Ukraina (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om Ukraina.
Günter Gloser
Herr talman, herr kommissionsledamot, ärade ledamöter! Vi välkomnar i högsta grad ert beslut att ta med diskussionen om den rådande situationen i Ukraina och även EU:s förbindelser med detta land på föredragningslistan. Man ska inte underskatta Ukrainas betydelse för stabiliteten i Europa, så jag är glad att få möjlighet att redovisa ordförandeskapets ståndpunkt i sammanhanget.
Den orangefärgade revolutionen var en imponerande demonstration av medborgarrörelsernas makt i östra Europa och det i stort sett fria och rättvisa demokratiska parlamentsvalet i mars 2006 var ett exempel som andra stater i regionen kunde följa.
Detta är emellertid inte första gången som Ukraina har hamnat i ett mycket svårt läge under den svåra övergångs- och omvandlingsprocessen. Man har gått igenom den orangefärgade revolutionen som i sig var den kritiska höjdpunkten på en politisk dispyt som åtföljdes av det politiska käbblet och svårigheterna i samband med bildandet av en koalition och en regering efter parlamentsvalet 2006, en debatt som handlade om landets inre och yttre orientering. Och nu har vi president Viktor Jusjtjenkos dekret från den 2 april 2007 för att upplösa parlamentet och regeringens och parlamentets vägran att följa det.
Inställningen på båda sidor orsakar avsevärda författningsmässiga farhågor i Ukraina i och med att det ukrainska parlamentet har lämnat in en överklagan till författningsdomstolen för att få besked huruvida presidentens dekret om att upplösa parlamentet är förenligt med författningen.
Rådet följer naturligtvis noga händelserna i Kiev som också ger skäl till att känna stor oro. EU har haft nära kontakt med båda parter i konflikten sedan krisen uppstod. Javier Solana har talat med dem vid flera tillfällen och meddelat EU:s ståndpunkt, och dagen efter offentliggörandet av presidentdekretet manade vårt ordförandeskap till besinning och samtal i demokratisk anda och på grundval av den ukrainska författningen. Vårt ordförandeskap har även varit i nära kontakt med de grupper som berörs av krisen och med förgrundsgestalter på båda sidor och EU kommer att gå vidare med dessa kontakter.
Den ukrainska författningsdomstolen har fått en svår uppgift och kan bara klara av den om den får möjlighet att komma fram till ett beslut huruvida dekretet att upplösa parlamentet följer författningen eller inte, utan att utsättas för yttre påtryckningar. Om den politiska krisen ska få en långsiktig lösning är det emellertid nödvändigt med politiska kompromisser, så vi är glada att se att både president Viktor Jusjtjenko och premiärminister Viktor Janukovitj inte är mindre beredda att samtala än de var tidigare och välkomnar de försäkringar som båda sidor har gett om att man inte alls funderar på att använda våld för att lösa konflikten. Vi förväntar oss att båda sidor kommer att stå fast vid sina offentliga uttalanden och de försäkringar man har gett till EU i syfte att förhindra att krisen trappas upp ytterligare.
Vilka förändringar som än sker i den politiska miljön i Kiev kommer demokrati, fria och rättvisa val, åsikts- och pressfrihet att förbli grunden för det politiska och samhälleliga livet, och detta är ett skäl till att vi är övertygade om att Ukraina kommer hitta en väg ut ur denna politiska kris som är förenlig med våra gemensamma idéer om demokrati och rättssäkerhet, en väg som kommer att göra det möjligt för Ukraina att även i fortsättningen kunna räkna med EU:s stöd.
Vladimír Špidla
Herr talman, ärade ledamöter! Tack för er inbjudan att göra ett uttalande om förbindelserna mellan EU och Ukraina. Denna diskussion är av yttersta vikt och har större relevans än någonsin av olika skäl, till exempel att vi den 5 mars inledde förhandlingarna om ett nytt och utvidgat avtal vars syfte är att utveckla förbindelserna med Ukraina.
Ett annat skäl är det sätt på vilket den inhemska politiska situationen i Ukraina håller på att utvecklas. Det är av yttersta vikt med hänsyn till ytterligare fördjupning av de demokratiska förhållandena i landet och till den fortsatta reformprocessen att man hittar en lösning på den rådande krisen. Kommissionen har noga övervakat den senaste utvecklingen i den ukrainska inrikespolitiken och noterat med oro hur president Viktor Jusjtjenkos upplösande av parlamentet har resulterat i en djupare splittring mellan honom och premiärminister Viktor Janukovitj.
