänsklig ansvarslöshet. Jag tror att vi är sent ute, kanske alltför sent ute, för att här bedriva någon forskning. Jag är mycket tacksam mot Matikainen-Kallström för att hon i sitt betänkande visar på att även när fusionskraften utvecklats skulle det största hindret kunna utgöras av den ständiga produktionen av avsevärda mängder radioaktivt material. Men hon nämner synnerligen viktiga områden, som exempelvis kärnklyvning, driftssäkerhet, kärntekniska anläggningar, strålskydd och återigen, som det redan flera gånger nämnts i dag, avfallshantering.
Jag vet att Matikainen-Kallström har gjort sig mycket stor möda med sitt betänkande, men jag beklagar trots det, som många tidigare talare gjort, att det här och i dag inte talas om någon enda nyckelåtgärd för förnybara energikällor. Detta avfall kan med säkerhet hanteras. Det kan man ta ansvar för. Det är uthärdligt för människorna. Om man som jag försöker bedriva politik med kristdemokratisk ansvarskänsla, så är det - åtminstone för mig - helt enkelt inte möjligt att säga ja till ett program som, det medges, ger oss själva väldigt många fördelar, men som överlämnar problem, som med dagens bedömning är olösbara, till dem som kommer efter oss. Jag ber i dag mina kolleger om förståelse för mitt sätt att rösta.

Theonas
Herr ordförande! Angående vår kollega Argyros betänkande om delprogrammet för en konkurrenskraftig och hållbar ekonomisk tillväxt, skulle jag först av allt och med tillfredsställelse vilja fästa uppmärksamheten på föredragandens försök att närma sig frågor som att säkerställa att förvaltningen av anslagen för åtgärderna i programmet sker under insyn och öppenhet, att lyfta fram den sociala dimensionen hos de mål som anslagen årligen skall användas till, att utvidga de särskilda åtgärderna till grenar som textilindustrin - som är en mycket viktig europeisk industrigren och sysselsättningssektor -, att avsätta en större del av budgeten till förbättring av teknikerna för land-och sjötransporter, att tillse att även de små och medelstora företagen kan dra nytta av forskningsresultaten.
Jag skulle dock vilja påpeka att den globala ekonomiska krisen med stor tydlighet har visat nödvändigheten av att ekonomisk tillväxt måste komma människorna till gagn och att full hänsyn måste tas miljön; det är för övrigt därför det talas om sund och hållbar tillväxt. Nu har emellertid även ordet " konkurrenskraftig" lagts till. Är det måhända en slump? Säkerligen inte. Detta ord uppställer ramarna, så att de huvudsakliga ansträngningarna läggs på att utnyttja kunskaper, vetenskap och teknik på ett provocerande ensidigt sätt, så att det multinationella storkapitalets mål och intressen främjas.
Högre än allt annat värderas konkurrenskraften, och det är inte bara arbetstagarnas rättigheter och landvinningar som underställs denna, utan även miljön och den ekologiska balansen. Eventuell utveckling och skydd av miljön sker på de villkor som dikteras av företagens vinsthunger. Erfarenheten visar, den senaste tiden i särskilt hög grad, att varje tal om konkurrenskraftig utveckling framkallar stor oro bland arbetstagarna och i de breda folklagren. Det är nödvändigt att slutligen inse att tekniken är en produkt av vetenskapens utveckling och det mänskliga intellektet, och att den inte kan användas mot naturen, människan och de mänskliga behoven.

Holm
Herr ordförande! Jag tänkte tala om Malerbas betänkande som jag har lagt in ändringsförslag till. Betänkandet handlar om det användarvänliga informationssamhället som jag är stor förespråkare för, samtidigt som jag emellertid är litet oroad. När man har Internet och informationssamhället finns det nämligen också en risk att detta utnyttjas som ett elektroniskt övervakningssystem, och det är jag väldigt orolig för. Jag tycker att det är viktigt att vi här i parlamentet slår fast att vi inte vill bidra till den utvecklingen, så att vi får en elektronisk övervakningsteknik eller kommunikationsteknik i detta program.
