Europeiska unionens årliga rapport om mänskliga rättigheter - Det franska initiativet i FN om avkriminalisering av homosexualitet (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en gemensam debatt om rådets och kommissionens uttalanden om Europeiska unionens årliga rapport om mänskliga rättigheter och det franska initiativet i FN om avkriminalisering av homosexualitet.
Vi har ett litet problem: rådets företrädare Rama Yade kan inte ansluta sig till oss riktigt än. Hon finns ombord på ett flygplan någonstans i närheten av Strasbourg men kan inte landa. Jag föreslår att vi börjar med kommissionen och sedan går vidare med debatten, och så får Rama Yade ordet så småningom.
Benita Ferrero-Waldner
Tack, fru talman.
(FR) Mina damer och herrar! Så har vi återigen kommit till årets slut och offentliggörandet av den årliga rapporten om mänskliga rättigheter.
Detta sammanträde får en särskild innebörd i år, då den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna fyller 60 år. Förklaringen, som består av 30 artiklar som präglas av en utmärkt enkelhet och står för en universell vision, har inte åldrats. Dessutom är den av större relevans än någonsin i en värld där alltför många människors grundläggande rättigheter fortfarande kränks dagligen. Vart och ett av dessa fall påminner oss om att mycket återstår att göra för att de rättigheter som fastställs i förklaringen ska bli en påtaglig verklighet.
I förmiddags blev jag, i likhet med hela Europaparlamentet, mycket gripen av att se de flesta vinnare av Sacharovpriset här, och jag berördes också starkt av Elena Bonners ord. Jag är en stor beundrare av alla människorättsförsvarare.
I den årliga rapporten om mänskliga rättigheter beskrivs de åtgärder som EU vidtagit för att nå detta mål. Jag vill betona två viktiga utvecklingar och två utmaningar.
Den första utveckling jag vill nämna är att EU under 2008 gjort goda framsteg när det gäller att konsolidera sina utrikespolitiska instrument, för att komma till rätta med diskriminering och våld mot kvinnor. Vid sidan av symboliska situationer, som den i östra Kongo, är våld mot kvinnor fortfarande ett globalt gissel.
Genomförandet av säkerhetsrådets resolutioner 1325 om kvinnor, fred och säkerhet och 1820 om våld mot kvinnor är fortfarande otillräckligt.
FN:s generalsekreterare Ban Ki-moon har just gett ett positivt svar på den begäran jag ställt till honom, med stöd av 40 kvinnliga ledare, om att en ministerkonferens ska anordnas 2010 om genomförandet av resolution 1325, och det gläder mig mycket.
Med denna utgångspunkt kommer vi att stärka samordningen av EU:s instrument. Rådet har nyligen antagit en ny övergripande strategi för genomförandet av resolutionerna 1325 och 1820, som gäller insatser inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken samt gemenskapsinstrument. Detta kommer att bidra till en bättre integration av jämställdhetsperspektivet i samband med förebyggande och krishantering, fredskonsolidering och återuppbyggnad.
EU har i samma anda nyligen, under det franska ordförandeskapet, antagit nya riktlinjer för bekämpningen av våld och diskriminering mot kvinnor.
Den andra utveckling som ligger mig varmt om hjärtat gäller våra människorättsdialoger. Under 2008 inledde vi nya dialoger med Kazakstan, Kirgizistan, Turkmenistan och Tadzjikistan, och därmed nådde vi vårt mål att inkludera alla centralasiatiska länder. Vi har i år också hållit två lovande samtalsrundor i vår nya dialog med Afrikanska unionen.
Slutligen har vi fattat beslut om de praktiska detaljerna för fem nya dialoger i Latinamerika. Vi är mer än någonsin fast beslutna att engagera det civila samhället i förberedelserna för och uppföljningen av dialogerna. Dessa dialoger är inte enkla - vilket dialogen med Kina nyligen visar - och det är därför viktigt att bedöma effekterna av dessa insatser. Vi måste slå fast hur vi kan stärka sambandet mellan det politiska budskapet och de konkreta insatserna på fältet.
Det leder mig in på de två utmaningar jag nämnde tidigare. För det första vill jag tala om den multilaterala utmaningen. FN:s arbete är absolut grundläggande som en garanti för de mänskliga rättigheternas universella karaktär. Hur kan vi öka FN:s effektivitet och vårt bidrag till dess arbete? EU:s engagemang ger definitivt resultat, som exempelvis allt fler länders stöd för resolutionen om dödsstraff, eller antagandet av resolutionerna om Iran, Nordkorea och Myanmar - initiativ som inletts eller främjats av EU i New York.
