Elintarviketurvaa koskeva FAO:n huippukokous - nälänhädän poistaminen maailmasta (keskustelu) 
Puhemies
(EL) Esityslistalla on seuraavana komission julkilausuma lausuma elintarviketurvaa koskevasta FAO:n huippukokouksesta, jonka aiheena oli nälänhädän poistaminen maailmasta.
Karel De Gucht
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, elintarviketurvaa koskeva FAO:n huippukokous, joka järjestettiin viime viikolla Roomassa, on viimeisin tänä vuonna järjestetty korkean tason tapahtuma, jossa elintarviketurva ja maatalous ovat olleet keskeisellä sijalla. Samaan sarjaan kuuluvat tammikuussa Madridissa, heinäkuussa L'Aquilassa, syyskuussa New Yorkissa ja Pittsburghissa järjestetyt kokoukset sekä viime kuussa pidetty elintarviketurvallisuutta käsittelevän komitean (CFS) kokous.
Kaikkien näiden tapahtumien lähtökohtana on ollut ymmärrys siitä, ettemme ole onnistuneet torjumaan nälkää maailmassa. Tällä hetkellä yli miljardi ihmistä ei saa päivittäin riittävästi ravintoa, ja tilanne uhkaa pahentua monissa kehitysmaissa ilmastonmuutoksen vuoksi, sillä se tuo näille maille elintarvikkeiden saannin turvaamista koskevia lisähaasteita.
Elintarviketurvaa koskeva FAO:n huippukokous tarjosi tilaisuuden vahvistaa viime kuukausina syntynyttä poliittista tahtoa. Maailman elintarviketurva on ollut jälleen kerran parrasvaloissa. Keskustelun aika on kuitenkin nyt ohi: on aika siirtyä sanoista tekoihin.
Euroopan komissiolle huippukokous oli hyödyllinen tapahtuma kolmesta syystä. Lupasimme siellä ensinnäkin jatkaa pyrkimyksiämme saavuttaa ensimmäinen vuosituhattavoite, joka koskee nälän puolittamista vuoteen 2015 mennessä. Tämä tavoite on mielestäni edelleen voimassa, ja meidän pitäisi jatkaa sen tavoittelua - erityisesti sellaisissa maissa ja sellaisilla alueilla, joilla asiassa on edistytty hyvin hitaasti, kuten Afrikassa.
Toiseksi siellä luvattiin parantaa kansainvälistä koordinointia ja elintarviketurvan hallinnointia uudistetun CFS:n avulla, josta tulee keskeinen osa maailmanlaajuista kumppanuutta maatalouden, elintarviketurvan ja ravitsemuksen alalla. Euroopan komissio on ajanut tätä uudistusta aktiivisesti ja osallistuu sen perusrahoitukseen. Tämä on mielestäni hyvin tärkeä askel. Se tasoittaa tietä elintarviketurvan maailmanlaajuiselle hallinnointijärjestelmälle, joka perustuu moitteettomiin tieteellisiin tietoihin ja on myös avoimempi julkisen ja yksityisen sektorin keskeisille toimijoille sekä kansalaisjärjestöille. Nämä toimijat ovat ratkaisevassa asemassa, jos haluamme tehdä uudesta järjestelmästä nykyistä tehokkaamman.
Kolmanneksi kokouksessa luvattiin kääntää maatalouden, elintarviketurvan ja maaseudun kehittämisen saaman kotimaisen ja kansainvälisen rahoituksen laskusuuntaus. Jos haluamme saavuttaa ensimmäisen vuosituhattavoitteen eli puolittaa nälän vuoteen 2015 mennessä, meidän on pidettävä lupauksemme virallisen kehitysavun lisäämisestä. Tämä koskee erityisesti niitä maita, jotka ovat sitoutuneet nostamaan virallisen kehitysapunsa 0,7 prosenttiin bruttokansantulostaan.
Jotkut ovat arvostelleet lopullista julkilausumaa siksi, ettei siinä aseteta tarkempia tavoitteita maatalouteen ja elintarviketurvaan kohdistettavalle viralliselle kehitysavulle. Meidän on kuitenkin muistettava, että L'Aquilassa pidetyssä G8-huippukokouksessa annettiin jo merkittäviä taloudellisia lupauksia. Päätavoitteena on nyt pitää niistä kiinni. Komissio on ottanut käyttöön Euroopan parlamentin voimakkaalla tuella miljardin euron elintarvikevälineen, josta 85 prosenttia on jo varattu vuosille 2009-2011. Tarvitsemme kuitenkin ajan mittaan enemmän apua ja jatkuvaa apua. Jotta kantaisimme vastuun lupauksistamme, tarvitsemme maailmanlaajuisten sitoumushierarkian. Lisäksi meidän on kehitettävä seurantamekanismeja, erityisiä indikaattoreita ja vertailuarvoja, joita voidaan käyttää investointien tulosten ja vaikutusten raportointiin. Haluan kuitenkin tuoda selvästi esiin sen, että avunantajien merkittävimmätkin lupaukset ovat arvottomia, elleivät kehitysmaiden hallitukset onnistu parantamaan omien lupaustensa mukaisesti maatalouspolitiikkaansa, strategioitaan ja investointejaan.
Puhuessamme elintarviketurvasta meidän pitäisi käyttää eri termejä varovaisesti ja erottaa elintarviketurva ruokaan liittyvästä suvereniteetista ja ruokaan liittyvästä omavaraisuudesta. Pyrkimykset ruoan tuottamiseksi eri puolilla maailmaa eivät itsessään riitä. Tärkeää on se, että ihmisillä pitäisi olla jatkuva mahdollisuus saada ruokaa, ja tämä on pohjimmiltaan köyhyyteen liittyvä kysymys. Alueellinen ja maailmanlaajuinen elintarvikekauppa on tärkeässä osassa elintarvikkeiden saatavuuden parantamisen kannalta, sillä se tuo viljelijöille tuloja ja sen ansiosta kuluttajat voivat saada edullisempaa ruokaa. Omavaraisuus ruoan suhteen eli riippumattomuus muista voi olla hyvin kallis strategia, eikä se ole edes tarpeen, kun markkinat ja kauppa toimivat hyvin.
Siksi Dohan kierroksen saaminen päätökseen sekä tasapainoisen ja kattavan lopputuloksen saavuttaminen olisi suuri askel eteenpäin. Emme saa myöskään unohtaa, että maailman elintarviketurva on hyvin monimutkainen ja monitahoinen ongelma, joka edellyttää kokonaisvaltaista lähestymistapaa. EU on edistynyt tällä alalla valtavasti viimeisten kymmenen vuoden aikana, ja edistys turvataan jatkossa kehityspolitiikan johdonmukaisuusprosessin (PCD) avulla. EU:n yhteisen maatalouspolitiikan uudistukset ovat pienentäneet vientitukia voimakkaasti, ja WTO katsoo, että valtaosa EU:ssa viljelijöille myönnettävästä tuesta ei vääristä kauppaa. Lisäksi vähiten kehittyneet maat pääsevät Kaikki paitsi aseet -järjestelyn avulla vapaasti EU:n markkinoille, ja talouskumppanuussopimusten (EPA) määräykset osoittavat meidän ymmärtävän ongelmia, joita monet AKT-maat kohtaavat pyrkiessään turvaamaan kansalaistensa ruoansaannin. Olemme siis edistyneet EU:ssa paljon kehityspolitiikan johdonmukaisuuden suhteen ja luoneet näin paremmat edellytykset kehitysmaiden elintarviketurvalle. Muiden maiden ja alueiden pitäisi tehdä samoin.
Lopuksi totean, että FAO:n huippukokouksessa korostettiin sitä, että jos haluamme pitää tavoitteenamme nälän puolittamisen vuoteen 2015 mennessä, meidän on lisättävä virallista kehitysapuamme, kasvatettava maatalouteen kohdistuvaa virallista kehitysapua ja maatalousalan investointeja sekä kehitettävä maatalousalan yleistä hallinnointia.
Albert Deß
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, meille Euroopan parlamentin jäsenille on tärkeää keskustella maailmassa vallitsevasta nälästä. Emme voi vain istua vaiti, kun nälkää näkevien ihmisten, myös lasten, määrä kasvaa.
Minut valittiin parlamenttiin ensimmäisen kerran 20 vuotta sitten, ja muistan edelleen, miten kansainväliset järjestöt, kuten Maailmanpankki, YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö (FAO), YK ja Maailman kauppajärjestö (WTO) ilmoittivat aikovansa puolittaa nälän maailmassa seuraavien 20 vuoden sisällä. Mitä tuon jälkeen on sitten tapahtunut? Nälkä ei ole puolittunut, vaan se on kasvanut. Joka päivä yli miljardi ihmistä näkee nälkää. Näiden organisaatioiden tavoite ei ole toteutunut, vaan on käynyt juuri päinvastoin.