Det är väldigt viktigt för oss att Ukraina fortsätter med sitt reformarbete som för landet närmare fullständig demokrati, stabilitet och välstånd. Ukraina och dess framtid i Europa är fullständigt beroende av stabilitet, vilket också är viktigt för EU, därför att det är detta, tillsammans med välstånd, som vi behöver i våra grannländer.
Det som äger rum just nu är en prövning för den ukrainska demokratin. Kommissionens ordförande José Manuel Barroso sa när han träffade president Jusjtjenko förra veckan att det i en demokrati inte fanns några politiska problem att hitta en politisk lösning i harmoni med lagstiftningen, och den uppriktiga politiska diskussionen och de hittills i stort sett fredliga demonstrationerna på Kievs gator är bevis på att det ukrainska folket förstår att inhemska politiska tvister måste lösas på ett ansvarsfullt och demokratiskt sätt.
Det är nödvändigt att alla relevanta politiska krafter samarbetar på ett konstruktivt och ärligt sätt mot en politisk lösning, samtidigt som de följer de demokratiska principerna och rättsstatsprincipen. Alla dessa krafter måste ta hänsyn till de demokratiska grundreglerna, vidta åtgärder för att ta itu med korruptionen, respektera författningsdomstolens oberoende och följa dess beslut.
Ukraina behöver också en långsiktig process - där alla kan delta och som leder fram till en konstitutionell reform grundad på en ny slags politisk kompromiss - som ger det politiska systemet tydliga kontroll- och regleringsmekanismer. Samtidigt som det inte kan vara EU:s roll att blanda sig i denna kris genom att medla direkt mellan de olika grupperna, kan och bör vi vädja till de deltagande parternas instinkter om försiktighet och rationalitet genom att uppmana dem att tillsammans utarbeta en kompromiss.
Det är detta budskap vi bör sända ut i hopp om att den unga ukrainska demokratin kommer att klara denna prövning och att dess politiker kommer att fortsätta att arbeta för landets bästa och för dess framtida förbindelser med EU. Efter den ”orangefärgade revolutionen” och antagandet av EU:s handlingsplan för Ukraina, har EU och Ukraina kommit mycket närmare varandra och förbindelserna har förbättrats.
Ukraina är ett exempel på hur framgångsrik EU:s grannskapspolitik kan vara. Vår politiska dialog har fördjupats avsevärt och den har ständigt ökat på våra samarbetsområden. Vi har beslutat att öka biståndet inom ramen för det nya europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet till 120 miljoner euro per år. Vi har även börjat tillämpa avtalet för förenklade förfaranden för viseringar och återsändande och på handelsområdet håller vi på att utarbeta omfattande åtgärder som, tillsammans med det nya och bredare avtalet, kommer att föra oss närmare ett frihandelsområde.
Vi har nyligen börjat utveckla våra förbindelser ytterligare och den 5 mars inledde kommissionen förhandlingar med Ukraina om det nya och utvidgade avtalet som, när det har slutits, syftar till att spegla betydelsen av våra förbindelser och öppna upp för nya perspektiv, bland annat ett eventuellt mer djupgående partnerskap på energiområdet.
En andra förhandlingsrunda följde i Kiev den 2-3 april. Vi var fullständigt nöjda med samtalen. Det visade sig vara möjligt att göra avsevärda framsteg och den ukrainska sidan visade ett stort engagemang. Kommissionens avsikt är att fortsätta förhandlingarna som planerat om det nya och utvidgade avtalet, för Ukraina är en viktig partner för EU och vi är beslutna att ytterligare utveckla och fördjupa våra förbindelser med denna viktiga grannstat.
Jacek Saryusz-Wolski
för PPE-DE-gruppen. - (EN) Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Den politiska krisen i Kiev är ett bekymmer för dem som välkomnar de politiska framsteg som har gjorts sedan den orangefärgade revolutionen. Låt mig påminna dem som är här om den ledande och banbrytande roll som parlamentet spelade 2004.