Med anledning av dagens gemensamma uttalande av rådet och kommissionen vill jag bekräfta vårt stöd för det franska initiativet om sexuell läggning. Kommissionen är beredd att ta upp dessa frågor, inklusive avkriminaliseringen av homosexualitet, i sina kontakter med tredjeländer, i en anda av ömsesidig respekt, lyhördhet och förståelse för respektive parts sedvänjor.
I Genève inleds nu den allmänna återkommande översynen. Resultaten får emellertid inte göra oss blinda för EU:s allt större svårigheter när det gäller att spela rollen som brobyggare i en FN-omgivning som är mer polariserad, där länder agerar samfällt i block. Rekommendationerna i Laima Liucija Andrikienės betänkande, som parlamentet kommer att ombes anta i januari, kommer att hjälpa oss att komma vidare i denna fråga.
Den andra utmaningen, slutligen, gäller effektivitet. EU intensifierar sina insatser till stöd för mänskliga rättigheter i allt fler länder. Hur kan vi bli mer effektiva? Jag menar att vi måste stärka kopplingen mellan våra olika instrument för att främja våra prioriteringar, oavsett om det handlar om vår politiska dialog, våra diplomatiska åtgärder och EU:s instrument för demokrati och mänskliga rättigheter, valövervakning eller integration av människorättsaspekter i vår övriga utrikespolitik.
Målet att skapa konsekvens, och därmed ökad effektivitet, bör vara en viktig angelägenhet för alla institutioner.
Laima Liucija Andrikienė
Det vore otänkbart att Europaparlamentet diskuterade mänskliga rättigheter i världen i dag utan att nämna Hu Jia. För några timmar sedan var vi alla med om en rörande ceremoni som Hu Jia själv inte kunde delta i, men i dag kommer människor över hela världen att få höra talas om hans arbete och insatser för att försvara rättigheterna för aidssjuka och kämpa för miljöskydd i Kina. Jag var i Kina för några veckor sedan och blev själv övertygad om det riktiga i Hu Jias kamp för miljöskydd. Att inte kunna se solen på himlen på grund av de enorma mängderna föroreningar är förfärligt. I dag måste vi också nämna tidigare vinnare av Sacharovpriset: San Suu Kyi från Myanmar, Oswaldo Paya och Kvinnor i vitt. Vi saknar dem alla här i Europaparlamentet i dag, och vi måste återigen diskutera den otillfredsställande människorättssituationen i Myanmar och på Kuba.
För en vecka sedan talade vi om 60-årsdagen för den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, men i dag måste vi också tillstå att många länder inte bara underlåter att respektera mänskliga rättigheter, utan kränker dem på ett påfallande sätt. Vi debatterar 2008 års årliga rapport om mänskliga rättigheter i världen. I rapporten redogörs utförligt för människorättsproblem. Europeiska rådet och kommissionen förtjänar gratulationer för utarbetandet av detta utmärkta dokument. Jag vill betona några saker. För det första, vilket Benita Ferrero-Waldner nämnde, FN:s råd för mänskliga rättigheter och EU:s roll där, liksom FN:s allmänna roll i försvaret av mänskliga rättigheter världen över. För det andra, EU:s politiska riktmärken när det gäller dödstraff och genomförandet av dem. För det tredje, människorättsdialoger och samråd.
Jag anser att det är särskilt betydelsefullt att få FN:s råd för mänskliga rättigheter att utnyttja det mandat det fått av FN, ensidigt och på ett meningsfullt sätt, för att försvara mänskliga rättigheter, säkra största möjliga öppenhet hos institutionerna och se till att civilsamhället deltar i arbetet. På allas våra vägnar vill jag uppmana alla EU-institutioner att samarbeta på ett harmoniskt sätt för att försvara mänskliga rättigheter i världen.
Raimon Obiols i Germà
Allt ni har förklarat är alldeles riktigt, fru kommissionsledamot. Vi håller fullständigt med om det. Vi håller också med om era slutsatser: vi måste vara mer konsekventa.
När det gäller frågan om konsekvens är det dock en punkt jag vill framhålla på den korta talartid vi tilldelats. Det ställs höga krav på EU när det gäller mänskliga rättigheter världen över, och EU kritiseras hårt i hela världen på människorättsområdet. Folk säger att EU tillämpar sina principer bara när det är bekvämt att göra det, eller bara till förmån för sina egna medborgare. Det enda sättet att bemöta dessa krav och denna kritik är att se till att det råder konsekvens mellan EU:s utrikes- och inrikespolitik på människorättsområdet.