Tähän on monia eri syitä. Joissakin maissa, kuten Zimbabwessa, on käynyt niin, että epäpätevä hallitus on muuttanut Afrikan vilja-aitan nälänhätäalueeksi. Kommunistipresidentti on saattanut tämän rikkaan maan tilaan, jossa kansa näkee nälkää, emmekä me sano mitään. Olemme kuitenkin asiasta osavastuussa. Olemme käyttäneet viikkoja ellemme vuosia siihen, että olemme puhuneet siitä, millainen ilmastomme on sadan vuoden päästä. Kansa, joka näkee nälkää nyt ja huomenna, ei ole kiinnostunut siitä, millainen ilmasto on sadan vuoden päästä. He haluavat ruokaa, eikä meillä ole ratkaisuja heidän ongelmiinsa. Vaikken haluakaan sivuuttaa tulevaisuuteen liittyviä kysymyksiä, meidän on inhimillisyyden nimissä otettava huomioon ihmiset, jotka näkevät nyt nälkää. Arvoisa komission jäsen de Gucht, kun sanomme aikovamme puolittaa nälän vuoteen 2050 mennessä, koen tämän lähes loukkaavana. Maailmanlaajuisena yhteisönä meidän täytyy voida puolittaa nälkää näkevien ihmisten määrä nopeammin. Voimme kuljettaa aseita maailman joka kolkkaan, mutta ilmeisesti ruokaa emme pysty kuljettamaan. Tässä on kyse maailmanlaajuisen yhteisön epäonnistumisesta, jonka tuomitsen ankarasti. Meidän on löydettävä muita ratkaisuja kuin ne, joita olemme esittäneet tänään.
Luis Manuel Capoulas Santos
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, luvut, jotka kertovat maailmassa vallitsevasta nälästä ja aliravitsemuksesta ja jotka kaikki tunnemme ja joita toistetaan kulumiseen asti, ovat niin traagisia, että niiden mainitseminen tuntuu lähes hävyttömältä.
Oikeus ruokaan liittyy kaikkein pyhimpään oikeuteen, oikeuteen elää - ja tarkoitan elämällä ihmisarvoisen elämän vähimmäisvaatimukset täyttävää elämää enkä pelkästään taistelua henkiinjäämisestä.
Siispä maailman nälän torjumisen pitäisi olla kaikkien poliittisten ohjelmien päätavoite, jonka saavuttamiseksi pitäisi valjastaa kaikki resurssit.
Valitettavasti tiedämme myös, että resurssit, edes taloudelliset resurssit, eivät ole aina suurin rajoittava tekijä. Ongelmat liittyvät lähes aina siihen, miten resursseja hoidetaan ja käytetään, sekä järkevän hallinnoinnin ja tehokkaan koordinoinnin puuttumiseen maailmanlaajuiselta, alueelliselta ja kansalliselta tasolta.
Täällä tänään esitetty päätöslauselmaesitys, jota poliittinen ryhmäni, Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmä kannattaa, sisältää ehdotuksia ja suosituksia. Jos niitä noudatetaan, ne auttavat varmasti lieventämään tätä vakavaa ongelmaa merkittävällä tavalla. Siksi kehotan komissiota kiinnittämään asiaan huomiota sen ansaitsemalla tavalla ja esittämään tältä pohjalta lainsäädäntöehdotuksia ja hyväksymään menettelyjä niiden toteuttamiseksi käytännössä.
Nykyinen vaikea ja epävarma poliittinen tilanteemme merkitsee myös muutoksen aikaa niiden politiikanalojen kannalta, jotka ovat parhaita välineitä, joita EU voi käyttää tässä asiassa. Viittaan nyt yhteiseen maatalouspolitiikkaan ja yhteiseen kalastuspolitiikkaan, joita olemme aikeissa muuttaa radikaalisti.
Lissabonin sopimukseen perustuvien uusien valtuuksien myötä tämä on myös parlamentille täydellinen tilaisuus siirtyä pelkistä julistuksista tositoimiin. Euroopan sosialistit ovat valmiita tähän haasteeseen. Toivomme, että uusi komissio ja muut poliittiset ryhmät ovat valmiita osallistumaan kanssamme tähän tehtävään.
George Lyon
ALDE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, haluan kiittää puheenvuoron käyttäneitä kollegoitani.
Ensimmäinen asia, jonka haluan tuoda esiin, on se, että mielestäni ruoan maailmanmarkkinahintojen viimeaikainen voimakas nousu on meille kaikille herätys todellisuuteen. Viljan ja riisin hintojen kaksinkertaistuminen vaikuttaa suhteettomasti kehitysmaiden köyhimpiin kansalaisiin eri puolilla maailmaa. On nimittäin arvioitu, että vuosina 2007-2008 tapahtuneen hintojen nousun suorana seurauksena nälkää näkevien määrä kasvoi yli 75 miljoonalla eri puolilla maailmaa. Meidän on otettava tämä asia erittäin vakavasti. Monissa maissa on puhjennut ruokaan liittyviä mellakoita ja syntynyt poliittista epävakautta, joka johtuu ruoan hinnan nopeasta noususta.
Koska maailman väestömäärän ennakoidaan kasvavan yli yhdeksään miljardiin ja ilmastonmuutoksen ennustetaan vaikuttavan voimakkaasti edellytyksiimme ruokkia itsemme, väittäisin elintarviketurvan olevan suurin ongelma, johon meidän on tartuttava ja puututtava ja johon meidän on löydettävä ratkaisuja. Euroopan unionin on tehtävä kaikki voitavansa auttaakseen kehitysmaita kehittämään kestäviä viljely- ja elintarviketuotantojärjestelmiä, joiden avulla ne voivat ruokkia itsensä. Tämä edellyttää rahoitusta - niin kuin komission jäsen huomautti puheenvuorossaan - sekä avoimia markkinoita. Tältä osin on pantu merkille, että EU on tehnyt jo paljon auttaessaan avaamaan ja vapauttamaan markkinoita. Monet kehitysmaiden kohtaamista ongelmista johtuvat kuitenkin myös politiikan ja oikeusjärjestelmän epäonnistumisesta. Tätä ongelmaa ei nimittäin kyetä ratkaisemaan millään määrällä apua, ennen kuin on saatu aikaan vakaa poliittinen järjestelmä ja vakaa oikeusjärjestelmä, joiden ansiosta viljelijät voivat menestyä ja hyötyä korkeammista markkinahinnoista.
On arvioitu, että EU:n tuotannon täytyy kasvaa tulevaisuudessa yli 70 prosenttia kasvavan kysynnän tyydyttämiseksi. Väitänkin, että EU:n maatalous on keskeisessä asemassa varmistettaessa, että olemme ruoan suhteen omavaraisia ja että voimme edistää maailman elintarviketurvaa tulevaisuudessa.
José Bové
Verts/ALE-ryhmän puolesta. - (FR) Arvoisa puhemies, arvoisat komission jäsenet, hyvät parlamentin jäsenet, nälän torjuminen edellyttää huomattavia poliittisia ja taloudellisia investointeja. On ikävää, ettei FAO onnistunut saamaan näitä investointeja aikaan viime viikolla Roomassa.
Yli miljardi ihmistä kärsii aliravitsemuksesta, ja yli 40 miljoonaa miestä, naista ja lasta kuolee joka vuosi nälkään. Nämä dramaattiset luvut ovat kasvaneet vuodesta 1996, jolloin elintarviketurvaa koskeva huippukokous järjestettiin ensimmäisen kerran. Maailmanlaajuinen talous- ja rahoituskriisi on pahentanut tilannetta, ja eteläisten maiden kansat kärsivät asiasta eniten. Tuki, jonka kehitysmaat tarvitsisivat turvatakseen maatalousinfrastruktuurinsa, vastaa kymmentä prosenttia koko maailmassa mainostamiseen käytetyistä varoista.
Ruokakriisi on yksi suurimmista maailman rauhaa ja vakautta varjostavista uhkakuvista. Vuonna 2050 pienviljelijöiden on ruokittava yli yhdeksän miljardia ihmistä. Maaperän pilaantuminen, biodiversiteetin hupeneminen, riippuvaisuus öljystä, kasvihuonekaasupäästöt, pohjavesien ehtyminen ja kulutustottumusten kehitys saattavat meidät hyvin vaikeaan tilanteeseen - vaikeampaan kuin 40 vuotta sitten.
Köyhyys ja riippuvaisuus tuonnista ovat elintarvikepulan suurimmat syyt. On selvää, että paikallista tuotantoa on tuettava. EU alkoi toteuttaa 1950-luvun lopussa yhteistä maatalouspolitiikkaa tuottaakseen tarvitsemansa ruoan. Tätä varten se suojeli sisämarkkinoitaan ja tuki kuluttajiaan. Tämän itsenäisen valinnan, tämän oikeuden omavaraisuuteen ruoan suhteen, täytyy olla nyt maailman kaikkien maiden tai maaryhmien valittavissa, jos ne niin haluavat.
James Nicholson
ECR-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, tätä aihetta koskevissa päätöslauselmissamme käsitellään kaksitahoista haastetta, joka koskee nälän kitkemistä - kuudesosa maailman väestöstä näkee nimittäin tällä hetkellä nälkää - sekä ruoansaannin turvaamista tulevaisuudessa.
Nykytilanne on se, että maailman väestömäärä kasvaa ja samalla ruoan tuotannosta on tulossa entistäkin suurempi haaste ilmastonmuutoksen kielteisten vaikutusten sekä ruoantuotannon kustannusten kasvun vuoksi.
Vaikka maatalousnäkökulma onkin epäilemättä keskeinen seikka elintarviketurvaa koskevan ongelman ratkaisemisen kannalta, meidän pitäisi keskittyä myös voimakkaasti siihen, että kehitysmaissa tarvitaan ehdottomasti hyvää hallintoa, jotta saamme edes jonkinlaiset edellytykset torjua maailman nälkää. Otetaan esimerkiksi Zimbabwe, johon jäsen Deß jo viittasi. Se tunnettiin ennen Afrikan vilja-aittana ja kykeni ruokkimaan itsensä ja monta naapurimaata. Nykyään, Robert Mugaben ja hänen kätyreidensä tuhottua maan, se ei enää pysty tähän.