Det är avgörande att dagens situation kan lösas i enlighet med de principer om rättssäkerhet och demokrati som stämmer överens med EU:s värderingar, och framför allt i enlighet med det ukrainska folkets demokratiskt uttryckta önskemål.
Enligt min mening kunde vi ha gjort mer för att hindra denna kris från att utvecklas, i synnerhet genom att ge ett större moraliskt och ekonomiskt stöd för att hjälpa Ukraina att få bukt med dess mycket svåra politiska arv från tiden under den forna Sovjetrepubliken.
Vi bör ägna alla våra insatser åt uppgiften att främja och uppmuntra Ukrainas demokratiska framsteg. Det är nu tid för EU att engagera sig på ett mer övertygat och konsekvent sätt. Ett nytt förbättrat avtal skulle upprätta förbindelser mellan EU och Ukraina på en ny förstärkt grundval som står i proportion till de utmaningar som verkligheten för med sig.
EU måste förstå och beakta i vilket sammanhang krisen har uppkommit. Det tjänar föga till att uppmana Ukrainas ledare att nå en vettig intern uppgörelse när inte alla parter i konflikten är villiga att dela makten, och när de regelrätta konstitutionella mekanismerna har urartat.
Några kanske utnyttjar krisen i Ukraina som en förevändning för att inte göra någonting och hävdar att situationen i landet utgör ett hinder för ett ökat engagemang från vår sida. Vi bör göra raka motsatsen. Den svåra interna situationen är en utmaning för unionen, och vi bör fastställa ett praktiskt tillvägagångssätt för att lösa krisen som i sig skulle kunna få omfattande konsekvenser för EU. Det är hög tid att göra mer för Ukraina. Påtagliga framsteg har gjorts sedan den orangefärgade revolutionen, men dessa skulle kunna gå till spillo om de inte fullföljs. Låt oss stödja Ukraina i dess europeiska val.
Jan Marinus Wiersma
för PSE-gruppen. - (NL) Herr talman! Vi är också oroade över den politiska instabiliteten i Ukraina. Läget som har uppstått genom konflikten mellan presidenten och parlamentet är inte bra för landet och kommer utan tvekan att påverka samarbetet mellan landet och EU. Så länge som landet befinner sig i ett konstitutionellt dödläge kommer det att bli svårt att ha några ytterligare diskussioner om ett närmare samarbete och göra fler konkreta framsteg.
Jag anser emellertid inte att vi ska övertalas att tro att denna kris kan upphäva resultaten av de dramatiska händelser som ägde rum vintrarna 2005 och 2006 när den orangefärgade revolutionen förde med sig en grundläggande demokratisering av Ukraina. Så landet är i dag är väldigt annorlunda mot förr, och EU har spelat en viktig, hjälpande roll i sammanhanget. Samtidigt måste man dock säga att denna orangefärgade revolution inte har lyckats överbrygga de väldiga klyftorna i Ukraina, och det finns ännu ingen konsensus när det gäller vilken riktning landet bör ta. Den rådande konflikten är ett uttryck för motsättningarna i landet. Den speglar även det uppenbara misslyckandet när det gäller att nå en balans mellan de olika politiska aktörernas roll, de olika institutionernas befogenheter och de olika uppfattningarna om landets framtid.
Det är i första hand inte vår sak att nu välja sida. Målet handläggs för närvarande av författningsdomstolen i Kiev, och jag kan för tillfället inte se något verkligt bra skäl till att betvivla domstolens förmåga att fatta ett korrekt beslut om den rätta institutionella balansen, eftersom den tidigare har bevisat att den kan arbeta självständigt. Det största ansvaret har emellertid de politiska aktörerna och den politiska klassen.
Utan kompromisser från deras sida kommer inte heller en konstitutionell lösning att fungera, så de måste göra allt de kan för att komma fram till en kompromiss som för samman grupperna i stället för att splittra dem ytterligare. Det är här EU-aktörerna kan eller i själva verket måste spela en medlande roll och jag välkomnar Günter Glosers kommentar i sammanhanget.
Detta ligger även i vårt intresse, eftersom deras trampande på stället inte bara skapar förlorare i Ukraina utan även gör EU till en förlorare, eftersom vi bara med viss svårighet kan spela vår roll där. Utmaningen är nu att övervinna de inhemska motsättningarna så att man kan fortsätta med de reformer som krävs för att skapa närmare band med EU och utveckla Ukrainas egna strävanden för att bli medlem i EU. Detta är det enda trovärdiga sätt på vilket man kan nå de mål som alla politiska partier strävar efter.