Jag vill också ta upp ett annat ändringsförslag som finns i Argyrosbetänkandet som behandlar konkurrenskraftig och hållbar tillväxt. Jag har där lagt in ett ändringsförslag om att vi också måste minska flygtransporternas miljöpåverkan. Vi talar väldigt tydligt här i parlamentet om att bilarna måste ha bättre bränslen och dra mindre bensin, men vi verkar totalt ha glömt bort flygplanen som ju också drar väldigt mycket bränsle. På det området måste det också utvecklas en konkurrenskraftig teknik för att spara miljön och spara bränsle. Det måste ses som en fördel och inte en nackdel för industrin.

Blokland
Herr ordförande! I det femte ramprogrammet uppmärksammas främst vikten av en gemensam forskningspolitik. Med tiden har strukturen blivit tydligare och temana mer konkreta. Splittring på grund av många små projekt och överlappning mellan olika projekt är något som måste undvikas. Ur den synvinkeln så är det frågan om det kommer att främja den vetenskapliga utvecklingen om man anslår 10 procent av budgeten till små och medelstora företag.
Det är mycket viktigt för forskningsinstitut och främst för företag att en ansökan kan behandlas snabbt. Utarbetandet av tydliga kriterier med utgångspunkt från en aning säkerhet är också viktigt. Det förebygger samtidigt de långa kontraktssamtal och de byråkratiska förfaranden som upplevs som hindrande. Med tanke på den snabba utvecklingen inom vetenskapen, så måste det bli möjligt att anpassa vissa program på halva vägen.
Den mycket snabba utvecklingen inom gentekniken, med nya resistenta ämnen och skadliga näringsmönster som möjliga konsekvenser, kräver extra biomedicinsk forskning och etisk besinning. Att vetenskaplig forskning inte betraktas utan värderingar visar sig mycket tydligt i det faktum att mänsklig kloning utesluts från det här ramprogrammet. Det är vi glada åt. Besinning på förhand är något mycket nödvändigt även vid andra gentekniker och en fullständig och opartisk information något mycket önskvärt.
En viktig grund för forskning är hållbar utveckling, varvid energi och miljöskydd måste bli ordentligt integrerat. Samarbete mellan myndigheter, den privata sektorn, industri- och tjänstesektorn kan här vara en bra form och ha en främjande verkan. Det gäller absolut för tillämpad forskning. Det måste dock även bli utrymme över för grundläggande forskning som får en så oberoende utveckling som möjligt, varvid objektivitet gäller som ideal för den vetenskapliga forskningen.
När det gäller kärnfusionsprogrammet så kan vi anmärka att kunskaper om det här måste behållas för framtiden. Med tanke på att andra energikällor befinner sig i en kraftig utveckling så behöver vi dock inte längre ge ett kärnfusionsprogram någon hög prioritet. Vi instämmer med förslaget att sätta ett tak för kärnkraftsverksamheten. Det kommer väl att bli tillrådligt när vi får mer tydlighet och öppenhet med avseende på vad som egentligen utspelar sig i kärnkraftssektorn. I det avseendet är det mycket viktigt med uppmärksamhet för avfallshantering och säkerhet.

Palacio Vallelersundi
Herr ordförande! Av hela det femte ramprogrammet skall jag ta upp Malerbas betänkande om det användarvänliga informationssamhället. Jag skall göra fyra reflektioner om denna fråga.