Meidän kaikkien on tehtävä yhteistyötä ratkaistaksemme tämän ongelman ja ehkäistäksenne siviilien keskuudessa levottomuutta ja kurjuutta, jota siitä voi seurata.
Patrick Le Hyaric
Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, jos Euroopan unioni haluaa tehdä hyvää maailmassa ja jos se haluaa herättää henkiin uudenlaisen humanismin, sen pitäisi kallistaa korvansa ympäri maailmaa kuuluvalle korviahuumaavalle nälkäisten itkulle.
Jatkamme hienojen puheiden pitämistä niin tästä kuin muistakin asioista. Voiko omatuntomme kuitenkaan olla tässä asiassa puhdas, kun joka viides sekunti lapsi kuolee nälkään? Tämä ei johdu teknisistä ongelmista, vaan maailmassa nykyisin tulvivasta ultraliberalismin aallosta.
Tähän asti ihminen on muokannut maata ruokkiakseen itsensä, mutta nyt kapitalistinen järjestelmä on tehnyt maasta ja ruoasta hyödykkeitä, maailmanlaajuisen keinottelun välineitä. Siksi politiikkaa on muutettava perinpohjaisesti. Meidän on tuettava FAO:ta ja tarjottava sille keinot toimia.
Arvoisa komission jäsen, kuten sanoitte, meidän on toimittava - ja me vaadimme toimia. Euroopan unioni voisi kuitenkin varmistaa, että toimia toteutetaan, ottamalla käyttöön periaatteen, joka koskee kaikkien kansojen suvereeniutta ruoan suhteen, edistämällä viljelijöiden palkkiojärjestelmien käyttöönottoa kunkin maan ja maanosan takuuhinnoilla, pitämällä lupauksensa virallisesta kehitysavusta eteläisille maille ja huolehtimalla näiden lupausten pitämisestä, antamalla anteeksi köyhien maiden velat, panemalla pisteen monikansallisten yhtiöiden ja hedge-rahastojen maaostoille sekä tunnustamalla, etteivät maatalous ja ruoka ole asioita, jotka sopisivat WTO:ssa kovan kaupankäynnin kohteeksi.
Meidän on kuultava nälkäisten valitus ja toimittava sen mukaisesti Tämä lisäisi EU:n arvostusta, ja se on tärkeää!
Bastiaan Belder
EFD-ryhmän puolesta. - (NL) Arvoisa puhemies, olen ollut Euroopan parlamentin jäsen noin kymmenen vuotta ja tänä aikana olen kuullut säännöllisesti kauniita puheenvuoroja täällä parlamentissa. Roomassa elintarviketurvasta pidetyn huippukokouksen alla myös komission puheenjohtaja Barroso lausui kauniita sanoja. Hän sanoi: "Olemme epäonnistuneet yhdessä torjumaan nälänhätää. Tämä on moraalinen skandaali ja valtava tahra yhteisessä omassatunnossamme." Lainaus päättyy. Hän oli aivan oikeassa, minkä vuoksi huippukokouksen lopputulos on erityisen masentava. Minulla on outo tunne siitä, että Roomassa pääosaan nousivat olivat rikkaiden maiden poliittiset edut eivätkä maailman miljardin nälkää näkevän ihmisen edut. Havainnollistan asiaa konkreettisesti kahdella esimerkillä. Kuten yhä useammin tunnustetaan, biopolttoainepolitiikka ja sen edistäminen nostaa hintoja ja aiheuttaa siten lisää nälänhätää. Tämän politiikan vähäinenkin arvostelu näyttää kuitenkin olevan tabu.
Lisäksi olen jo monta kertaa aiemmin kiinnittänyt Euroopan parlamentissa huomiota siihen vaaraan, että kolmansia maita rohkaistaan tekemään suuria investointeja Afrikkaan esimerkiksi oman ruoansaantinsa turvaamiseksi. Miten mailta, joissa miljoonat ihmiset ovat riippuvaisia YK:n ruoka-avusta, voidaan odottaa vientiä kolmansiin maihin? Tätä ei kuitenkaan mainita millään tavalla tässä lopullisessa julkilausumassa.
Rikkaiden maiden on varsin helppoa käsitellä kiistanalaisia aiheita vain antamalla hyvää tarkoittavia, tunteisiin vetoavia lupauksia ja tilaamalla lisää tutkimuksia. Toinen seikka, jonka huomasin julkilausumasta, on se, että kehitysmaiden on tukeuduttava ensisijaisesti omiin resursseihinsa. Ottaen huomioon, ettei kansainvälinen yhteisö ole toistaiseksi onnistunut kitkemään nälkää, tämä on mielestäni lähestulkoon häpeällistä.
Olen myös käyttänyt jonkin verran aikaa siihen, että olen käynyt läpi edellisten elintarviketurvaan keskittyneiden huippukokousten lopulliset julkilausumat. Olen tullut siihen tulokseen, että ne ovat yllättävän pitkälle samanlaisia sekä keskenään että parlamentin tämän päätöslauselman kanssa. Niissä kaikissa puhutaan kiireestä ja kehotetaan poikkeuksetta pitämään aiemmin annetut lupaukset. Eikö kaikkien näiden kehotusten toistamisen pitäisi kuitenkin olla meille varoitusmerkki? YK:n raportoijaa De Schuttea lainatakseni "köyhät eivät tarvitse lupauksia". Kuten usein ennenkin on todettu, elintarviketurvan pitäisi olla ihmisoikeus. Arvoisa puhemies, haluan lähestyä asiaa toisesta näkökulmasta ja todeta, että Raamatun mukaan Jumala on käskenyt meitä ruokkimaan nälkäiset. Tämä on henkilökohtainen tehtäväni ja yhteinen velvollisuutemme.
Dimitar Stoyanov
(BG) Arvoisa puhemies, osallistuin itse Roomassa pidettyyn FAO:n kokoukseen. Näin omin silmin, millaista siellä oli. Emme saa mielestäni olla näin tekopyhiä. Ottaen huomioon sen, miten paljon rahaa tällaisten kokousten järjestämiseen käytetään, ja sen, että niissä saadaan tulokseksi lähinnä pitkä luettelo lupauksia, meidän pitäisi kenties käyttää nämä rahat käytännöllisemmin ja laskea - niin kuin edelliset puhujat ovat todenneet - miten monta lasta olisi voitu pelastaa tänään nälkäkuolemalta, jos nämä varat olisi käytetty muuhun kuin kauniisiin puheisiin. Komission jäsen totesi ongelman liittyvän globaaliin ruoantuotantoon. Ennen kuin näemme rikan veljemme silmässä, meidän pitäisi kuitenkin huomata malka omassamme.
Kotimaani Bulgarian maaperä on tieteellisten todisteiden mukaan hedelmällisintä Euroopan unionissa. Sataviisikymmentä vuotta sitten bulgarialaiset maanviljelijät kykenivät ruokkimaan ottomaanien valtakunnan tiheimmin asutut alueet Vähä-Aasiassa käyttäen 1800-luvun tekniikkaa. Nykyään - varsinkin sen jälkeen, kun Bulgaria liittyi Euroopan unioniin - maanviljely Bulgariassa vähenee tasaista tahtia. Kiintiöt, jotka komissio on asettanut Bulgarialle, rajoittavat maataloustuotantoa. Samalla maata menee Bulgariassa hukkaan. Bulgarian 28 alueella yksi tila kykenee yksin tuottamaan esimerkiksi tomaatteja määrän, joka vastaa koko kiintiötä, jonka komissio on asettanut Bulgarialle. Kiintiö on tällainen siksi, että jotkin kymmenen vuoden takaiset tiedot osoittavat tämän olleen virallinen tuotantomäärä. Kukaan ei kuitenkaan kiinnitä huomiota siihen, mikä todellinen tuotantomäärä voisi olla. Euroopan unionissa on tällä hetkellä käytössä ruoan tuotantoprosesseihin kohdistuvia rajoituksia, vaikka ruoan tuotantoprosesseilla voitaisiin muuten parantaa tilannetta huomattavasti ja ne voisivat itse asiassa olla todellinen keino torjua nälkää. Siispä niin kauan kuin asioita valvovat virkamiehet, jotka kiinnittävät huomiota vain papereihin eivätkä ole kiinnostuneita mistään muusta, kuulemme vai lupauksia emmekä näe lainkaan toimintaa.
Filip Kaczmarek
(PL) Arvoisa puhemies, nälkää näkevien ja äärimmäisessä köyhyydessä elävien ihmisten määrä on kasvanut vuosien mittaan dramaattisesti. Se, että tämä johtuisi kapitalismista, ei pidä paikkaansa. Tietyt poliittiset järjestelmät ovat inhimillisen elämän ja nälän torjumisen näkökulmasta huomattavasti pahempia. Annan teille yhden esimerkin. Kymmeniä vuosia sitten kommunismi ajoi Euroopassa nälänhädän partaalle maan, jossa olosuhteet olivat maatalouden kannalta erinomaiset. Tämän seurauksena yhdessä maassa kuoli nälkään enemmän ihmisiä kuin tällä hetkellä maailmanlaajuisesti. Kyseinen maa oli Ukraina. Kehotan siksi suhtautumaan varovaisesti siihen, mitä täällä parlamentissa sanotaan.
