Översynen av bestämmelserna i arbetsordningen om förfarandet för framställningar (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är ett betänkande av Gérard Onesta, för utskottet för konstitutionella frågor, om översynen av bestämmelserna i arbetsordningen om förfarandet för framställningar.
Gérard Onesta
Herr talman! Efter Richard Corbetts betänkande, som kan liknas vid en stor tårta, vet jag inte om detta är körsbäret. Det liknar mera den lilla tårtbit man får till kaffet samtidigt som notan överlämnas.
Jag kommer att tala om framställningar. Vi har tidigare sett att arbetsordningen i sin nuvarande lydelse har lett till en del problem eftersom vissa regler var svåra att tolka eller till och med ledde till ett politiskt dödläge när det gällde den ena eller den andra textens tillåtlighet. Därför har vi försökt rensa upp lite. Vi har försökt förtydliga och konsolidera, men detta innebär inte att det är fråga om någon revolution.
Först och främst vill vi kunna identifiera framställaren bättre. När vi för närvarande tar emot ett halvt ton framställningar är det nämligen inte klart vem som är kontaktperson. Vi kommer därför att be framställarna att specificera vem som så att säga är deras ledare. Annars kommer vi att bestämma oss för att använda det första namnet på första sidan.
Vi har fastslagit rätten att dra tillbaka sitt stöd för en framställning. Vi säger till medborgarna: ”Ni kan inge en framställning men ni kan också avstå från denna rättighet och kräva att ert namn tas bort från listan med underskrifter.”
Ni känner till att parlamentet kan ta emot korrespondens på sådana minoritetsspråk som galiciska, baskiska, katalanska osv., när dessa språk är erkända av medlemsstaten. Vi har beslutat att utöka denna rättighet till att även gälla framställningar. Om vi tar emot korrespondens på vissa språk som presidiet erkänner som språk för skriftlig kommunikation med medborgarna kommer vi också att svara på dessa språk.
Men den verkligt viktiga reformen handlar om tillåtlighet. Hittills har ledamöterna i utskottet för framställningar tidvis fått kämpa hårt för att komma fram till om ett visst dokument verkligen hör hemma inom EU-lagstiftningen eller inte. Eftersom EU faktiskt breder ut sig på alla områden kunde folk ta sig in bakvägen. Vi har därför försökt förenkla situationen genom att skapa ett slags incitament när det gäller tillåtlighet.
Om en fjärdedel av ledamöterna i utskottet för framställningar anser att en text är tillåtlig kommer den att behandlas. Vi vill nämligen inte inskränka en grundläggande rättighet, en rättighet som under alla omständigheter bygger på primärrätten. I det fall då en framställning förklaras icke tillåtlig kommer vi till och med att försöka rekommendera alternativa möjligheter till överklagan.
Det måste alltid finnas öppenhet eftersom framställarens namn och framställningens innehåll alltid kommer att publiceras i våra register, men om framställaren för att skydda sin integritet begär att få vara anonym kommer vi att kunna ordna detta. Detsamma gäller om det finns krav på sekretess under diskussionerna.
Naturligtvis har framställarens rätt att tala behållits, vilket avgörs av utskottets ordförande.
När det gäller rätten att vidta uppföljningsåtgärder har vi utökat den - eller snarare förtydligat den - i en viss utsträckning eftersom utskottet för framställningar tidigare i praktiken kunde utarbeta initiativbetänkanden mer eller mindre om vad som helst. Vi kan inte se varför detta utskott skulle ha fler rättigheter än de andra utskotten. Det kommer naturligtvis att behålla denna rätt under förutsättning att talmanskonferensen inte gör några invändningar.
De elektroniska registren har behållits. Om det är nödvändigt kommer man att kunna ta sig in i registren för att fastställa fakta eller rentav för att finna en lösning. Denna roll är en medlarfunktion. Det är ett något originellt system som vi har beslutat att införa och som kommer att vara bra för parlamentets trovärdighet.
Om det behövs kommer vi att be om bistånd från kommissionen, som i kväll är representerad här på högsta nivå, med att förtydliga tillämpningen av gemenskapslagstiftningen och eventuellt förse oss med information. Den information som inhämtas kommer naturligtvis att förmedlas till kommissionen, rådet och framställaren.