István Szent-Iványi
för ALDE-gruppen. - (HU) Ukraina är en viktig partner för Europeiska unionen ur strategisk synpunkt. Vi har ett grundläggande intresse av att Ukraina ska vara ett stabilt och demokratiskt land med en fungerande marknadsekonomi. Därför stödde och följde vi med stora förhoppningar händelserna under den orangefärgade revolutionen. Tyvärr har den efterföljande perioden visat att landets demokratiska, sociala och ekonomiska omvandling är mycket mer komplicerad och motsägelsefull än vi hade hoppats. Den nuvarande krisen är ytterligare ett tecken på att så är fallet. Krisen i Ukraina är i grunden en inrikespolitisk fråga, och därför måste lösningen sökas inom den inre politiska sfären i Ukraina, av ukrainska politiker genom fredliga förhandlingar.
Härvid kan vi vara till hjälp genom vår aktiva neutralitet. Vi är neutrala när det gäller debattens parter men inte när det gäller resultatet av debatten. Det ligger nämligen i vårt intresse att Ukraina till slut ska bli en stabil, demokratisk stat som styrs genom rättsstatsprincipen och som underhåller goda förbindelser med EU.
Vi kan inte vänta oss mycket av den ukrainska författningsdomstolen när det gäller att tillhandahålla en lösning på konflikten, eftersom den själv är en del av problemet. Huvudansvaret vilar därför på de inrikespolitiska krafterna inom Ukraina och på landets politiker. För tillfället pågår diskussioner mellan EU och Ukraina för att åstadkomma ett närmare samarbete. Dessa diskussioner löper smidigt.
Det ligger i vårt intresse att dessa diskussioner så snart som möjligt blir framgångsrika, men Ukrainas ledare måste förstå att banden mellan deras land och EU endast kan bli starka om Ukraina finner vägen tillbaka till den utgångspunkt där landet genom den aktuella krisen har avvikit. Därför betonar vi att man så snart som möjligt måste hitta en lösning på den inre krisen genom fredliga förhandlingar, och att vi är glada att vara till hjälp med att söka efter en sådan lösning. Vi kommer att bistå varje process som leder till konsolideringen av ett demokratiskt Ukraina.
Guntars Krasts
på UEN-gruppens vägnar. - (LV) Tack, herr talman! Utvecklingen av händelserna i Ukraina är av särskilt intresse för Europaparlamentet och inte bara därför att Ukraina är en stat som gränsar till EU. Trots att Ukraina, inte betraktas som ett ansökarland till EU - åtminstone inte inom en snar framtid -utesluter ändå inte en framgångsrik utveckling av de demokratiska processerna och landets växande ekonomiska potential en sådan möjlighet. Genom utvecklingen av de demokratiska processerna i Ukraina, landets inlemmande i världsekonomin och den mångfasetterade utvecklingen av förbindelserna med EU har man skapat en stark grund för att styra landets inrikespolitiska motsägelser mot konstruktiva lösningar och mot ett enande av det ukrainska samhället. Den aktuella politiska krisen är ett kriterium för landets framtida utveckling. EU måste uppmuntra Ukrainas stridande politiska grupper att röra sig i riktning mot en kompromiss. Politiska rivaler måste kunna nå en överenskommelse om att undanröja brister i den konstitutionella reformen för att dessa reformer ska inriktas på att bevara balansen mellan den nationella regeringens institutioner och för att säkerställa stabiliteten i statens politiska system. Lösningarna på den politiska krisen bör baseras på demokratiska metoder, inklusive tidiga val, vilket skulle ge det ukrainska folket sista ordet för att lösa den politiska krisen. Tack så mycket.
Rebecca Harms
på Verts/ALE-gruppens vägnar. - (DE) Herr talman! Om ni vill bedöma hur långt Ukraina har nått när det gäller att bli en demokrati räcker det i dessa dagar att samtidigt betrakta Moskva och Kiev. En jämförelse visar att ljusår skiljer dem åt när det gäller respekten för demokratin, och att demokratin trots förvirringen och oredan befinner sig i ett mycket stabilare tillstånd i Kiev än man hade kunnat hoppas för tre eller fyra år sedan.