Vuonna 2000 yhteensä 198 YK:n jäsentä hyväksyi vuosituhannen kehitystavoitteet. Komission jäsen puhui tänään ensimmäisestä, kaikkein tärkeimmästä tavoitteesta. Tänään meidän on vastattava siihen kysymykseen, onko tämä tavoite saavutettavissa. Eurooppalaiset ihmettelevät, ovatko tavoitteemme oikeat ja politiikkamme asianmukaista, jos esimerkiksi ilmastonmuutoksen kallis torjunta on tärkeämpää kuin köyhyyden torjunta. Minulta kysyttiin juuri tällä viikolla, luuleeko Euroopan unioni keinojen olevan tavoitteita ja onko se aloittamassa ilmastonmuutoksen vaikutusten torjumisen sijasta ihmiskunnan historian kalleimman taistelun tuulimyllyjä vastaan - taistelun ilmastonmuutosta vastaan.
Mielestäni paras todiste siitä, etteivät toimet ilmaston suojelemiseksi ja nälän torjumiseksi ole keskenään ristiriidassa, olisi se, että jälkimmäiset toimet osoittautuisivat tehokkaiksi eli että nälänhätä onnistuttaisiin todella poistamaan. Tällöin kukaan ei syyttäisi meitä siitä, että tavoitteemme ovat väärät ja että ilmastonmuutoksen torjuminen on meille nälän torjumista tärkeämpää, niin kuin jäsen Deß myös totesi.
Maataloudesta tulee hyvin tärkeä asia lähivuosina. Meidän on suostuteltava ja autettava kehitysmaita investoimaan maatalouteen ja noudattamaan omia julistuksiaan, joiden mukaan ne käyttävät 10 prosenttia kansallisista talousarvioistaan maatalouden kehittämiseen. Vain tällä tavoin voimme kasvattaa köyhien maiden maatalouden potentiaalia ja auttaa niitä tuloksekkaasti torjumaan nälkää.
Louis Michel
(FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, elintarviketurvaa käsitelleessä FAO:n huippukokouksessa ei ollut läsnä yhtäkään G8-kokouksen johtohahmoa lukuun ottamatta Silvio Berlusconia, jonka kotimaa isännöi huippukokousta.
Siispä korkean tason talous- ja sosiaalipoliittinen kokous pelkistyi keskinkertaiseksi muodolliseksi kokoukseksi. FAO:n pääjohtajan Jacques Dioufin tavoitteena oli kuitenkin kehittää välineitä ja tuotantokeinoja ruoansaannin turvaamiseksi kestävällä tavalla kehitysmaissa.
Talous- ja rahoituskriisi vain pahentaa maailman nälänhätää, niin kuin tiedämme, koska asia on mainittu useaan otteeseen. Asia on siis ajankohtaisempi kuin koskaan, sillä ensimmäistä kertaa maailman historiassa nälkää näkee yli miljardi ihmistä. Se on kuudennes maailman väestöstä, yli 20 prosenttia enemmän kuin vuonna 2005 ja 105 miljoonaa henkeä enemmän kuin vuonna 2008.
Kuten jäsen Bové totesi, tämä kaikki tarkoittaa sitä, että uusien konfliktien, vieläpä äärimmäisen vakavien konfliktien syttymisen vaara on suuri. Tämä ilmiö, elintarvikepula, johtuu nimenomaan maatalousinvestointien vähäisyydestä. Tosiasia on kuitenkin se, että niin kuin pääjohtaja Diouf on korostanut, maatalous on ainoa toimeentulokeino 70 prosentille maailman köyhistä. Diouf pyysi yhteensä 44:ää miljardia Yhdysvaltojen dollaria vuodessa pienviljelijöitä hyödyttävien investointien rahoittamiseen. Hänen pyyntönsä on sivuutettu täysin. Rikkaat maat eivät ole asettaneet aikataulua, laatineet strategiaa eivätkä osoittaneet poliittista tahtoa.
Arvoisa komission jäsen, miten paljon heinäkuussa pidetyssä G8-kokouksessa annettujen lupausten toteuttamisessa on edistetty? Olen toiminut tehtävässänne ja tiedän, miten vaikeaa avunantajat on saada mukaan. Muistan edelleen kahden vuoden takaa äärimmäisen hankalan taistelun, jossa myös puheenjohtaja Barroso oli mukana: pyrimme saamaan kokoon viheliäiset miljardi euroa perustaaksemme tämän elintarvikevälineen. EU:n tulevaisuus on kuitenkin tiiviisti sidoksissa kehitysmaiden kohtaloon.
Arvoisa komission jäsen, en usko ultrakapitalismista ja ultraliberalismista puhuneen sosialistijäsenemme sanoihin - lisäksi hänen käyttämänsä semanttinen rinnastus on moraalisesti kyseenalainen. En usko itse ratkaisun piilevän tällaisessa lyhytnäköisessä ideologisessa vaahtoamisessa.
Hyvä jäsen Le Hyaric, minun on todettava teille, että tiettyjen maiden alikehittyminen niiden itsenäistymisen jälkeen johtuu paljon enemmän marxilaisesta tietojen pimittämisestä kuin liberalismista.
Halusin todeta tämän, koska en halua älyllisen rehellisyyden rajoilla liikkuvan lyhytnäköisen paasaamisen tai vaahtoamisen jäävän vaille vastinetta täällä parlamentissa.
Judith Sargentini
(EN) Arvoisa puhemies, kollegani jäsenet Bové ja Belder kuvailivat ongelman ja poliittisen todellisuuden. Maataloudessa näkyy kuitenkin uusi suuntaus. Rikkaat maat turvaavat pääelintarvikkeidensa ja biopolttoaineen saannin ostamalla maata köyhistä maista. Tätä maan valtaamista kutsutaan kaunistellen "viljelymaan hankinnaksi", ja sitä tapahtuu esimerkiksi Madagaskarilla.
Tämä aihe näyttää olevan maailman johtajille liian arkaluonteinen keskusteltavaksi. EU:lla ja sen johtajilla on poliittinen velvollisuus vastustaa tätä uutta ilmiötä, jota minä kutsuisin kolonialismiksi. FAO:n elintarviketurvaa koskevan huippukokouksen julkilausumassa ei käsitelty maan valtaamista. Siten kokouksessa todella menetettiin tilaisuus torjua maailman nälkää. Miksei julkilausumassa käsitelty tätä asiaa?
Lisäksi haluan puhua EU:n yhteisestä maatalouspolitiikasta. Tuotamme paljon ruokaa. Eurooppalaisilla riittää ruokaa, mutta YMP pilaa kehitysmaiden pientilallisten ja teollisten viljelijöiden mahdollisuudet kehitysmaissa, ja he menettävät mahdollisuuden ansaita säällisen elannon. Tämä aiheuttaa ruokapulaa ja synnyttää tarpeen tuoda ruokaa. Milloin näemme EU:ssa vapaata ja oikeudenmukaista maatalouspolitiikkaa?
Richard Ashworth
(EN) Arvoisa puhemies, Yhdistyneet Kansakunnat ja Euroopan unioni ovat samaa mieltä siitä, että maailman väestömäärän kasvu edellyttää maailmanlaajuiselta maataloustuotannolta 50-100 prosentin kasvua. Me olemme asiasta samaa mieltä. Yhdymme myös komission jäsenen näkemykseen - paitsi siksi, että olemme asiasta samaa mieltä, myös siksi, että kyse on tavoitteesta, joka maailman on ehdottoman tärkeää saavuttaa. Samaan aikaan viljelijöiden pitäisi kuitenkin pystyä viljelemään käyttäen vähemmän maata, vettä ja energiaa ja tuottaen vähemmän kasvihuonekaasuja. Meidän on siis ymmärrettävä kolme seikkaa.
Ensinnäkin hallitusten ja erityisesti EU:n on investoitava lisää tutkimukseen ja kehitykseen. Meillä ei yksinkertaisesti ole tietoja, joiden pohjalta voisimme laatia suunnitelman tulevaisuutta varten. Toiseksi maailmanmarkkinoiden heilahdellessa yhteisen maatalouspolitiikan on toimittava meille turvaverkkona. Kolmanneksi elintarviketurva ja kaikki se, mitä se merkitsee EU:lle, aiheuttaa kustannuksia. Emme voi siirtää näitä kustannuksia kuluttajille, ja siksi toistan, että tarvitsemme vahvaa maatalouspolitiikkaa ja meidän on saatava kantamme läpi budjettineuvotteluissa.
João Ferreira
(PT) Arvoisa puhemies, lopullinen julkilausuma, jonka FAO:n 193 jäsenvaltiota hyväksyivät viimeisimmässä kokouksessaan, on valitettavasti vain pisara meressä taistelussamme nälkää vastaan. Mitään määräaikoja ei ole asetettu eikä ennen kaikkea mitään konkreettisia resursseja ja ehtoja ole vahvistettu yli kuuteen miljardiin ihmiseen vaikuttavan vitsauksen torjumiseksi.
Saatavilla olevien tietojen mukaan niissä 90 sekunnissa, jotka käytän tämän puheen pitämiseen, maailmassa ehtii kuolla nälkään 15 lasta. Tämä on voimakkain ja silmiinpistävin osoitus epäoikeudenmukaisesta, riistävästä, irrationaalisesta ja siten historiallisesti parjatusta talousjärjestelmästä.
Tämä järjestelmä perustuu todellisiin politiikkoihin ja toimintaohjeisiin sekä - huomio, jäsen Michel - johtohahmoihin ja liberaaliin retoriikkaan, jotka ovat aiheuttaneet nykyisen tilanteen: sen, että maatalousteollista mallia edistetään suurten maatalous- ja elintarvikeyhtiöiden etujen mukaisesti, minkä seurauksena maailman maatalouden laatu heikkenee, sekä sen, että maatalousinvestoinnit ovat olleet monien vuosien ajan riittämättömiä, maataloustuotannon lopettamista on edistetty ja pieniä ja keskisuuria tiloja on likvidoitu, vaikka tämä ala tarjoaa elannon 70 prosentille maailman köyhistä.