Vi kan inte bli trovärdiga i världen om inte de åtgärder vi vidtar framför allt i samband med hantering av invandring och inom ramen för vår politik till följd av de tragiska händelser som orsakas av terrorism är föredömliga med avseende på mänskliga rättigheter.
Det är den helt grundläggande frågan: konsekvens med avseende på mänskliga rättigheter mellan EU:s utrikes- och inrikespolitik.
Med detta sagt är det två prioriteringar som måste framhållas, och jag ska utnyttja den korta tid jag har kvar. Kampen mot dödsstraff är något som dagens generationer kan få se kulminera i framgång. Det är ett tänkbart mål, och vi måste fokusera på det. För det andra gläder det mig att feminiseringen av EU:s människorättspolitik har stärkts under det franska ordförandeskapet, med en särskild politik för kvinnors mänskliga rättigheter.
Marco Cappato
för ALDE-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag vill också tacka föredraganden Laima Liucija Andrikienför hennes arbete med frågan om EU:s roll i FN.
Det finns inte tid att gå in på detaljerna i hela den rapport om mänskliga rättigheter som rådet lagt fram. Jag anser att en central fråga är respekten för våra egna regler och, framför allt, de mekanismer som finns för människorättsklausulen i samarbetsavtal, men vi kommer att ha tid att diskutera och gå närmare in på detta ämne när vi kommer till Raimon Obiols i Germàs betänkande.
På den korta tid jag har kvar vill jag för protokollet framföra mitt beröm och mina gratulationer till det franska ordförandeskapet och Rama Yade för att man tagit initiativet i FN om allmän avkriminalisering av homosexualitet. Jag ser detta som ett mycket betydelsefullt politiskt initiativ som bör lovordas desto mer eftersom stöd från 60 stater redan har säkrats.
Vi har lyssnat till Benita Ferrero-Waldner och vi välkomnar hennes ord och hennes engagemang. Det är inte bara viktigt att EU står enat i denna fråga utan också att unionen spelar en roll som liknar den vi spelat för att engagera andra länder i andra världsdelar för att få till stånd det allmänna moratoriet för dödsstraff. Det har varit den viktigaste strategin.
I det här sammanhanget bör det noteras att Heliga stolen, Vatikanstaten, har inlett en kompromisslös, kritisk offensiv mot det franska initiativet - inte i egenskap av det religiösa organ som vi har en kulturell dialog med, utan som den stat som är observatör i FN. Med den uppriktighet som krävs i internationella förbindelser menar jag att vi måste påminna Vatikanstaten om att avkriminalisering av homosexualitet är viktigt för oss - det handlar om mänskliga rättigheter - och att den protest de iscensätter bestämt bör avvisas.
Hélène Flautre
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Fru talman! Det är väldigt synd att denna debatt hålls i rådets frånvaro, och det är också ytterst beklagligt att Sacharovpriset delades ut utan att rådet var med oss här i dag, tillsammans med kommissionen - det handlar ju inte om en kvarts utan om tre och en halv timmes försening.
Jag skulle vilja ta upp en angelägen fråga. I går nekade Israel FN:s särskilde rapportör tillträde till palestinska territorier. Jag anser att detta är en oerhört aggressiv handling som kräver ett omedelbart svar från rådet och kommissionen. När det handlar om att förstärka förbindelserna mellan EU och Israel måste budskapet vara fullständigt klart och omedelbart.
Denna rapport är - som varje år, faktiskt - ett bra dokument eftersom det utgör en redogörelse för verksamheten och därmed är mycket användbart som arbetsdokument. Däremot saknas vissa inslag av kritisk analys, konsekvensbedömningar och strategier som antagits av rådet för att till fullo integrera mänskliga rättigheter inom ramen för exempelvis vår energipolitik, vår handelspolitik och vår säkerhetspolitik.
Parlamentet har tagit på sig denna uppgift. Det är en besvärlig uppgift och det man får höra är inte alls trevligt alla gånger. Jag måste dock säga att exempelvis tanken på ett nätverk för Sacharovpriset utvecklades i denna rapport och med utgångspunkt i denna undersökning. I dag upprättas detta nätverk genom denna förklaring på 20-årsdagen, och många förslag har nu lagts fram. Det gäller bl.a. ett kansli för Sacharovpriset, ett Sacharovpass och en Sacharovfond till stöd för våra priser och människorättsförsvarare världen över. Det råder ingen brist på idéer.