Men hur blir det med Lissabonfördraget om det skulle ratificeras? Ni känner nog till att detta fördrag innehåller bestämmelser om en ny typ av framställning - vid sidan av de framställningar till Europaparlamentet som har ingetts under mycket lång tid - nämligen framställningar som inges till Europeiska kommissionen och som har minst en miljon underskrifter.
Vi har helt enkelt beslutat följande: om Lissabonfördraget ratificeras och om en besläktad fråga tas upp i en framställning som en miljon medborgare inger till kommissionen skulle vi i parlamentet vilja kontrollera om vi sysslar med en identisk fråga och göra en bedömning om huruvida framställningen till kommissionen skulle kunna påverka vårt arbete eller inte, och i detta fall skulle vi helt enkelt underrätta framställarna.
Herr talman, mina damer och herrar! Nu tror jag att jag mer eller mindre har sammanfattat situationen. Det är alltså inte fråga om någon revolution, bara ett antal förtydliganden och en strävan att förhindra eventuella dödlägen.
Richard Corbett
för PSE-gruppen. - (EN) Herr talman! Det är med stort nöje min grupp kan uttala sitt stöd för Gérard Onestas betänkande. Han har gjort ett utmärkt arbete, och det var ju ett tag sedan. Det är lite underligt att talmanskonferensen väntade så länge med att lägga fram betänkanden till vår agenda i plenum.
Att man väntade så länge och att det nu hamnar på agendan samtidigt som mitt betänkande betyder att det finns en viss överlappning mellan de båda avseende en punkt, vilket Monica Frassoni antydde i vår tidigare diskussion. Det gäller samarbetet mellan utskottet för framställningar och fackutskottet. Alla är ense om att de båda måste samarbeta, men det finns en konflikt i grunden, så att säga: om de inte kan komma överens, vem har då sista ordet?
Man kan förstå båda sidor. Ledamöterna i utskottet för framställningar anser att de har mottagit framställningarna, de har satt sig in i frågan, de kan ha företagit utfrågningar, de kan ha fått besök, de kan ibland ha hittat något som eventuellt kan vara fel i lagstiftningen som det ansvariga utskottet har behandlat, och de känner att de har grepp om det hela och borde ha sista ordet om det ansvariga utskottet inte håller med. Å andra sidan kan man förstå det ansvariga utskottet. Varför skulle ett annat utskott plötsligt ha ansvaret för en fråga som ligger under deras arbetsområde, bara för att någon har skickat in en framställning till detta andra utskott? Man kan förstå båda sidor.
Jag har försökt jämka samman dessa båda sidor genom att säga att javisst ska de ha ett nära samarbete, och när det börjar närma sig ett avgörande måste utskottet för framställningar lyssna till vad det ansvariga utskottet har att säga. Det kan om det så önskar avvika från vad det ansvariga utskottet anser - den rättigheten finns - men i så fall måste utskottet för framställningar acceptera att det ansvariga utskottet har rätt att lägga fram ändringsförslag i plenum.
Jag tycker det är en rimlig kompromiss. Jag förstår inte varför Monica Frassoni tidigare sa att det skulle tillintetgöra utskottet för framställningar. Jag förstår inte alls hur hon kunde komma till den slutsatsen. Visst, ledamöterna i utskottet för framställningar i min grupp har sagt att de är nöjda med kompromissen och jag tror att den går att genomföra. Det är en kompromiss. Om man är extremist på ena eller andra sidan i den här tvisten blir man inte glad, men jag tror det är en kompromiss som går att genomföra. Det passar väldigt bra ihop med Gérard Onestas utmärkta betänkande, och jag menar att paketet som helhet kommer att fungera.
Jo Leinen
(DE) Herr talman! Gérard Onesta sa att hans betänkande inte är revolutionerande, men det är ändå en viktig reform som stärker såväl medborgarnas rättigheter som utskottet för framställningar. Rätten att inge framställningar är en rätt som har getts till medborgarna, och det kommer att göras en del förbättringar varigenom medborgarna också kommer att uppmuntras att rikta frågor till parlamentet. Jag anser också att det är riktigt att det inte är ordföranden för utskottet som bör besluta om en framställning är tillåtlig eller inte. Även om jag själv är ordförande för ett utskott håller jag med om att ett ämne verkligen måste diskuteras om en fjärdedel av ledamöterna anser det.