Den första reflektionen handlar om att den totala investeringen - inte den som detta femte ramprogram förutser, utan den totala investeringen - som görs i Europeiska unionen, summerat av de 15 medlemsstaternas investeringar, ligger mycket lägre än vad våra mer direkta konkurrenter - USA och Japan - investerar i denna sektor. Vi måste vara medvetna om att detta är en ledande bransch, och således välkomna detta initiativ men inse att det är ett initiativ som behöver kompletteras. Förutom att det behöver kompletteras - eftersom det handlar om mycket knappa resurser - måste dessa fördelas väl. Därför instämmer jag i föredragandens idé om att koncentrera dem till mål 1 och 3, det vill säga medborgarnas tillgång och ny teknik, mer än mål 2, som tar upp den elektroniska handeln, för vilken det behövs en bättre reglering, en lagstiftningsåtgärd snarare än en investeringsåtgärd. Och jag måste säga att det senaste kapitlet, på grund av bristande definition, är mycket vagt.
Vi måste också koncentrera våra krafter till de ledande sektorer, de nyckelsektorer, där denna investering verkligen kan ge avkastning.
Slutligen, i denna sista del av inlägget, vill jag nämna två typer av ändringsförslag, i linje med det vår kollega från Gruppen De gröna sade. Det är farligt att nu sätta i gång med en häxjakt på stödet till forskningen inom denna ledande sektor. Det är sant att det finns svårigheter vad gäller bevarandet av den personliga integriteten, etc, men låt oss, för det första, inte glömma att hela Internet har uppstått ur ett forskningsarbete inom den militära forskningen, och att det därigenom har nått den användning det har i dag. Därför måste vi vara kloka vad gäller denna fråga. För det andra vill jag skriva under på föredragandens ord, angående de överdrifter som kommer fram i några av ändringsförslagen från utskottet för kvinnors rättigheter angående könskvotering etc.

Breyer
Herr ordförande! När det gäller gentekniken är jag verkligen mycket besviken över Europaparlamentets betänkande. När jag dessutom får höra att man inte uttalar några förbud, utan förlitar sig på social bojkott, finner jag det mycket naivt. Redan för flera år sedan lovade man oss att det sent omsider skall sättas upp normer. Efter årslånga forskningsprogram på detta område hade man äntligen kunnat förvänta sig av kommissionen att den lägger fram etiska normer, i stället för att alltid påpeka att forskningsprojekten skall bidra just till detta, dvs. det blir allt tydligare att det bara är lyrik, och att det här egentligen skall handla om att driva fram denna riskforskning och etiskt betänkliga forskning, utan någon som helst begränsning.
Låt oss exempelvis titta på frågan om fostervävnader. Till och med Förbundsrepublikens läkarförbund har uttalat sig för ett moratorium. Men uppenbarligen lyckas kommissionen här inte säga: Ja, det är betänkligt, både ur vetenskaplig och etisk synvinkel, här måste vi äntligen börja sätta gränser. Samma sak gäller för frågan om mjukgörarna i spädbarnsleksaker. Å ena sidan säger kommissionen att den inte kan uttala några förbud, eftersom det saknas forskning, och å andra sidan innehåller dess forskningsprogram över huvud taget inga försök till forskning för att sätta upp just denna punkt på dagordningen, nämligen miljömedicin, och alla dessa frågor, t.ex. beträffande kemiska ämnen!

Scapagnini
Herr ordförande, fru kommissionär! Vi har alla sett att antagandet av femte ramprogrammet var ett avgörande ögonblick för den europeiska forskningen. Parlamentet har lyckats göra sin egen och de europeiska medborgarnas röst hörd och tillföra diverse frågeställningar som är av avgörande betydelse för utvecklingen och förbättringen av liv och forskning i vårt Europa.
Som jag redan har haft tillfälle att framhålla flera gånger i olika internationella fora, så är det bara genom teknologisk förnyelse och forskning som vi kan besegra den arbetslöshet som plågar Europa. Att forska innebär att skapa arbetstillfällen för framtiden och att förbättra levnadsförhållandena för våra barn. Därför är det viktigt att man i Europa verkligen anstränger sig för att förbättra forskningen och göra spridningen av forskningsresultaten effektivare och öka tillgängligheten. Antagandet av de program som behandlas i dag borde vara en ny möjlighet för företagen, för forskarna och för alla europeiska medborgare.