Jag gläder mig mycket åt denna redogörelse och det kommande betänkandet om grundläggande rättigheter i EU. Raimon Obiols i Germà har rätt. Det är en oerhört viktig uppgift för unionen att koppla samman sina interna landvinningar med sina externa målsättningar. Det är faktiskt en grundläggande garanti för dess trovärdighet.
Jag vill påpeka att vi inte får underlåta att besvara den massiva kritiken mot EU:s asyl- och invandringspolitik som kommer från alla världsdelar och alla internationella organisationer. Vi får inte underlåta att reagera på EU-medlemsstaternas medbrottslighet i samband med kampen mot terrorism, som har möjliggjort utlämning och tortyr av ett antal förmodade terrorister.
Vittorio Agnoletto
för GUE/NGL-gruppen. - (IT) Fru talman, mina damer och herrar! Jag har lyssnat noga till kommissionsledamotens redogörelse. Visst stämmer det att flera framsteg har gjorts, men jag måste på nytt erinra er, fru kommissionsledamot, om att demokratiklausulen, som godkändes av parlamentet för tre år sedan, ännu inte tillämpas i handelsavtal med alla länder, som parlamentet krävt.
Dubbelmoralen kvarstår - vi är hårda mot de svaga och undfallande mot de starka, beroende på vad som passar EU bäst i dessa handelsavtal, men denna dubbelmoral tillämpas även i andra situationer. Jag tänker på en fråga som redan tagits upp: Vatikanstatens ståndpunkt mot förslaget att avkriminalisera homosexualitet är enligt min mening skamlig och oacceptabel. Det är oacceptabelt att EU-institutionerna nästan varje månad gör hänvändelser till stater som fortsätter att förfölja människor vars enda brott är att de är homosexuella, och att det råder tystnad när Vatikanen och dess företrädare i FN intar en hållning som så allvarligt skadar de mänskliga rättigheterna.
Det här är en ståndpunkt som strider mot den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, vars 60-årsdag vi firar i år. Vatikanens uttalande strider mot den grundläggande hållningen att de mänskliga rättigheterna är odelbara och universella och måste skyddas oavsett sexuell läggning, ras, hudfärg osv.
Jag har bett ordföranden för underutskottet för mänskliga rättigheter att bjuda in Vatikanstatens företrädare till EU för att delta i ett av underutskottets sammanträden och där stå till svars för detta uppträdande och diskutera det med dem. Så gör vi rutinmässigt med alla stater som har diplomatisk representation i EU. Jag vill också klargöra att försöket att backa genom att bara säga att Frankrike ännu inte lagt fram dokumentet var en verklig blunder eftersom det inte förändrar sakförhållandena: Vatikanstaten har inte backat från det allvarliga uttalande man avgett.
Zbigniew Zaleski
- (PL) Fru talman! Låt oss ägna någon minut åt att begrunda följande. De mänskliga rättigheterna kan härledas till skrivna eller oskrivna sociala överenskommelser, ibland med hänvisning till naturrätten. De utgör grunden för vår samexistens i samhället. Verkligheten är däremot utan tvekan en annan.
Begreppet mänskliga rättigheter har i dag utökats så att det omfattar nya aspekter. Definitionen har blivit semantiskt rikare, och det är vår uppgift att försvara dessa rättigheter. Man kan tycka att vi på detta område har gjort framsteg i ett globalt perspektiv, men den sorgliga sanningen är att de totalitära regimerna lever kvar än i dag. Vi måste kämpa för var människa, var individ och var orädd aktivist som företräder miljoner människors samveten. Det är bara alltför vanligt att miljoner människor, trots att de har det svårt, inte vågar säga vad de tycker. I dag tycks vissa regimer äntligen reagera på de beslut vi har fattat, och de protesterar nu emot att vi, genom våra resolutioner och uttalanden, fördömer deras handlingar. Vi får inte vika oss för dessa reaktioner. Bara så kan vi göra människor mer medvetna om de mänskliga rättigheterna. Jag vill betona att ju bättre vi lyckas medvetandegöra dessa frågor, desto bättre möjligheter får vi att kämpa gemensamt för att bygga upp ett rättvist samhälle.