Det beror på att EU, vilket alla talare har påpekat hittills, har ett så stort intresse för Ukrainas utveckling till en stabil demokrati att jag inte vill uttala någon neutral åsikt om president Jusjtjenkos beslut. Jag anser att han har rätt i sitt politiska ställningstagande när han utlyser nyval. Om en sådan politisk kraft som regionpartiet tillkännager sin önskan att under sitt banér samla trehundra röster i det ukrainska parlamentet, då är presidenten i sin fulla rätt att förklara att partiet måste uppnå denna majoritet genom valurnorna, om de vill ha denna sorts majoritet.
Jag anser att detta val är nödvändigt, att president Jusjtjenko gjorde rätt i att driva de politiska frågorna till sin spets och att det också ligger i EU:s intresse. Men när detta nyval äger rum måste alla parter acceptera resultatet och göra mycket mer för att genomdriva de konstitutionella reformer som har utlovats så länge och som har lagts åt sidan.
Något jag skulle vilja tillägga till fördel för de polska parlamentsledamöterna, eftersom Warszawa är Ukrainas viktigaste förespråkare i EU, är att Warszawa, när det gäller Ukraina, faktiskt är mycket kontinentalt, mycket europeiskt i sin hållning. Jag önskar att våra polska ledamöter, vars åsikter jag i stor utsträckning delar, kunde visa prov på denna europeiska hållning, detta kontinentala sätt att tänka i andra tvistefrågor, eftersom det än en gång skulle göra det möjligt för oss att driva en god östpolitik, inte bara i Ukraina utan också i andra länder som ligger öster om oss.
Helmuth Markov
Herr talman, herr rådsordförande, herr kommissionsledamot! Om presidenten i en stat ska upplösa dess parlament är det självklart att han måste göra det i enlighet med de regler som är fastställda i denna stats konstitution. Precis som president Jusjtjenko har full rätt att göra detta enligt artikel 90 i den ukrainska konstitutionen, som i tydliga och exakta ordalag innehåller villkoren för när ett parlament kan upplösas, har parlamentet på samma sätt rätt att vädja till författningsdomstolen och säga att den har en annan åsikt och att denna artikel inte tillämpas i enlighet med konstitutionens text. Därför tillämpar demokratiska samhällen en fördelning av befogenheterna, vilket garanterar att det slutligen är den juridiska makten som avgör hur texten ska tolkas. Det är då i första hand ett rättsutlåtande snarare än ett politiskt utlåtande.
Av samma anledning är varje parlamentsledamot i sin fulla rätt att avkunna en moralisk dom om huruvida det är bra eller inte när ledamöter byter sida. Jag vill påminna er om att grupper har bildats och ombildats även i detta parlament, att parlamentsledamöter har lämnat en grupp och gått med i en annan. Detta är helt normalt i många länder inom EU.
Ledamöterna av det ukrainska parlamentet tar inte emot instruktioner direkt från sina väljare, och så länge det är fallet kan man kräva att de tar ett moraliskt ansvar, men de kan inte ställas till svars inför domstol.
Rebecca Harms har rätt. Det är en mycket stor skillnad mellan Moskva och Kiev, och jag vill be henne erinra sig hur den bortgångne Boris Yeltsin, när han var rysk president, lät trupperna beskjuta det ryska parlamentet för att de inte gjorde som han ville. Detta händer inte i Ukraina där det finns demokratiska krafter som förhindrar sådant, och gudskelov för det!
Något som jag ibland finner störande i denna debatt är att vi har alltför brått att kategorisera de rivaliserande partierna genom att anta att president Jusjtjenko är den som EU kan göra affärer med, att premiärminister Janukovitj skyddas av Ryssland och företräder ryska intressen, att det är uppenbart att de båda är av olika nationalitet eftersom den ene är ukrainare och den andre ryss. Faktum är att de båda är ukrainska medborgare och att båda företräder sitt lands intressen. Att de skiljer sig i fråga om hur de anser att de bör gå tillväga är helt normalt och anses vara det i varje medlemsstat i EU.