Jag vill korrigera något av det som Gérard Onesta sa: EU-medborgarnas initiativ är inte en framställning - detta är någonting annat. Det är faktiskt en folklig EU-framställning, ett annat slags rättighet. Den är inte riktad till parlamentet utan till kommissionen, och vi bör inte blanda ihop dessa två saker. Företrädarna för det civila samhället har fäst stor vikt vid detta.
Detta kommer förmodligen att vara det sista betänkande som Gérard Onesta kommer att presentera här i parlamentet. Jag vill framföra ett uppriktigt tack till honom för hans arbete som i många avseenden har varit utmärkt, både som vice talman och som ledamot av vårt utskott. Jag bör också nämna Agora, parlamentets forum för möten med det civila samhället, som är historiskt och ett verkligen viktigt instrument. Därför stöder vi Onesta-betänkandet, och vi tackar er ännu en gång för ert konstruktiva samarbete.
(Applåder)
Talmannen
Jag måste rätta Jo Leinen på en punkt. Eftersom Gérard Onesta har ägnat sig åt äganderättspolitik kommer han nämligen att lämna efter sig många bestående verk utöver dem som har tillkommit på politiskt initiativ.
Costas Botopoulos
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill tacka Gérard Onesta för hans arbete och för hans närvaro i parlamentet. Jag vill göra några påpekanden om hans sista betänkande. I likhet med Monica Frassoni är jag övertygad om att rätten att inge framställningar är en viktig rättighet, men jag måste säga att utskottet för framställningar är ett ganska egendomligt utskott. Det är viktigt, intressant, men också egendomligt. Denna minidomstol där allt mellan himmel och jord diskuteras är mycket viktig men också intressant, och den skiljer sig från vad vi gör.
Jag vill helt kort återkomma till tre punkter. För det första minoritetsspråken. Jag instämmer med föredraganden, men detta får inte öppna dörren för att språk som inte är helt lagliga ska kunna användas i parlamentet. För det andra tillåtligheten. Jag instämmer till fullo, och det är bra att målet är att tillåta snarare än att avvisa framställningar. Till sist vill jag säga att jag delar vår ordförande Jo Leinens uppfattning. Rätten till medborgarinitiativ har förvisso ingenting att göra med rätten att inge framställningar, en demokratisk konstitutionell rättighet som gäller parlamentet, och man bör inte förväxla dessa båda saker.
Till sist vill jag säga att jag begärde ordet framför allt för att tacka Gérard Onesta för hans arbete.
Talmannen
Jag ber ledamoten om ursäkt eftersom jag genast fick en tillsägelse för att jag uttalade hans namn felaktigt. Namnet uttalas Botópoulos och inte Botopoúlos. Jag ber ännu en gång om ursäkt.
Monica Frassoni
- (IT) Herr talman, mina damer och herrar! Även jag vill tacka Gérard Onesta, också som företrädare för gruppen De gröna/Europeiska fria alliansen. Vi var för övrigt båda på en fest tidigare, och vi kommer snart att gå tilbaka för att framföra ytterligare tack och avsluta firandet.
I detta sammanhang vill jag naturligtvis säga att vi stöder betänkandet, men också att vi anser att relationerna med det ansvariga utskottet fortfarande är en besvärlig fråga i Corbett-reformen, och här vill jag också säga någonting till Costas Botopoulos: det är inte så att utskottet för framställningar är ett egendomligt utskott. Det är ett utskott som har en mycket specifik roll, och i de flesta fall gäller framställningarna tillämpningen av gemenskapslagstiftningen. De gäller brott mot direktiv och lagar som inte alltid har något särskilt tydligt samband med det ansvariga utskottet.