Att investera i mänskliga rättigheter är en prioriterad fråga för min grupp, och borde vara det även för Europaparlamentet som helhet. Låt Sacharovpriset bli ett baner för oss, som står för att vi anser att varje människa på jorden har en grundläggande rätt till ett normalt och lyckligt liv.
Richard Howitt
(EN) Fru talman! Europaparlamentet bör välkomna EU:s årsrapport om de mänskliga rättigheterna. Men vi måste än en gång kräva större insatser för att åstadkomma konkreta resultat ute på fältet, och integrera de mänskliga rättigheterna i hela EU:s system. Jag välkomnar årets stora bedrift, nämligen den EU-stödda resolutionen om moratorium för avrättningar som har lagts fram av våra portugisiska kolleger i ordförandeskapet. Icke desto mindre har över 1 200 människor avrättats i 24 länder i hela världen, och striden måste därför fortsätta.
På integrationssidan har vi lång väg kvar att gå. Jag beklagar att kommissionen så sent som i förra veckan gick med på att ge 16 länder status som förmånsländer enligt GSP+, trots att kommissionen tagit del av dokumenterade bevis för att människorättskränkningar förekommer i länder som Colombia och Sri Lanka, där arbetstagarnas rättigheter har kränkts och till och med mord har begåtts.
För att avslutningsvis se till framtiden, bör EU nu förbereda sig för att i ett tidigt skede ta upp USA:s förnyade samarbete med FN:s råd för mänskliga rättigheter med den tillträdande amerikanska administrationen. Vi bör enas om tydliga mål för rådet från och med nu och fram till att generalförsamlingen genomför sin översyn 2011.
Sarah Ludford
(EN) Fru talman! Låt mig börja med att ställa mig bakom det som min kollega Marco Cappato sade, när han lovordade FN:s åtgärder för att åstadkomma en avkriminalisering av homosexualitet i hela världen. Även jag stöder detta med eftertryck.
Jag vill också säga några ord om det fullständigt skandalösa i att rådet och ordförandeskapet uteblev från utdelningsceremonin för Sacharovpriset i förmiddags. Här håller jag med Hélène Flautre. Det var verkligen tråkigt att ordförandeskapet inte var på plats och kunde lyssna till det gripande och modiga budskap som framfördes av Hu Jias hustru. Kanske kunde det ha stämt oss till eftertanke och fått oss att omvärdera våra förbindelser med Kina.
Men jag vill också säga ett par ord om tortyr. På den internationella dagen till stöd för tortyroffer i juni framhöll EU hur angeläget unionen anser att avskaffandet av tortyr i hela världen är, och uppmuntrade samtliga länder att underteckna och ratificera OPCAT, det fakultativa protokollet till den internationella konventionen mot tortyr. Hur kommer det sig då att bara nio av EU:s medlemsstater har blivit fullvärdiga parter, medan ratificeringen pågår i ytterligare tolv medlemsstater? Hur står det till med de övriga sex länderna? Har vi en gemensam ståndpunkt - och om inte, varför inte?
I samma förklaring i juni fördömde EU varje försök att legalisera tortyr och andra former av misshandel. Det har nu gått nästan två år sedan parlamentet lade fram sitt betänkande om EU:s medverkan vid extraordinära överlämnanden. Varför har det inte utlöst en fullgod och omfattande reaktion? Nu kommer sanningen att uppdagas i Washington genom senatens försvarsutskott. Om EU:s medlemsstater inte lägger korten på bordet kommer deras mörka hemligheter att avslöjas ändå på andra sidan Atlanten.
Och avslutningsvis: Varför reagerar vi inte på den begäran som inkommit från USA och från Portugals utrikesminister om att hjälpa till att återflytta fångar från Guantánamo? Vi borde hjälpa den tillträdande presidenten Barack Obama att sätta punkt för detta fruktansvärda kapitel i den amerikanska och europeiska historien.
Gay Mitchell
(EN) Fru talman! Den rapport som vi behandlar i dag tar upp flera olika frågor som direkt berör konflikten mellan Israel och palestinierna. Av de tolv handlingsplaner inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken som nämns gäller två Israel och det ockuperade palestinska territoriet.
Vad just detta beträffar heter det i rapporten att ”situationen för de mänskliga rättigheterna [försämrades] avsevärt, särskilt när det gäller rätten till liv och personlig säkerhet och rätten till personlig frihet och trygghet (bland annat i fråga om arresteringar, kvarhållanden, undersökningsförfaranden samt tortyr och misshandel under förhör). Både palestinska och israeliska myndigheter är ansvariga för kränkningar av de mänskliga rättigheterna”.