I de olika programmen har vi ägnat vår uppmärksamhet åt en hel serie frågor, bland vilka jag skulle vilja understryka en som är extremt betydelsefull, dvs. livskvaliteten och hushållningen med bioresurserna. Europa besitter en solid erfarenhet när det gäller forskning och tillämpning inom detta område och jag skulle vilja understryka att biotekniken och den genetiska ingenjörskonsten, bortsett från alla säkerhetsaspekter, har och kommer att ha en grundläggande betydelse för vår framtid, för den framtida läkekonsten och för vårt framtida välbefinnande.
Låt mig också understryka, som företrädare för det utskott vars ordförande jag är, att man under de senaste åren har bedrivit ett långsiktigt och betydelsefullt arbete, såväl inom det ramprogram som vi har kunnat komma överens om med rådet, även om det var svårt, som inom ramen för de olika specialprogrammen, där vi har tillfört ett antal ändringar. Jag hoppas avslutningsvis att rådet tar vederbörlig hänsyn till de förslag som lagts fram av parlamentet, även när det gäller antagandet av de program som inte skall godkännas gemensamt. Det skulle vara mycket allvarligt om man inte tar hänsyn till dem som, i likhet med oss, företräder de europeiska medborgarna.

Chichester
Herr ordförande! Jag skulle först vilja lyckönska min kollega föredraganden fru Quishourdt-Rowohl för allt det hårda arbete som hon har utfört för att föra det femte ramprogrammet till denna punkt, inklusive, vilket gläder mig att kunna säga, hennes besök i Devon, min valkrets, i syfte att informera sig om ett flertal forskningsprojekt som man är sysselsatt med vid universiteten i Exeter och i Plymouth. Jag välkomnar hennes intresse.
Jag välkomnar resultatet av förlikningsförfarandet. Där fanns många forskare som var oroliga över den framtida finansieringen och risken för att finansieringen kommer att avbrytas. Vi bör ordentligt understryka vikten av det femte ramprogrammet för nätverksbygge över nationsgränserna. Vikten av detta arbete kan inte nog betonas trots att det utgör en väldigt liten del av Europas totala kostnader för forskning. Jag uppmanar kommissionen att i framtiden vara mer uppmärksam på att tillhandahålla en konsekvent utvärdering av anbud, informera de sökande som inte har haft någon framgång om vilka skälen till detta är, och att göra utbetalningarna i tid med hänsyn till att förseningar ger upphov till stora svårigheter, speciellt för småföretag.
Jag välkomnar den tonvikt som läggs vid små och medelstora företags medverkan. Vi måste komma ihåg att dessa står inför speciella svårigheter i avseende på deltagande i de omfattande gränsöverskridande projekten. Jag välkomnar McNallys stöd till JET: s arbete i Culham. Det bör lugna den personal som arbetar där och som var orolig med hänsyn till framtidsutsikterna i fråga om anställning. Framför allt skulle jag vilja understryka den behållning man fått av det femte ramprogrammet som en katalysator för framsteg, nyskapande, konkurrenskraft, livskvalitet och sysselsättning i Europa.

Cresson
Herr ordförande, fruar och herrar föredragande, fruar och herrar parlamentsledamöter! Jag skulle först och främst vilja tacka de nio föredragandena och gratulera dem till den höga kvaliteten på deras arbete.
Mitt tack inbegriper samtliga medlemmar i utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi, dess ordförande Scapagnini samt ordförandena i de olika utskott som har deltagit i diskussionen om de olika delprogrammen i det femte ramprogrammet för forskning.
Att granska kommissionens samtliga förslag har varit en omfattande och komplicerad uppgift. Den var desto svårare att åta sig då man var tvungen att med snäva tidsramar klara av den bra parallellt med diskussionen om det femte ramprogrammet inom förlikningskommittén.