Markkinafundamentalismi, yksityistämis- ja liberalisointipolitiikka ja vapaakauppa ovat johtaneet ja johtavat jatkossakin maan hylkäämiseen, maan omistuksen keskittymiseen, harvojen hallinnassa olevaan tuotantoon sekä monien kohdalla elintarvikeomavaraisuuden vähenemiseen.
Asiantuntijat arvioivat, että kroonisesta aliravitsemuksesta eroon pääseminen maksaisi 44 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Tämä on paljon vähemmän kuin mitä jäsenvaltiot antoivat suuryrityksille säästääkseen ne meneillään olevalta systeemiseltä kriisiltä.
Diane Dodds
(EN) Arvoisa puhemies, elintarviketurvaa koskevassa huippukokouksessa YK:n pääsihteeri Ban Ki-moon sanoi tämän päivän elintarvikekriisin olevan herätys huomispäivään. Vuoteen 2050 mennessä planeetallamme saattaa asua 9,1 miljardia ihmistä, yli kaksi miljardia enemmän kuin nyt. Tämä luku on ällistyttävä ja tarkoittaa sitä, että viljelijöiden on tuotettava ruokaa 70 prosenttia enemmän.
Pohjois-Irlannin viljelijät haluavat auttaa täyttämään tämän tarpeen. Useimmat heistä uskovat kuitenkin EU:n estävän heitä tuottamasta enemmän ruokaa vaatimalla pienempää istutustiheyttä nitraatti- ja fosfaattisäännöksin, byrokratiallaan, sillä, ettei alalla tehdä riittävästi tutkimus- ja kehitystyötä, ja näin siis sellaisella asenteella, ettei elintarviketurva ole mikään ongelma.
YMP:n uudistus ratkaisee viljelijöiden kyvyn tuottaa ruokaa. Se vaikuttaa myös ruoan hintaan. Ellei EU tue viljelijöitä suorilla maksuilla, ruoan hinnan täytyy nousta vastaamaan tuotantokustannuksia. Tavoitteenani on edistää ruoan tuotantoa Pohjois-Irlannissa ja elintarviketurvaa Euroopassa. Tämä tavoite saavutetaan vain sillä, että viljelijöiden annetaan viljellä. YMP:n uudistuksella on tässä valtava osa, ja elintarviketurvan pitäisikin olla keskeinen osa työtänne viedessänne YMP:n uudistusta eteenpäin.
Mairead McGuinness
(EN) Arvoisa puhemies, tämän mietinnön yhtenä laatijana haluan kiittää aluksi poliittisia ryhmiä, jotka ovat tehneet hyvin tiivistä yhteistyötä saadakseen aikaan tekstin, johon ei ole tehty tarkistuksia. Mielestäni meidän kaikkien pitäisi olla tästä iloisia. Meillä on erilaiset näkemykset monista asioista, mutta katson tämän tekstin olevan askel oikeaan suuntaan, koska siinä halutaan yleisesti toimia oikein ja auttaa ruokkimaan maailman nälkäiset.
Osallistuin edellisellä toimikaudellani myös maailman elintarviketurvaa ja YMP:tä koskevan mietinnön laatimiseen, joten olen tehnyt kovasti työtä tämän aiheen parissa. Haluan ottaa esiin erään varsin yksinkertaisen asian, jonka monet tuntuvat unohtavan. Juuri viljelijät ruokkivat maailman, jos he saavat sopivan ilmaston työnsä tekemiseen - ja puhun nyt ilmastosta sen laajimmassa mahdollisessa merkityksessä. Me muut vain puhumme aiheesta. Meidän velvollisuutenamme on kehittää ja laatia politiikkaa, joka sallii viljelijöidemme tuottaa ruokaa. He toimivat, jos kaksi perusedellytystä täyttyvät. Ne ovat säälliset hinnat ja vakaat tulot. Viimeaikainen epävakaus on vaikuttanut kumpaankin tekijään, eivätkä viljelijät selviydy nykyisillä hinnoilla ja tuloilla.
Siltä varalta, että aikani loppuu - ja yhtenä laatijana pyydän teiltä tässä suhteessa kärsivällisyyttä - esitän pyynnön: älkää esittäkö yhteistä maatalouspolitiikkaa pääpiruna. Osa täällä esitetyistä perusteluista on vanhentuneita. Olemme uudistaneet yhteisen maatalouspolitiikan kokonaan, ja ilman YMP:tä meillä saattaisi olla Euroopan unionissa suurempia elintarviketurvaan liittyviä ongelmia. Miksemme valitsisi sen parhaita osia ja kehottaisi kehitysmaita luomaan samanlaista yhteistä maatalouspolitiikkaa? Meidän on nimittäin oltava asiassa hyvin tiukkoja: emme saa päästää kehitysmaiden hallituksia kuin koiraa veräjästä. Niiden vastuulla on käyttää kehitysapu oikein, kun taas meidän tehtävänämme on varmistaa, että maatalouteen käytetään ja investoidaan lisää rahaa. Katson, että meidän on lopetettava arkailu tämän aiheen suhteen ja vaadittava paljon sekä hallituksilta että itseltämme. Meillä on moraalinen vastuu, ja olemme valmiit kantamaan sen.
Enrique Guerrero Salom
(ES) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, maailmalla on edessään kaksi pitkäaikaista haastetta: ilmastonmuutoksen vaikutusten torjuminen sekä maailman köyhyyden ja nälän torjuminen.
Komission jäsen mainitsi jo lukuja, samoin kuin muut parlamentin jäsenet, ja ne esitetään FAO:n elintarviketurvaa koskevan huippukokouksen lopullisessa julkilausumassa. Joka vuosi köyhyyden seurauksena yli miljardi ihmistä näkee nälkää eri puolilla maailmaa ja 40 miljoonaa ihmistä kuolee nälkään.
Elintarvikekriisi ja sen jälkeen puhjennut talouskriisi ovat estäneet vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttamisen. Emme ole edistyneet, vaan olemme pikemminkin liukuneet taaksepäin. Haasteet ovat pitkäaikaisia, mutta ratkaisuilla on kiire - niitä tarvitaan nyt. Olemme kuitenkin kuulleet viime viikkoina hälyttäviä uutisia siitä, että suurimmat kasvihuonekaasupäästöjen tuottajat vastustavat päätösten tekemistä Kööpenhaminan kokouksessa ja ettei Roomassa järjestettyyn FAO:n kokoukseen osallistunut johtajia eikä siellä saatu aikaan erityisiä tuloksia.
Ongelmamme ovat hälyttäviä, mutta niin on myös kyvyttömyytemme toimia. Ihmiskunta on edistynyt siksi, että olemme tunnistaneet haasteita, kehittäneet niihin ratkaisut ja ryhtyneet toimiin. Tiedämme nyt, mitä meillä on edessämme, mutta olemme menettäneet toimintakykymme.
Kannatan siksi päätöslauselmaa, jossa parlamenttia kehotetaan ryhtymään kiireesti toimiin.
Franziska Keller
(EN) Arvoisa puhemies, Lissabonin sopimuksen 208 artiklassa todetaan, että Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikan päätavoitteena on köyhyyden vähentäminen ja poistaminen. Köyhyys on myös suurin syy nälkään. Sopimuksen 208 artiklassa todetaan myös, että EU:n on otettava nämä tavoitteet huomioon muissa kehitysmaihin mahdollisesti vaikuttavissa politiikoissaan.
Vientituillaan EU kuitenkin tuhoaa kehitysmaiden markkinoita ja aiheuttaa siten köyhyyttä ja nälkää. Jos haluamme kehitysapumme olevan tehokasta, meidän on varmistettava, etteivät muut politiikat heikennä sitä. Muutoin emme onnistu saavuttamaan vuosituhannen kehitystavoitteita. Meidän pitäisi tämä pitää mielessämme tarkistaessamme ja uudistaessamme politiikkoja, kuten yhteistä maatalouspolitiikkaa ja yhteistä kalastuspolitiikkaa.
(Puhuja hyväksyi sinisen kortin kysymyksen työjärjestyksen 149 artiklan 8 kohdan mukaisesti.)
Mairead McGuinness
(EN) Arvoisa puhemies, pyydän edellistä puhujaa kertomaan tarkemmin, mistä vientituista hän puhuu. Huomautin asiasta puheenvuorossani ja myönnän, että vientituet ovat aiheuttaneet aiemmin vahinkoa. EU on kuitenkin uudistanut nyt maatalouspolitiikkaansa. Ottaessamme maitoalan vientituet käyttöön viime vuonna, ainoa maa, joka valitti asiasta, oli Uusi-Seelanti, eikä se ole kehitysmaa. Voisinko siis saada esimerkin siitä, missä tämä on tällä hetkellä ongelma?
Franziska Keller
(EN) Arvoisa puhemies, teidän kaikkien hyvin tuntema esimerkki pakastekanasta on tietenkin jo hieman vanha, mutta edelleenkin EU:n voimakkaasti tukemat tomaatit pääsevät Afrikan markkinoille, ovat paikallisia tuotteita halvempia ja tuhoavat siten työpaikkoja ja lisäävät köyhyyttä. Tämä on siis edelleen yleinen ilmiö, ja mielestäni meidän on tehtävä asian suhteen töitä.