Det har varit mycket uppmuntrande att få ta del av mestadels intelligenta och välgenomtänkta brev från människor som helt klart engagerar sig starkt för den oroande situationen i regionen, och berörs djupt av den. Vi tar upp dessa frågor med Israel i mer allmän form under de regelbundna politiska dialogmötena, och mer specifikt under mötena i den informella arbetsgruppen EU-Israel för mänskliga rättigheter.
Jag stöder därför generellt en fortsatt dialog med Israel, även om jag skarpt fördömer de människorättskränkningar som begås av bägge parter. Samtidigt bör vi fortsätta att genom verksamma biståndsinsatser hjälpa nödlidande invånare på Gazaremsan och Västbanken.
Det finns en färdplan som både EU och USA har varit med och tagit fram. När USA nu har valt en ny president, är det dags för oss att toppa vår utrikespolitiska dagordning med denna fråga. Det är ytterst angeläget att vi åstadkommer en lösning med två stater och hundraprocentig respekt för de mänskliga rättigheterna och för samtliga FN-resolutioner.
Ana Maria Gomes
(EN) Fru talman! Parlamentet har tilldelat Hu Jia Sacharovpriset. Han är en symbol för alla som försvarar invånarna i Kina och Tibet. Oavsett vad de styrande i EU eller Peking önskar, hamnar de mänskliga rättigheterna därmed i centrum för förbindelserna mellan EU och Kina.
Som andra kolleger redan har konstaterat kan EU inte kämpa för rättsstatlighet och mänskliga rättigheter i världen, utan att samtidigt konsekvent upprätthålla dessa i EU och i sina förbindelser med omvärlden. Årsrapporten om de mänskliga rättigheterna för 2008 visar tyvärr att EU:s regeringar och institutioner envist vägrar att lägga korten på bordet om EU:s roll som medbrottsling vid Bushadministrationens avskyvärda åtgärder. Tusentals personer, och till och med barn, har berövats sina rättsstatliga rättigheter. Tortyren av dem har lagts ut på entreprenad, och de har suttit fängslade i åratal i Guantánamo och i hemliga fängelser. Det är bedrövligt att hänvisningarna till detta i kapitlet om trojkasamrådet med USA om människorättsfrågor inskränker sig till att EU uttrycker sin oro för ”viss praxis och politik i USA när det gäller kampen mot terrorism”. Detta är synnerligen talande och visar på vår dubbelmoral, vårt hyckleri och våra försök till mörkläggning. EU återfår inte sin moraliska auktoritet, politiska trovärdighet eller förmåga att effektivt främja mänskliga rättigheter förrän européerna tar sitt ansvar och samarbetar med den tillträdande presidenten Barack Obama för att avslöja sanningen, stänga Guantánamo och de hemliga fängelserna och betala skadestånd till offren.
Eoin Ryan
(EN) Fru talman! Vi har goda skäl att högtidlighålla Sacharovprisets 20-årsjubileum. Det riktar ett välförtjänt strålkastarljus på modet hos de många människor som har riskerat sina liv för yttrandefriheten och de mänskliga rättigheterna.
Men det här handlar om mer än anföranden. En berömd irländare sade en gång att det enda som krävs för att ondskan ska segra är att de goda människorna inte gör någonting. I går talade jag med en av pristagarna, Salih Osman, som berättade att flygräderna mot civila i Darfur fortsätter, utan något nämnvärt skydd för de oskyldiga som drabbas. Det går förvisso delvis framåt, såtillvida att Internationella brottmålsdomstolen har vidtagit åtgärder, men det behöver göras mycket mer, även från EU:s sida.
Jag hoppas att Barack Obamas tillträde som Förenta staternas president blir en vitamininjektion som stimulerar de internationella insatserna, samarbetet och åtgärderna - åtgärder som ger resultat, exempelvis att stödja inrättandet av en flygförbudszon över Darfur - och att vi under det kommande året äntligen börjar leva upp till våra vackra ord och till våra moraliska skyldigheter. Vi har redan stått och sett på medan Zimbabwe, som en gång var Afrikas kornbod, har blivit kontinentens bettlare. Hur många gånger till måste vi säga ”aldrig mer”?