Parlamentet har fullgjort sin uppgift på ett utmärkt sätt genom att skapa betänkanden som innehåller en rad relevanta och konstruktiva förslag.
Jag kommer inte att gå in på några detaljer beträffande det stora antalet ändringsförslag som har lagts fram, utan jag föredrar att sammanfatta kommissionens ståndpunkt i några viktiga frågor för er. Ett detaljerat skriftligt ställningstagande finns dock tillgängligt hos parlamentskansliet.
I stort sett godkänner kommissionen många av de föreslagna ändringsförslagen i fråga om deras innehåll och syfte, även om den inte gör det när det handlar om deras exakta formulering. Kommissionen uttrycker följaktligen att den instämmer i flera av de så kallade horisontella ändringsförslagen som avser samtliga program eller genom olika föredragande fäster uppmärksamheten på parlamentets ställningstaganden i frågor av allmän karaktär. Dessa ändringsförslag som återspeglar det avtal som träffats om det femte ramprogrammet i förlikningskommittén handlar framför allt om lika möjligheter och kvinnors deltagande när forskningsprogrammen genomförs. Det är en punkt som jag personligen fäster stor vikt vid. På mitt initiativ kommer kommissionen snart att lägga fram ett meddelande apropå detta, där de konkreta åtgärder beskrivs som kommer att vidtas för att främja lika möjligheter och kvinnors deltagande med anledning av konferensen " Kvinnor och vetenskap" , som jag anordnade förra året.
Sedan kommer vi till små och medelstora företags deltagande. Som man kommit överens om i förlikningskommittén kommer små och medelstora företag att åtnjuta 10 procent av medlen från de fyra temaprogrammen för att de skall kunna lösa de tekniska problem som de måste bemöta. För att svara på det som just sagts vill jag tillägga att en kassa, som är ensam i sitt slag, kommer att inrättas för att små och medelstora företag lättare skall få tillgång till programmet. För övrigt har antalet små och medelstora företag som de senaste fyra åren har kommit i åtnjutande av forskningsprogrammen ökat med 30 procent.
Slutligen vill jag ta upp information från parlamentet som ser att det stärker sina möjligheter att i detalj följa genomförandet av programmen, vilket naturligtvis innefattar Gemensamma forskningscentret. Kommissionen föreslår för parlamentet att man skall ha ett möte inom de kommande tre månaderna, och då kommer den att informera det om vilka förutsättningarna varit för de första etapperna i genomförandet av programmen.
Nu kommer jag till kommentaren till de nio betänkandena. Samtidigt som jag bortser från vissa aspekter, behåller jag följande delar: I sitt betänkande om programmet " Livskvalitet och förvaltning av bioresurserna" betonar Tannert med fullt fog hur viktigt det är att uppmärksamma de etiska frågorna. I det särskilda fallet om forskning på människoembryon instämmer kommissionen med parlamentets invändningar. Dessa problem är komplexa. Kunskapen och tekniken utvecklas snabbt och man måste ta hänsyn till både pars och sjukas intresse, men det finns självfallet också gränser som inte får överskridas.
Kommissionen för med tillfredsställelse det stöd som ges programmet " Ett användarvänligt informationssamhälle" i Malerbas mycket detaljerade betänkande till protokollet. I enlighet med parlamentets önskemål kommer den att föreslå att man på nytt skapar jämvikt i detta programs budget till förmån för nyckelåtgärder, service till medborgarna samt viktig teknik och infrastruktur.
Malerba ingrep även litet senare angående problemet med de internationella relationerna i fråga om forskning. Det är självklart att samarbetet måste vara ömsesidigt.