Béla Glattfelder
(HU) Arvoisa puhemies, yhä useampien tiedemiesten mukaan vuoteen 2030 mennessä syntyy vakava samanaikainen öljy-, vesi- ja ruokapula. Näyttää kuitenkin siltä, että ensimmäisenä meidän on kohdattava ruokapula, sillä jo miljardi ihmistä näkee maailmassa nälkää. Nälkää näkevien ihmisten määrä kasvaa maailman väestöä nopeammin. Vaikka tällä hetkellä vain yksi kuudesta näkee nälkää, olemme muutaman vuosikymmenen päästä tilanteessa, jossa jopa joka neljäs tai viides näkee nälkää. Joka minuutti kaksi lasta kuolee nälkään. Tätä tilannetta ei ratkaista tietenkään sillä, että me lakkautamme EU:n yhteisen maatalouspolitiikan. Euroopan unioni voi olla vahva ja toimia maailmassa merkittävässä osassa vain, jos sillä on vahva yhteinen maatalouspolitiikka.
Nälänhätä ei rajoitu kuitenkaan vain Afrikkaan, vaan myös Euroopan unionissa nähdään nälkää. Euroopan unionissa on alueita, joilla ihmiset käyttävät ruokaan alle 10 prosenttia tuloistaan, kun taas muilla alueilla - joissakin osissa Bulgariaa sekä Romanian eteläosissa - ihmiset käyttävät tuloistaan keskimäärin yli 50 prosenttia ruokaan. Koska kyseessä on keskiarvo, luvussa on huomioitu myös ne, joiden tuloista paljon suurempi osa kuluu ruokaan. Tätä asiaa on syytä korostaa, sillä meidän on kohdattava se tosiasia, että joka kerta, kun laadimme uuden asetuksen, joka tekee maataloustuotannosta kalliimpaa ja tehottomampaa - mistä voidaan mainita esimerkkinä eläinten hyvinvointia koskevat asetukset - ja jotka lisäävät lihakilon tuottamiseen tarvittavaa rehumäärää, vahingoitamme ympäristöä kasvattamalla hiilidioksidipäästöjä, minkä lisäksi jokainen tällainen yksittäinen toimenpide lisää myös nälkää näkevien ihmisten määrää. Ehkäpä juuri tämä lisämäärä ravintoa, joka meidän on käytettävä esimerkiksi siipikarjan kasvattamiseen, puuttuu nälkää näkevän lapsen pöydästä.
Corina Creţu
(RO) Arvoisa puhemies, aliravittujen ihmisten määrä on ylittänyt maailmassa yhden miljardin rajan, toisin sanoen tilanne on pahentunut ja yksi kuudesta näkee nälkää. Kuten täällä on jo mainittu, suurimpien teollisuusmahtien johtajat ovat valitettavasti suhtautuneet välinpitämättömästi niinkin tärkeään ja tarpeelliseen kokoukseen kuin Roomassa hiljattain järjestettyyn FAO:n huippukokoukseen. Italian pääministeriä lukuun ottamatta G8-maiden johtajat eivät katsoneet tarpeelliseksi osallistua tähän kokoukseen.
Minun on pakko tuoda esiin valtava, epäoikeudenmukainen ristiriita, joka koskee sitä, miten paljon tämä maaryhmä, jonka osuus maailman BKT:stä on 60 prosenttia, käytti pankkijärjestelmän pelastamiseen ja miten välinpitämättömästi näiden maiden edustajat suhtautuvat nälänhätään - järkyttävään todellisuuteen, jossa yhä useampi ihminen elää. Tämä kriisi ei ole köyhien maiden omaa aikaansaannosta, mutta se vaikuttaa niihin voimakkaimmin.
Maailman nälkätilanne on pahimmillaan sitten vuoden 1970. Joka kuudes sekunti lapsi kuolee nälkään. Valitettavasti maailman kehittyneet valtiot sulkevat silmänsä tragedialta, jonka monimutkaiset seuraukset vaikuttavat meihin kaikkiin. Paras esimerkki tästä ja myös varoitus meille on se, miten piittaamattomasti maatalouteen on suhtauduttu viimeisten parinkymmenen vuoden ajan ja miten piittaamaton suhtautumistapa on johtanut nykyiseen ruokakriisiin. Maatalouteen kohdennettujen varojen osuus virallisen kehitysavun kokonaismäärästä on pudonnut 17 prosentista 3,8 prosenttiin vuosina 1980-2006.
Elintarviketurva on äärimmäisen suuri haaste, johon on löydettävä kiireesti ratkaisuja ennen kaikkea avaamalla markkinoita ja tarjoamalla tukea kehitysmaiden viljelijöille, jotta nämä voisivat tuottaa ruokaa ja nälänhätä voitaisiin kitkeä mahdollisimman pian.
Esther Herranz García
(ES) Arvoisa puhemies, haluan aivan aluksi kiittää jäsen McGuinnessia tästä aloitteesta, joka osoittaa, miten tärkeä osa yhteisellä maatalouspolitiikalla on pyrittäessä täyttämään kansainväliset ruoan saantia koskevat tarpeet.
Nyt, kun Euroopan komissio näyttää haluavan keventää taakkaa, jonka YMP aiheuttaa yhteisön talousarvioon, on tärkeää korostaa, että vaikka YMP ei ehkä olekaan painopistealue, ruoan riittävyyden pitäisi olla. Aiempina vuosikymmeninä on ollut selvää, että ruokaa on ollut vaikeaa ellei jopa mahdotonta saada riittävästi ilman YMP:tä.
Siksi maataloutta ei voida verrata muihin taloudenaloihin, jotka voivat kukoistaa vapailla markkinoilla, koska elintarvikkeiden markkinat eivät ole vapaat markkinat. Viljelijät tarvitsevat EU:lta tukea, jotta heidän yrityksensä voivat menestyä, ja EU tarvitsee puolestaan viljelijöitä ylläpitääkseen maatalousmallia, joka tarjoaa riittävästi tarpeeksi laadukasta ruokaa yhä vaativammille kansalaisille.
Siksi katson, että meidän on muutettava YMP:n suuntaa muttemme saa lakkauttaa sitä. Tätä varten viljelijöille on taattava suoraa tukea ja maatalousmarkkinoiden hallintapolitiikka on palautettava hintavakauden lisäämiseksi. Tämä hyödyttäisi paitsi viljelijöitä myös kuluttajia ja kolmansia maita.
Siksi ruokaketjun eri toimijoiden välisten tasapainoisten suhteiden edistämiseksi, väärinkäytösten välttämiseksi ja katteiden tasapuolisemman jakautumisen edistämiseksi pitäisi laatia parhaita käytäntöjä koskevat puitteet.
Lisäksi tarvitsemme eurooppalaisille kuluttajille suunnattuja tiedotustoimia, joissa korostetaan yhteisön tuottajien pyrkimyksiä noudattaa ympäristöön, elintarviketurvaan ja eläinten hyvinvointiin liittyviä EU:n säännöksiä, sillä yhteisön tuottajien on kilpailtava kolmansista maista tulevan tuonnin kanssa, ja näissä kolmansissa maissa vaatimukset ovat paljon vähäisempiä.
Kolmansien maiden tuottajat vievät tuotteitaan mieluummin EU:hun kuin toimittavat niitä omien maidensa markkinoille, koska vienti on Maailman kauppajärjestön (WTO) sopimusten nojalla kannattavampaa.
Michèle Striffler
(FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, täällä todettiin aiemmin, että joka viides sekunti jossakin päin maailmaa kuolee lapsi nälkään ja köyhyyteen. On arvioitu, että maailmassa yli miljardi ihmistä kärsii aliravitsemuksesta.
Siksi maailman elintarviketurvaa koskeva kysymys on luonteeltaan erittäin kiireellinen ja se on otettava EU:n politiikassa ja kansainvälisessä politiikassa asialistan kärkeen. EU:n politiikkoja on kehitettävä johdonmukaisempaan suuntaan, jotta varmistetaan ensimmäisen vuosituhattavoitteen saavuttaminen.
Miljardin euron elintarvikeväline on tarpeellinen ensiaskel, ja on hyvin tärkeää, että sen täytäntöönpanotoimenpiteissä keskitytään pieniin ja keskisuuriin perhetiloihin ja viljelmiin, ennen kaikkea naisten hoitamiin tiloihin, sekä köyhiin väestönosiin eli niihin, joihin ruokakriisi vaikuttaa voimakkaimmin.
Kestävä maatalous on otettava painopistealueeksi. Meidän on tarkasteltava innovatiivisia rahoitusmekanismeja, jotka auttavat mukautumaan ilmastonmuutokseen, kuten rahaliikenteestä kannettavaa veroa. Näiden mekanismien on oltava myös heikoimmassa asemassa olevien maiden pienviljelijöiden käytettävissä.
Ricardo Cortés Lastra
(ES) Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, näin FAO:n elintarviketurvaa käsitelleen huippukokouksen jälkeen haluan tuoda esiin olevani pettynyt siihen, että kokouksen vaikutukset yhteiskuntaan, tiedotusvälineisiin ja politiikkaan jäivät vähäisiksi. Olen erityisen pettynyt siihen, ettei köyhimpien viljelijöiden auttamiseen tarkoitetusta 44 miljardin dollarin paketista päästy sopimukseen, ja surullinen siitä, että kaikki jatkuu kuten ennenkin.