Jag anser därför att vi måste göra fyra saker. Först och främst måste vi be om att det inom den närmaste framtiden kommer ett beslut från författningsdomstolen. För det andra bör vi tänka på och tala om möjligheten att skicka en delegation till Ukraina. För det tredje skulle det också vara möjligt att inbjuda alla grupper i det ukrainska parlamentet Verkhovna Rada att komma hit och föra en debatt. För det fjärde skulle vi också kunna inbjuda de stridande protagonisterna att komma hit samma dag för att tillsammans diskutera frågan. Vi vill inte att Viktor Janukovitj ska komma hit en dag, Timoshenko nästa och Viktor Jusjtjenko dagen därpå, när vi alla i stället vill ha en gemensam debatt.
(Talmannen avbröt talaren.)
Bastiaan Belder
för IND/DEM-gruppen. - (NL) Herr talman! Som jag ser det är EU:s och Ukrainas framtid politiskt sammanflätade. Ett EU med 27 medlemsstater måste stå fast vid sina åsikter om konstitutionen inom sin geografiska räckvidd och sina yttre gränser, som i princip bör utsträckas till att inkludera ett europeiskt land som Ukraina.
Ett sådant tydligt ställningstagande skulle också innebära en öppning för Ukrainas europeiska framtidsutsikter, vilket otvivelaktigt är ett kraftigt incitament för de ukrainska reformkrafterna och i själva verket ett hederligt val för alla ukrainska medborgare.
Med tanke på den allmänna politiska krissituation som Ukraina för närvarande är invecklad i förefaller detta fortfarande mycket verklighetsfrämmande. På grund av den oenighet som råder i Kiev krävs i detta skede ett kraftfullt och nyskapande bidrag från Bryssel inom ramen för EU:s grannskapspolitik. Med tanke på en hållbar stabilitet längs vår egen östgräns har rådet och kommissionen inte råd att strunta i den ukrainska krisen. Hur är det möjligt att förena dessa strategiska intressen för unionen med gryende framtidsutsikter för Ukraina?
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Jag hade förmånen att vara observatör vid 2006 års val till det ukrainska parlamentet, som genomfördes på ett exemplariskt sätt. Tyvärr ledde valresultatet vare sig till en stabil regering eller till ett klimat av ekonomisk redbarhet bland de många ledamöter i det ukrainska parlamentet (Verkhovna Rada) som hade föga intresse för politik utan egentligen bara intresse av att skydda de egna affärsintressena eller undvika åtal genom att skaffa sig parlamentarisk immunitet. Jag blev därför inte förvånad över att höra påståenden om att ledamöter i det ukrainska parlamentet hade mutats för att gå över till andra sidan i ett försök av den styrande koalitionen att uppnå de magiska 300 platserna eller den konstitutionella majoritet som krävs för att slutligen beröva president Viktor Jusjenko hans kvarvarande makt.
Jag har personligen alltid försvarat Ukrainas inneboende rättighet att i enlighet med artikel 49 i fördraget ansöka om EU-medlemskap. En anslutning för Ukrainas del ligger fortfarande långt borta med tanke på utvidgningströttheten och vissa medlemsstaters rädsla för att väcka anstöt hos Ryssland. Inte desto mindre anser jag att rådet missade ett tillfälle genom att inte bevilja Ukraina, under den orangefärgade revolutionens berusande dagar, samma status som länderna på västra Balkan, så att landet i likhet med Albanien kunde sägas vara ett potentiellt kandidatland för en eventuell EU-anslutning. Det skulle ha varit en utmärkt morot för att göra de demokratiska reformgrupperna mer västerländska. Det är mycket beklagligt att så inte skedde.
Jag tror att Ukraina kommer att ta sig ur denna senaste konstitutionella kris utan våld, och med fullständig respekt för de europeiska normerna för demokrati, mänskliga rättigheter och rättssäkerhet. Jag fördömer kraftfullt de påstådda försöken att trakassera konstitutionsdomstolens domare under deras rättsliga överläggningar om legitimiteten i president Viktor Jusjenkos upplösning av Verkhovna Rada. Under mellantiden välkomnar jag EU:s planer på ett område av frihandel och förenklad visiteringsordning vid resor efter det att Ukraina har anslutit sig till WTO. Det vore önskvärt att de partnerskaps- och samarbetsavtal som löper ut 2008 kunde ersättas av ett associeringsavtal. I vilket fall som helst måste ukrainarna föras närmare EU, som de med rätta tillhör. Det är för mig uppenbart att den orangefärgade revolutionens bestående arv, nämligen en fri press och demokratiska val, förblir intakt.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Det väsentliga i den ukrainska krisen ligger i skillnaden mellan de politiska aktörernas ståndpunkter när det gäller kontrollmekanismer och maktfördelning. Krisen underblåses av en bristande interinstitutionell jämvikt och av det sätt på vilket de statliga institutionerna fungerar.