Vad beträffar sammankopplingen av höghastighetsnät för forskningsändamål, anser kommissionen att den eventuellt skulle kunna få ett finansiellt bidrag från de andra programmen, såsom programmet " Informationssamhället" . Detta bidrag skulle dock endast gälla det användande som särskilt hänger samman med de områden som omfattas av dessa program. Kommissionen kommer att utvärdera och analysera dessa behov och kommer att utifrån detta bestämma de bästa sätten för att bemöta detta.
Av de ändringsförslag som Argyros lagt fram angående förslaget till programmet " Främjande av en konkurrenskraftig och hållbar tillväxt" , behåller kommissionen framför allt dem som har till syfte att betona hållbarhetsdimensionen i all föreskriven forskning. Denna tydliga tyngdpunkt är särskilt lyckosam. Själva principen för programmet är att utveckla konkurrenskraftig teknik som samtidigt respekterar miljön; jag skulle vilja säga att den är desto mer konkurrenskraftig eftersom den införlivar miljöaspekterna.
I Estevan Boleas betänkande om programmet " Skydd av ekosystem" analyseras med stor precision de behov och åtgärder som föreskrivs inom områdena energi och miljö. Medan kommissionen fortsätter att understryka det nära sambandet mellan frågorna på dessa två områden, för den även den idé till protokollet som försvaras av parlamentet och rådet när det gäller att genomföra två olika delprogram.
Kommissionen delar även uppfattningen att man skall fästa vikt vid förnyelsebar energi. Jag påminner er om att Europeiska unionen på eget initiativ satt upp som mål att föra nivån på förnybar energi från 6 procent för närvarande till 12 procent omkring år 2000. Det verkar dock vare sig möjligt eller nödvändigt att fastställa en kvantitativ tröskel för medel till forskningen på området. En del av den aktuella tekniken kombinerar användandet av traditionell energi med förnybar energi, och man måste ta hänsyn till den upptagningsförmåga som forskningssamfundet och den europeiska industrin har.
Vi gläder oss över Marset Campos stöd för programmet " Bekräftande av gemenskapsforskningens internationella roll" . Liksom honom anser vi att det är nödvändigt att skilja på åtgärderna inom detta område gentemot olika regioner i världen samt deras speciella ekonomiska och sociala behov. Det verkar dock inte nödvändigt att på lagstiftningsnivå inrätta klart uttalade band mellan de olika åtgärderna och alltför exakta landskategorier.
I de ändringsförslag som Plooij-Van Gorsel lagt fram beträffande programmet " Främjande av innovation och uppmuntran av små och medelstora företags deltagande" ger han oss många nyttiga klargöranden, bland annat när det handlar om att definiera hur man skall genomföra nya tillvägagångssätt. Kommissionen tar dem alltså i beaktande. Önskan att ge små och medelstora företag särskild uppmärksamhet återfinns för övrigt i ett av de allmänna ändringsförslag som kommissionen godkänner i tillägget till det avtal som träffats i förlikningskommittén. Jag kan försäkra Plooij-Van Gorsel om att särskilda åtgärder för små och medelstora företag kommer att ingå och tillämpas i alla temaförslag på ett harmoniserande och effektivt sätt.
Samma anmärkning gäller för frågan om lika möjligheter som Lange tar upp i sitt betänkande om programmet " Att förbättra den mänskliga forskningspotentialen samt den socioekonomiska kunskapsbasen" . Liksom föredraganden lägger kommissionen stor vikt vid forskningens socioekonomiska aspekter, särskilt vid det bidrag som arbetena på området utgör, samt vid definitionen och genomförandet av offentlig politik. Den godkänner alltså de ändringsförslag som syftar till att både stärka denna dimension och samordna den verksamhet som bedrivs på detta område för hela ramprogrammet.