Puhuessamme elintarviketurvasta, maataloudesta ja kehityksestä unohdamme usein vesipulaa koskevan ongelman, joka on keskeinen asia paitsi nyt myös ennen kaikkea tulevaisuudessa. Nykyisessä talous- ja ympäristökriisissä on tärkeämpää kuin koskaan ennen, että kehitysmaat sitoutuvat perustamaan uuden foorumin kansainväliselle korkeimman tason keskustelulle, jossa pyritään vahvistamaan veden olevan yleinen hyödyke, jakamaan teknologiaa ja kehittämään tehokkaita, kestäviä ja taloudellisesti elinkelpoisia vesihuoltojärjestelmiä.
Ellemme huolehdi vedestämme, emme myöskään onnistu torjumaan nälkää.
Chris Davies
(EN) Arvoisa puhemies, Thomas Malthus ennusti 1700-luvun Englannissa, että väestö kasvaisi ruoan tarjontaa suuremmaksi. Yhteiskuntaamme muuttaneet maatalouden vallankumoukset osoittaneet hänen ajatuksensa monella tapaa virheellisiksi. Hänen sanansa pitivät kuitenkin myös paikkansa: meidän monien elinaikana maailman väestömäärä on kolminkertaistunut - todellakin, kolminkertaistunut, mikä tuntuu uskomattomalta - ja väestönkasvu on ylittänyt ruoan tarjonnan liian monessa osassa maailmaa. Meidän on tehtävä enemmän ehkäistäksemme nälkää ja hallitaksemme väestönkasvua, ja tämä on mahdollista, jos varmistamme, että naiset voivat kaikkialla maailmassa säännellä itse omaa lisääntymistään. Meidän täytyy myös pelastaa lasten henki. Paras tapa hidastaa väestönkasvua on pelastaa lasten henki, jotta ihmiset eivät pitäisi suurperheen hankkimista tarpeellisena.
Länsimaalaiset ovat riippuvaisia lihasta, mikä on valtavaa resurssien tuhlausta. Arvoisa puhemies, huomaan aikani päättyneen, mutta tältä osin voin vain todeta - luovuttuani itse lihan syönnistä 20 vuotta sitten - että jos haluamme pelastaa maailman ja ehkäistä nälkää, meidän pitäisi syödä vihreää, ei punaista.
Peter Jahr
(DE) Arvoisa puhemies, ruoan riittävä saanti on ihmisoikeus, ja nälkä on rikos ihmisyyttä vastaan. Katson myös, että ihmisrodulla on riittävästi teknistä ja tieteellistä osaamista voidakseen varmistaa, ettei kenenkään tarvitsisi nähdä maailmassa nälkää. Maailman nälänhädän torjumiseen tarvitaan tietenkin myös rahaa. Kyse ei ole kuitenkaan pelkästään rahasta, vaan meidän on myös täytettävä seuraavat ennakkoedellytykset. Ensinnäkin kehitysmaihin on luotava vakaa demokraattinen rakenne. Toiseksi meidän on torjuttava korruptiota. Kolmanneksi meidän on luotava kehitysmaihin sopiva maatalousjärjestelmä. Neljänneksi meidän on investoitava maatalouteen. Näistä kolmesta ensimmäisestä asiasta puhutaan usein liian vähän. Lisäksi suuri osa näille maille myönnetystä rahoituksesta katoaa, päätyy vääriin käsiin tai käytetään vääriin tarkoituksiin.
Marc Tarabella
(FR) Arvoisa puhemies, haluan täsmentää sitä, mitä sanoin täällä itse kaksi päivää sitten traagisesta ruokakriisistä, johon erityisesti Afrikka on syösty, siitä, etteivät useimmat teollisuusmaat tarjoa selvästikään tukea, sekä kehitysmaista maailmanlaajuista elintarviketurvaa koskevan ongelman suhteen.
Roomassa pidetyssä FAO:n huippukokouksessa käydyissä keskusteluissa monet kansalaisjärjestöt syyttivät monikansallisia elintarvikeyhtiöitä niiden pyrkimyksestä vallata kehitysmaissa tuhansia hehtaareja pienviljelijöille kuuluvaa erittäin viljavaa maata. Kyseiset yhtiöt ovat ostaneet tällä tavalla jo yli 40 000 hehtaaria niin Etiopiasta kuin Indonesiastakin.
Kansalaisjärjestöt tuomitsivat myös monien rikkaiden maiden taipumuksen suosia kemiallisten lannoitteiden ja uuden teknologian käyttöä Afrikassa agroekologian kestävän kehittämisen sijaan. Ne arvostelivat maatalouskemikaalien valmistajia, geneettisesti muunnettujen organismien käyttöä ja biomassapolttoaineiden kehittämistä ruokakasvien viljelyn kustannuksella.
Kehotan Euroopan unionia investoimaan kiireesti sellaisen maailmanlaajuisen kumppanuushankkeen täytäntöönpanoon, joka mahdollistaisi näläntorjuntatoimien tehokkaamman koordinoinnin. Kotitarveviljely vaikuttaakin minusta selvästi parhaimmalta ratkaisulta.
Elisabeth Köstinger
(DE) Arvoisa puhemies, pitkän aikavälin elintarviketurva on yksi yhteisen maatalouspolitiikan keskeisistä haasteista. Meidän on korostettava erityisesti ruokapulan valossa, miten tärkeää on, että meillä on vahva yhteinen maatalouspolitiikka, joka on tulevaisuudessa keskeisessä osassa vastattaessa maailmanlaajuisiin haasteisiin.
Tämä tarkoittaa sitä, että YMP:lle tarvitaan riittävästi rahoitusta pitkällä aikavälillä. YMP on tärkeä osa EU:n elintarviketurvapolitiikkaa, ja vuoden 2013 jälkeen se saa keskeisen aseman kehitysyhteistyöpolitiikassa ja unionin ulkopuolisten maiden elintarviketurvaa koskevassa politiikassa. Siksi täydellisesti toimivat ekosysteemit, maan viljavuus, vakaat vesivarat ja maatalouden monipuolistamisen jatkaminen ovat tärkeimpiä painopisteitä. Kansainvälinen yhteistyö ja yhteisvastuu sekä tasapainoiset kauppasopimukset, jotka edistävät elintarviketurvaa eivätkä vaaranna sitä, ovat keskeisiä maailman elintarviketurvan kannalta, ja juuri tässä asiassa vahvasta YMP:stä voi olla merkittävää apua.
Rareş-Lucian Niculescu
(RO) Arvoisa puhemies, silläkin uhalla, että toistan jäsen Stoyanovin jo esiin tuoman ajatuksen, totean aivan aluksi, että mielestäni on valitettavaa, että samalla kun puhumme maailman nälänhädästä, monissa EU:n jäsenvaltioissa on paljon viljelemätöntä maata.
Toiseksi koska päätöslauselmaesityksessä käsitellään tätä asiaa - ja olen iloinen, että komission jäsen käsitteli sitä - haluan kiinnittää huomiota siihen, millaisia vaaroja kovasti muodissa oleva tavoite eli ruokaan liittyvä omavaraisuus tuo mukanaan. Tämä tavoite ei ole elintarviketurvan synonyymi, ja sillä voi olla nykyoloissa kielteisiä seurauksia, koska ilmastonmuutos vaikuttaa jokaiseen alueeseen eri tavalla. Tämän tilanteen vuoksi kaupankäynti on tarpeellisempaa kuin koskaan, eikä jokaisen maan ole järkevää tuottaa itse kaikkea, mitä sen kansalaiset haluavat syödä.
Marian Harkin
laatija. - (EN) Arvoisa puhemies, haluan vain kommentoida kahta keskustelussa tähän mennessä esiin otettua asiaa. Niistä ensimmäinen on nälän ja ilmastonmuutoksen välinen yhteys. Kuten Ban Ki-moon totesi Roomassa, maailman väestömäärän kasvaessa ja ilmaston muuttuessa meidän on tuotettava vuoteen 2050 mennessä ruokaa 70 prosenttia enemmän, mutta sääilmiöt ovat kärjistymässä ja muuttumassa arvaamattomampaan suuntaan. Siispä kaikki myönteiset toimet, joita toteutamme ilmastonmuutoksen torjumiseksi, vaikuttavat myönteisesti myös elintarviketuotantoon.
Toinen asiani koskee sitä, miten helppoa on syyttää YMP:tä - aivan kuin kehitysmaiden kaikki ongelmat olisivat YMP:n syytä. Yhteinen maatalouspolitiikkamme ei ole täydellistä, mutta sitä on uudistettu. Jos haluamme viljelijöidemme jatkavan tuottamista ja huolehtivan EU:n elintarviketurvasta, emme voi kirjaimellisesti ajaa heitä markkinoilta sääntelemällä ja perumalla tukemme.
Onko kukaan tehnyt esimerkiksi tutkimusta EU:n viimeaikaisesta sokerialan uudistuksesta nähdäkseen, onko EU:n sokerialan heikentäminen hyödyttänyt kolmannen maailman maita vai ainoastaan sokeripohattoja ja maanomistajia auttamatta pieniä sokerinviljelijöitä pois köyhyydestä? En halua väheksyä maailman nälänhätää millään tavalla, mutta meidän on varmistettava, että ratkaisut, joita esitämme ongelmaan, todella lieventävät sitä.
Sari Essayah
(FI) Arvoisa puhemies, on erittäin hyvä, että samana päivänä, kun käsittelemme Kööpenhaminan ilmastokokouksen päätöslauselmaa, myös ruokaturvallisuus ja nälkäongelma nostetaan esille, sillä nämä asiat linkittyvät hyvin syvästi toisiinsa.