EU bör spela sin roll och ta sitt ansvar, för unionen gjorde inte mycket för att förhindra det demokratiska underskott eller den bräckliga demokrati som förorsakade denna kris.
De goda nyheterna är att partierna nu tycks förhandla och att det finns förhoppningar om att nå en kompromiss. Vi bör inte fatta parti för någon sida. Det är fel att betrakta det ukrainska folket som västvänligt eller något annat. Jag anser att vi i enlighet med våra värderingar bör bedöma dem efter deras handlingar snarare än efter deras retorik.
Samtidigt bör vi till varje pris undvika privata initiativ som skulle kunna bli missvisande eller utnyttjas. Vi bör också undvika att ta oss an situationen i Ukraina med nationella agendor i åtanke, samt undvika konkurrens inom EU eller parlamentet, vilket skulle vara kontraproduktivt.
Å andra sidan bör vi inte vara likgiltiga inför vissa värderingar. Som jag nämnde har vi särskilda värderingar som vi har rätt att föra fram när vi tar oss an denna kris.
Vi bör uppmuntra samtliga aktörer att visa kompromissanda samt respektera rättsäkerheten och demokratin. Vi bör också kräva att de ska godta konstitutionsdomstolens beslut, även om den ännu inte fungerar fullt ut.
Vi bör uppmuntra dem att förhandla fram ett paket av konstitutionella förändringar och förbättringar, som man företrädesvis kan enas om innan konstitutionsdomstolen fäller sitt utslag.
Parlamentets delegation för förbindelserna mellan EU och Ukraina står i ständig kontakt med dessa berörda parter och är villig att hjälpa till. Vi har klargjort att resultatet kommer att bli ett prov på Ukrainas förmåga att samarbeta med EU och anpassa sig till våra strukturer.
Vi har också fastslagit att man inte bör offra rättssäkerheten för att få en bättre institutionell jämvikt, eller vice versa. Å andra sidan bör vi också titta på oss själva. Har vi någon tydlig vision om det framtida tillståndet för förbindelserna mellan EU och Ukraina? Vet vi verkligen vad slags stat Ukraina borde bli? Har vi uttryckt våra förväntningar tillräckligt tydligt? Har vi någon strategi för hur vi bör främja samarbetet mellan Ukraina och EU? Har vi någon plan för hur vi kan locka Ukraina och dess euroskeptiker att närma sig oss? Är vi ömsesidiga i vårt förhållningssätt eller enbart reaktiva? Jag är rädd för att svaret på flera av dessa frågor skulle bli ”nej”.
Om vi inte förändrar vår strategi är tyvärr framtidsutsikterna minst sagt ovissa.
Grażyna Staniszewska
- (PL) Herr talman! Europaparlamentet engagerade sig starkt för Ukraina under den orangefärgade revolutionen. Vi blev mycket rörda av kravet från Frihetstorget i Kiev på respekt för mänsklig värdighet, på ett demokratiskt land grundat på rättsstatsprincipen och på ett land fritt från ekonomisk och politisk korruption. Det var detta Ukraina som vi alla hade väntat på.
Från detta parlament vädjar jag nu till båda sidor av konflikten i Ukraina - till president Jusjtjenko och Yulia Timoshenko, som båda är symboler för den orangefärgade revolutionen, och till premiärminister Janukovitj, som är företrädare för den regerande koalitionen - att lösa denna kris genom förhandlingar.
Kompromisser är något som uppskattas mycket i EU. De är en tillgång som upprepade gånger har visat sitt värde när det gäller att undvika konflikter. Det är bra att båda sidor i dag har slagit sig ner vid förhandlingsbordet. Vi hoppas att förhandlingarna snart kommer att få ett framgångsrikt slut. Här i Europaparlamentet skulle vi vilja fortsätta att ha anledning att kunna säga med övertygelse att vi är öppna för ukrainarnas europeiska strävan.