Czesław Adam Siekierski
- (PL) Fru talman! Jag har hållit åtskilliga anföranden om mänskliga rättigheter, i synnerhet om kvinnors och barns rättigheter, och om hur vi ska öka unionsmedborgarnas medvetenhet om frågor som berör deras rättigheter och kampen mot diskriminering. Vi måste också hålla fast vid kravet att länder som vill ansluta sig till EU ska respektera de grundläggande mänskliga rättigheterna i enlighet med Köpenhamnskriterierna. Detta skulle förbättra tillvaron för miljoner människor, både i Europa och i hela världen. Medlemsstaterna bör föregå med gott exempel.
Detta hänger oupplösligt ihop med följande fråga. Jag vill uttala min oro för hur de tyska socialförvaltningarnas ungdomsbyråer (Jugendamt) arbetar. I Polen blev alldeles nyligen ett fall känt där en mamma och hennes son tvingades att hålla sig gömda från barnets pappa, eftersom hon fruktade att han, som var tysk medborgare, skulle kunna ta pojken ifrån henne. Kommissionen bör utreda vad dessa förvaltningar sysslar med, och bedöma om de motsvarar EU:s krav.
Marek Aleksander Czarnecki
(PL) Fru talman! Grundbulten för EU-demokratin är att vi på ett verksamt sätt slår vakt om och främjar de grundläggande rättigheterna. Detta är viktigt för konsolideringen av det europeiska området med frihet, säkerhet och rättvisa. Behovet av att garantera de grundläggande rättigheterna är förankrat i de konstitutionella traditioner som är gemensamma för medlemsstaterna, i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, samt andra bestämmelser i internationell rätt.
Jag anser att det bör vara ett mål för samtliga EU-politikområden att hävda de grundläggande rättigheter som fastställts i Lissabonfördragets bestämmelser. Jag vill också framhålla att vi inte får begränsa vårt politiska arbete för de grundläggande rättigheterna till att enbart gälla de fall som engagerar allmänheten mest. För att EU ska bibehålla sin internationella trovärdighet är det viktigt att vi undviker all dubbelmoral, såväl i utrikes- som i inrikespolitiken.
Milan Horáček
(DE) Fru talman! Denna digra rapport visar tydligt hur många kränkningar av de mänskliga rättigheterna som begås i världen varje dag. Detta är särskilt oroande eftersom 60 år nu har gått sedan den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna tillkännagavs. Rapporten utgör en uppmaning till oss att fördubbla våra insatser. Även av det skälet förespråkar jag en stärkt ställning för underutskottet för mänskliga rättigheter, genom att det upphöjs till fullvärdigt utskott.
I dag delade vi ut Sacharovpriset till Hu Jia, som kämpar för mänskliga rättigheter och miljöfrågor i Kina. Eftersom han sitter fängslad kunde han dock inte själv ta emot priset. Detta är en skam för Kina. Parlamentet kommer dessutom i morgon att hålla en debatt om människorättskränkningar i Ryssland. I våra förbindelser med dessa båda stater bör vi inte bara fästa stort avseende vid ekonomiska intressen, utan i synnerhet också vid mänskliga rättigheter.
Vi kräver att Hu Jia i Kina och Michail Chodorkovskij i Ryssland friges.
Jim Allister
(EN) Fru talman! Med anledning av debatten om de homosexuellas rättigheter måste jag säga att man i mina ögon helt bortser ifrån att många människors yttrandefrihet inskränks, särskilt friheten att uttala religiöst grundade åsikter om denna fråga.
Troende som accepterar vad Bibeln säger om homosexualitet smutskastas, och till och med förföljs, för att de vågar uttrycka uppfattningar som är grundade i deras samveten och övertygelser. I Sverige har en pastor åtalats för att han citerat Bibeln. I mitt eget land har en kyrklig annons med bibelcitat förbjudits.
Icke desto mindre gick det för sig att vid Gay Pride-paraden i Belfast i fjol bära omkring ett plakat där det stod att ”Jesus var bög”. Inga åtgärder vidtogs för att stävja detta uppviglande hatbrott. Hur kommer det sig? Jo, det verkar som om man daltar med den här gruppen, och prioriterar dess rättigheter framför andra gruppers, vilket är fel.
Marios Matsakis
(EN) Fru talman! Jag vill ta upp en fråga som verkar vara tabubelagd inom EU:s institutioner. Det gäller kolonialismen. Här menar jag de kolonier som innehas av EU:s medlemsstater, exempelvis Storbritannien och Frankrike. Tillsammans förfogar de över dussintals kolonier i hela världen, däribland två i mitt eget land, Cypern. Ändå har invånarna där ingen demokratisk rätt att välja vem de ska styras av. I de flesta fall styrs de av någon guvernör som utses av till exempel den brittiska drottningen. Varje gång jag frågar Benita Ferrero-Waldner eller någon annan kommissionsledamot väljer de att inget se, inget säga och inget höra, och ger inga vettiga besked.