Jag vill gå längre och säga att var och en som har haft aldrig så liten kontakt med arbetet i utskottet för framställningar kan se att det är ett slags ”askunge” i Europaparlamentet. De kommer också att se att det ansvariga utskottet inte svarar på anmodanden från utskottet för framställningar, det vill inte besvära sig med att svara på någonting som utskottet för framställningar säger, gör eller föreslår.
Det är detta jag fruktar. Jag fruktar att utskottet för framställningar, som inte alltid, men ofta, sysslar med tillämpningen av gemenskapens direktiv, på något sätt måste vänta på tillåtelse från de utskott som är ansvariga för att stifta lagarna och som därför spelar en annan roll och att utskottet för framställningar också måste be om tillåtelse från talmanskonferensen när det är ett enkelt fall som gäller kontroll av tillämpningen, och jag upprepar att detta inte har något samband med parlamentsutskottens lagstiftande funktion.
Därför uttrycker jag min oro över den reform som Richard Corbett har föreslagit när det gäller framställningar även om jag i högsta grad instämmer i vad Gérard Onesta sa, och jag tackar er igen, herr vice talman, för att ni är flexibel med tiden.
Talmannen
Det var faktiskt en artighet eftersom det var det sista anförandet i kväll förutom svaret från vår föredragande Gérard Onesta som nu får ordet.
Gérard Onesta
Herr talman! Jag ska försöka ge svar till mina kolleger. Herr Leinen! Ni har absolut rätt: det var en felsägning. Förfarandena är fullständigt olika när det gäller hänvändelser till kommissionen enligt bestämmelserna i det eventuella framtida fördraget och hänvändelser till parlamentet via framställningsförfarandet.
Men i det hypotetiska fallet att dessa två typer av överklagande - som är mycket olika i fråga om placering och utformning - skulle gälla en identisk fråga beslutade vi att framställarna bör underrättas för att vi ska kunna vara säkra på om det är lämpligt eller inte att fortsätta våra undersökningar. Vi valde helt enkelt att stärka samordningen i detta scenario. Jag förklarar mig verkligen i detalj, men ni gjorde rätt i att be mig om detta språkliga förtydligande.
Jag ska fortsätta med mina språkliga förklaringar när det gäller Costas Botopoulos fråga. Uppenbarligen kan det inte bli tal om att ytterligare bygga ut detta babelstorn som redan är ytterst komplicerat: se bara på antalet tolkar som fortfarande är här i kväll. Vi är helt klara över att det är parlamentets presidium som beslutar att framställningar och korrespondens med framställare kommer att utformas på andra språk som används i en medlemsstat. Dessa språk måste därför vara erkända i staten, och staten måste be om detta. Detta är för närvarande fallet bara när det gäller fyra språk. Om jag i morgon ville skriva på Volapük - ett inbillat språk - skulle det naturligtvis inte erkännas av någon stat, och varken parlamentet eller presidiet skulle svara på detta språk. Allt detta är tydligt specificerat.
När det gäller de konfliktfrågor mellan utskotten som Richard Corbett uppmärksammade oss på vill jag påpeka att det i mitt betänkande, i enlighet med artikel 46 och bilaga VI, står att utskottet för framställningar redan kan be om ett yttrande från ett annat utskott som har ”särskild behörighet för den fråga som behandlas”. Ni säger att det fortfarande skulle kunna uppstå en konflikt i detta fall. Nu har vi faktiskt insatt en skiljedomare eftersom utskottet för framställningar inte kommer att kunna utarbeta initiativbetänkanden eller gå emot ett initiativbetänkande från ett ansvarigt utskott såvida inte talmanskonferensen tillåter det. Vi har ett remissystem, nämligen talmanskonferensen, som kommer att avgöra om det ankommer på utskottet för framställningar eller det ansvariga utskottet att vidta åtgärder för den händelse att de båda utskotten inte kan uppnå enighet. Vi har därför sörjt för en garanti för alla eventualiteters skull.
Herr talman! Jag tror att vi kan sluta efter dessa förtydliganden. Jag har väntat i nästan 20 år på rätten att få tala i sex minuter i kammaren, men det har varit en verklig glädje att få göra det inför ett sådant auditorium som detta.
Talmannen
Debatten är avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum onsdagen den 6 maj 2009.