Jerzy Buzek
. - (PL) Herr talman! För tre år sedan stödde vi med rätta den demokratiska förändringen i Ukraina. I dag har Ukraina pressfrihet och effektivare demokratiska institutioner. Det är nu upp till ukrainarna själva att besluta om den närmaste färdvägen för sitt land och hur de ska lösa demokratiska stressituationer och kriser. Men det innebär inte att vi bör sitta overksamma. Genom att stödja förändringarna i Ukraina tog vi på oss vissa moraliska förpliktelser och det är vår uppgift att vidmakthålla goda förbindelser med detta land.
Därför måste vi först och främst inleda allvarliga förhandlingar med Ukraina om ett närmare energisamarbete. Detta kommer att hjälpa oss att säkerställa tillgången på olja och gas till EU via Ukraina, oberoende av Ryssland.
För det andra behövs det vissa aktiva investeringar i Ukraina, framför allt i olje- och gasledningar som har haft brist på finansiering eller som är ofullständiga.
För det tredje behöver vi en diplomatisk EU-offensiv bland de stater vid Kaspiska havet som är potentiella leverantörer av olja och gas till EU via Ukraina.
För det fjärde och framför allt måste vi föra en politik med öppna dörrar gentemot Ukraina och behandla landet som vår närmaste strategiska partner och som en framtida medlem i EU. Detta blir ett sätt att ge verkligt stöd åt ett oberoende, stabilt och demokratiskt Ukraina med en fri marknad. Det är vår sak och vår plikt att få det att fungera.
Günter Gloser
Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Vi är överens på många punkter när det gäller bedömningen av läget i Ukraina, och jag håller med er alla som under denna debatt har sagt att det nu är de människor som har den politiska makten som måste säga sin mening, att det är dessa politiker som måste fatta besluten, att de måste göra det med respekt för de institutioner som nu har upprättats i detta land, däribland författningsdomstolen, och att politikerna inte får utsättas för påtryckningar när de fattar sina beslut.
För närvarande är det inte lämpligt att EU spelar någon medlande roll, snarare tvärtom. Detta är först och främst en inre angelägenhet där de ansvariga personerna, det vill säga statens president och premiärminister, måste komma fram till någon sorts kompromiss med varandra och hitta en väg ut ur krisen. Men å andra sidan har EU själv visat - något som kommissionsledamot Vladimir Špidla klargjorde fullständigt - att vägen till ett närmare samarbete innebär att förhandlingar inleds och att Ukraina har många alternativ att välja mellan när det fortsätter att utvecklas ekonomiskt och politiskt. Det är på detta sätt vi bör hävda oss under de kommande veckorna.
Som jag har nämnt har Javier Solana nära kontakt med båda grupperna, och det är viktigt att vi inte håller oss på avstånd utan att vi i stället så att säga intar en neutral hållning när det gäller vad andra måste göra i Ukraina.
Men jag hoppas verkligen att det ukrainska folket kommer att acceptera den framtid som EU har förespeglat dem. Jag intar en optimistisk hållning när jag noterar att inget av de båda politiska lägren har förlorat vägen som leder till EU ur sikte och att detta är något som de är överens om.
Vladimír Špidla
ledamot av kommissionen. (DE) Fru talman, ärade ledamöter! Kommissionen håller i grunden med den bedömning som parlamentet har gjort av den aktuella politiska krisen och välkomnar den försiktiga attityd som det hittills har intagit till den nuvarande situationen. För vår del kommer vi att hålla ett öga på hur krisen framskrider och spela vår roll genom att uppmuntra de ansvariga i Ukraina att inse att långsiktiga politiska kompromisser ligger i deras lands intresse.
Som redan betonats fortsätter kommissionen att stödja förhandlingarna om den nyligen utvidgade överenskommelsen och betraktar Ukraina som en av våra viktigaste partner för vilken vi är djupt engagerade. Vi kommer att med intresse följa den pågående debatten om Ukraina i parlamentet och ser nu fram mot den slutgiltiga versionen av Michał Tomasz Kamińskis betänkande.
Talmannen
Debatten är avslutad.