McNally har med stor omsorg analyserat de båda förslagen till verksamhetsprogrammet för Gemensamma forskningscentret på områden med och utan kärnkraft. Det begränsade antalet föreslagna ändringsförslag visar att parlamentets och kommissionens åsikter sammanfaller när det gäller uppdragets karaktär och innehåll, vars nytta för unionens politik och dess medborgare måste garanteras av Gemensamma forskningscentret. Dessa båda speciella program medför en omstrukturering av Gemensamma forskningscentrets befogenhet på områden som miljö eller konsumentskydd och en omläggning av dess kärnkraftsverksamhet på säkerhetsområdet. Denna nyorientering har även lett till att man klart och tydligt ställt frågan om kärnkraftsarvet från Gemensamma forskningscentrets gamla verksamhet och att man understryker att man måste vidta ofrånkomliga åtgärder för att skrota föråldrade anläggningar och för att behandla kärnavfall.
Som Matikainen-Kallström belyser på ett bra sätt i sitt mycket grundliga betänkande om programmet " Skydd av ekosystem - delprogram Euratom" , har situationen för fusionsforskningen utvecklats under de senaste åren. Detta pekar även McNally på. Både korttids- och långtidsperspektiven har ändrats. Vi kan hädanefter i viss mån vara flexibla i skötseln av nyckelåtgärder för kärnfusionen, utan att på något sätt förstöra det vetenskapliga arbete som görs på området. Följaktligen föreslår kommissionen i sin strävan att på ett optimalt sätt använda gemenskapens medel och samtidigt helt ta hänsyn till hur trängande behoven är, att fördelningen av medlen för programmet Euratom skall ses över, det vill säga 955 miljoner ecu för de indirektiva åtgärderna, varav 768 för kärnfusion, 305 miljoner ecu för Gemensamma forskningscentret, varav 24 för nödvändiga skrotningsåtgärder av föråldrade kärnkraftsanläggningar och för hanteringen av avfall. Vad beträffar den sista punkten arbetar kommissionen för att såväl en kortsiktig som långsiktig handlingsplan skall komma till stånd, vilket syftar till att man skall komma tillrätta med dessa frågor från det förflutna. Denna åtgärd kräver att var och en inom gemenskapsinstitutionerna finner sig i att dela på ansvaret, och jag hoppas att jag kommer att kunna räkna med Europaparlamentets stöd.
Jag skulle vilja avsluta med att göra några kommentarer till förfarandet. Som jag redan sagt är de tidsramar som vi fått mycket snäva. Eftersom kommissionen är angelägen om att slippa riskera att det femte ramprogrammet inte lanseras i tid, har den beslutat att för rådets instanser lägga fram de parlamentariska ändringsförslag som den helt eller delvis avser att ta upp igen genom att i förväg förhandla om att de skall införlivas i texten med de slutliga besluten, när parlamentet väl har röstat om dessa ändringsförslag. Om den nu kunnat arbeta på detta sätt, är det tack vare den anda av samarbete och öppenhet som parlamentet har visat, och jag vill gärna varmt tacka det för detta.
Med det femte ramprogrammet, som kommer att lanseras samtidigt som euron införs, har jag absolut velat låta den europeiska forskningen gagna unionens stora mål, till att börja med konkurrenskraften och sysselsättningen samt våra medborgares förväntningar och behov. För att svara på en av de frågor som ställdes för en stund sedan, vill jag dessutom säga att det förutom forskare och näringsidkare även kommer att finnas användare i de så kallade " advisory groups" , vilka följaktligen kommer att kunna ge oss sin uppfattning om programmen.
Europaparlamentet har från första början varit helt delaktigt i detta företag som det kunnat sätta sin prägel på. När det gäller utformning, innehåll samt förutsättningar för genomförandet, kommer de speciella programmen att ha präglats av parlamentet. Den inverkan som dessa program kommer att ha på ekonomin och det europeiska samhället kommer helt och hållet att tillskrivas parlamentet. Jag gläder mig över detta och jag tackar er varmt för ert värdefulla bidrag.

Ordföranden
Jag förklarar debatten avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum i morgon kl. 12.00.
(Sammanträdet avslutades kl. 20.30.)