Muutama edustaja on jo nostanut esille sen ongelman, kuinka ilmastopolitiikalla olemme osittain myös aiheuttaneet lisää ongelmia. Olemme asettaneet epärealistisia tavoitteita muun muassa biopolttoaineelle, mikä on johtanut siihen, että kehitysmaista on ostettu maapinta-alaa biopolttoainekasvien viljelyä varten. Siten köyhimmistä köyhimmiltä ihmisiltä riistetään maata, jota he voisivat käyttää maanviljelykseen ja oman maataloustuotantonsa kehittämiseen.
Vastaavalla tavalla myös maatalouspolitiikassa on ollut vääristymiä, jotka ovat johtaneet siihen, että ylituotantoa on viety kehitysmaihin, ja siten on estetty kehitysmaiden oman maatalouden kehittyminen. On äärimmäisen tärkeää muistaa se totuus, että tänäkin päivänä meillä on maailmassa tarpeeksi paljon ruokaa, mutta halu jakaa se oikeudenmukaisesti puuttuu.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Arvoisa puhemies, FAO:n viimeisen huippukokouksen osallistujamaat eivät onnistuneet esittämään lainkaan rakentavia ehdotuksia. Yhteisen kansainvälisen strategian puuttuminen on huolestuttava asia - varsinkin, kun maailman väestö kasvaa jatkuvasti ja väkiluvun uskotaan nousevan yhdeksään miljardiin vuonna 2050.
Muistamme kaikki hyvin vuoden 2007 ruokakriisin vaikutukset. Silloin miljoonat ihmiset eri puolilla maailmaa kohtasivat ruokapulaa maatalouden perustuotteiden hintojen äkillisen nousun seurauksena. Mielestäni meidän pitäisi ottaa opiksemme kriisistä. Meidän on pantava piste toimille, joilla pyritään rajoittamaan maataloustuotantoa ja jotka ovat, kummallista kyllä, olleet EU:ssa kovin suosittuja viime vuosina.
Katson, että elintarvikemarkkinoiden yleisten suuntausten valossa kaikki yritykset rajoittaa YMP:tä ovat harkitsemattomia tekoja, jotka uhkaavat lähitulevaisuudessa oman mantereemme elintarviketurvaa. Meidän pitäisi auttaa kehitysmaita kehittämään maatalouspolitiikkaa, joka auttaisi niitä turvaamaan kansalaistensa ruoansaannin.
Karel De Gucht
komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, minustakin on ikävää, ettei yksikään G8-maiden johtajista ollut paikalla Rooman huippukokouksessa, komission puheenjohtaja Barrosoa lukuun ottamatta. Tämä on tietenkin osasyy siihen, ettei kokouksen ole katsottu tuoneen juurikaan mitään uutta. Asia käy mielestäni myös selvästi ilmi lopullisesta julkilausumasta. Toisaalta mielestäni on myös hyvin tärkeää, että onnistuimme pitämään elintarviketurvan poliittisella asialistalla. Useat vuonna 2009 järjestetyt huippukokoukset ovat epäilemättä saaneet aikaan sen, että elintarviketurva on nyt keskeisellä sijalla kansainvälisellä asialistalla ja että aina, kun maailman johtajat tapaavat - esimerkiksi hiljattain Pittsburghissa G20-kokouksessa - keskustellaan kehitysyhteistyöstä ja kehitysyhteistyöpolitiikasta. Siispä tämä on itsessään hyvin myönteinen asia.
Osallistuin Rooman kokoukseen, ja minun on sanottava, että lukuun ottamatta lopullista julkilausumaa - joka on minunkin mielestäni hieman masentava - siellä käytiin varsin hyviä keskusteluja, osanotto oli hyvä ja kokouksen pohjalta voidaan saada jotakin aikaan. Kävimme esimerkiksi kokonaisen keskustelun viljavan maan myymisestä kehitysmaissa ja maissa, joissa ei ole viljelymaata. Näiden maa-alueiden ostaminen on itsessään hyvin kiinnostava keskustelunaihe, ja mielestäni se on myös aihe, josta voimme päästä jonkinlaiseen yhteisymmärrykseen.
Toinen asia, jonka haluan sanoa, on se, että kuten muutamat jäsenet ovat jo todenneet, yhteinen maatalouspolitiikka ei tietenkään ole täydellistä. Mikään ei ole tässä maailmassa täydellistä, mutta jos tarkastelemme YMP:n vaikutuksia kehitysmaihin, voimme mielestäni väittää sen olevan selvästi suuren kauppablokin järjestelmistä vähiten haitallinen kehitysmaille vääristävien vaikutusten osalta. WTO on tunnustanut, että useimmat tukemme, elleivät jopa kaikki, ovat sellaisia, etteivät ne vääristä kauppaa, koska niillä tuetaan maataloustuloa eikä maataloustuotteiden hintoja.
Olen myös hieman - kuinka sen sanoisin - pettynyt siihen, että syyttelemme koko ajan toisiamme. EU ei myöskään ole täydellinen, mutta mielestäni otimme esimerkiksi elintarvikevälineen muodossa suuren askeleen eteenpäin. Siihen on varattu miljardi euroa kahdeksi vuodeksi. Kyse ei ole ruokatoimitusten tukemisesta, vaan lähinnä siementen ja muun sellaisen toimittamisesta sekä kehitysmaiden pienviljelijöiden tukemisesta. Mielestäni se on todellinen innovaatio. Myös esimerkiksi Maailmanpankki, joka ottaa tämän mekanismin vastuulleen, on tunnustanut sen olevan innovaatio. Meidän ei siis pitäisi syytellä toisiamme kaiken aikaa. Tämä väline oli muuten edeltäjäni kehittämä innovaatio. Olen hänen kanssaan eri mieltä yhdestä asiasta - ja tämä asia koskee herrasmiestä, joka on tällä välin kadonnut, eli jäsen Le Hyaricia. Haluan todeta edeltäjälleni, ettei jäsen Le Hyaric ole sosialisti, vaan hän on kommunisti. Katsokaapa vain hänen poliittista ryhmäänsä: hän on kommunisti, ja tämä kenties selittää hänen käyttämänsä perustelut.
Euroopan komissio kantoi vastuunsa myös L'Aquilassa, missä se lupasi neljä miljardia Yhdysvaltojen dollaria eli noin 20 prosenttia L'Aquilassa sovitusta ruokapaketista ja tukipaketista. Olemme siis ehdottomasti suurin L'Aquilassa lupauksia antanut avunantaja ja aiomme myös pitää lupauksistamme kiinni. Aiomme myös varata ja maksaa tämän summan mahdollisimman pian.
Lopuksi lausun pari sanaa EU:n uudesta maatalous- ja elintarviketurvapolitiikasta, sillä komission työohjelmassa vuodelle 2010 suunnitellaan, että komissio antaa neuvostolle ja parlamentille tiedonannon Euroopan unionin uudistetusta maatalous- ja elintarviketurvapolitiikasta. Tässä asiakirjassa tarkastellaan ajankohtaisia maatalouteen ja elintarviketurvaan vaikuttavia asioita, kuten ilmastonmuutoksen mukanaan tuomia haasteita, sitä, että ravintoon ja ruoan laatuun kiinnitetään yhä enemmän huomiota, turvaverkkoja ja sosiaaliturvapolitiikkaa, biopolttoaineiden vaikutusta ruoantuotantoon, uuden teknologian ja bioteknologian käyttöä ja vaikutuksia, oikeuslähtöisiä lähestymistapoja koskevien vaatimusten yleistymistä, laajamittaisia maaostoja jne.
Tiedonannossa on ennen kaikkea tarkoitus toistaa, että EU on sitoutunut auttamaan kehitysmaita kehittämään maataloustuotantoaan. Tällä on jatkossakin ratkaiseva merkitys ottaen erityisesti huomioon sen, että maailman väestömäärän kasvu ja ravitsemustottumusten muutos lisäävät ruoan kysyntää, sekä haasteet ja uhat, joita ilmastonmuutos asettaa kestävälle maataloustuotannolle. Toiseksi sillä pyritään käynnistämään keskustelua siitä, miten EU voisi hyödyntää parhaiten kokemustaan ja taitotietoaan tukeakseen alueellisten politiikkojen ja strategisten puitteiden kehittämistä maatalouden ja elintarviketurvan alalla. Kolmanneksi sen tarkoituksena on muodostaa perusta koko EU:n lähestymistavalle yhtenäistää ECMS:n poliittista kehystä L'Aquilan toimintaohjelmassa tehtyjen lupausten pohjalta. Neljänneksi siinä pyritään ehdottamaan tapoja, jolla EU voisi nopeuttaa omalta osaltaan etenemistä kohti vuosituhannen kehitystavoitteita - erityisesti ensimmäistä niistä - ottaen huomioon, että näitä tavoitteita on määrä tarkistaa syyskuussa 2010 New Yorkissa. Viidenneksi sillä pyritään parantamaan EU:n asemaa suhteessa maailmanlaajuisen elintarviketurvan ja maatalouden hallintajärjestelmän viimeaikaisiin muutoksiin, ja lisäksi siinä pyritään puuttumaan kysymyksiin, jotka ovat viime aikoina tulleet tärkeämmiksi elintarviketurvaa koskevalla asialistalla.
Julkinen kuuleminen valmisteluasiakirjasta käynnistettiin 16.marraskuuta, ja se päättyy tammikuun alussa. Kuulemme siis kaikkia sidosryhmiä, minkä jälkeen Euroopan komissio voi antaa muodollisen tiedonannon.
Puhemies
(EL) Olen vastaanottanut kuusi työjärjestyksen 110 artiklan 2 kohdan mukaisesti käsiteltäväksi jätettyä päätöslauselmaesitystä.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan torstaina 26. marraskuuta 2009.