Fru kommissionsledamot, jag kräver att ni besvarar följande fråga här i dag: Godtar ni att EU:s medlemsstater i dag, på 2000-talet, har kolonier ute i världen?
Benita Ferrero-Waldner
Fru talman! Låt mig först meddela att vår kollega Rama Yade, såvitt jag förstår, har fått lite svårt att ta sig hit. I går fick jag själv vänta i fem timmar på mitt flygplan till Strasbourg. Hon kanske har drabbats av samma besvärligheter, så ha lite tålamod med henne. Här rör det sig ändå om force majeure.
(Inpass från kammaren: ”Resande cirkussällskap!”)
Fem timmar är faktiskt inte normalt. Jag menar bara att jag inte vet exakt vad hon har råkat ut för, men detta var vad som hände mig. Det kändes väldigt skönt att inte ha några möten bokade i går, eftersom jag kunde ha råkat ut för samma sak. Jag vill bara uttrycka min solidaritet på den här punkten.
För det andra ser vi denna dialog om de mänskliga rättigheterna, liksom rapporten om mänskliga rättigheter, som en av våra viktigaste grundläggande frågor. Jag kan bara hänvisa till EU:s nya rapport. När jag tillträde som kommissionsledamot sammanställde rådet och kommissionen var sin rapport, men i dag är det roligt att kunna visa er att rådet och kommissionen har samarbetat med att utarbeta rapporten. Bernard Kouchner, Javier Solana och jag själv har skrivit förordet. Jag tycker att det är viktigt att visa att vi har ett verkligt samarbete kring denna fråga.
Som jag sade i mitt inledningsanförande går vi in mycket hårt för att främja de mänskliga rättigheterna ytterligare. Men vi vet också att man kan se glaset både som halvtomt, och som halvfullt. Det återstår mycket att göra, och det kändes verkligen gripande att se hur många som kommit hit nu på förmiddagen för att värna de mänskliga rättigheterna. Jag nämnde Jelena Bonner, men kunde ha nämnt vem som helst av dem. Och naturligtvis var videoinspelningen med Hu Jias hustru väldigt gripande - hon har visat ett sådant mod.
Jag vill gärna svara på en del av frågorna. Jag kan inte för kommissionens räkning besvara varje enskild fråga, men ska gå in i detalj så långt det går.
Låt mig, för det första, angående dödsstraffet säga att jag har tagit mig an denna fråga mycket kraftfullt. Jag är helt och hållet emot dödsstraffet, och vi har under hela året massivt stött den FN-resolution som uppmanar fler länder att införa moratorier. Men problemet kvarstår förvisso. Många avrättningar genomförs av ett fåtal länder - hit hör dels Iran, tyvärr även Kina, och det finns många fler exempel. Vi måste fortsätta att bekämpa detta genom att påtala det vid varje dialog. Att vi gör detta är av största vikt, eftersom varje avrättad människa är en för mycket.
Jag vill i det här sammanhanget säga att vi alla har arbetat för att förhindra Wo Weihans avrättning. Han avrättades tyvärr samma dag som EU genomförde dialogen om mänskliga rättigheter med Kina. Detta är ett fasansfullt exempel på hur vi inte lyssnar på varandra.
För det andra vill jag säga till Vittorio Agnoletto att människorättsklausulerna verkligen är en synnerligen angelägen sak. I precis denna stund är medlemsstaterna och kommissionen i färd med att genomföra en bred översyn av EU:s politik för att i normalfallet införa människorättsklausuler i samtliga avtal med andra länder. Härigenom uppnår vi en balans mellan å ena sidan EU:s viktigaste och mest ”orörbara” principer, och å andra sidan behovet av en viss flexibilitet när vi förhandlar om olika detaljer, eftersom vi ju ska försöka enas med våra motparter.
Denna översyn pågår alltså, och det vore lite förhastat av mig att redan nu kommentera resultatet, eftersom vi inte är klara än. Men användningen av människorättsklausuler är en av de frågor som vi noggrant överväger. Politiska klausuler finns, och måste finnas, i samtliga politiska avtal lika väl som i olika handelsavtal och sektoravtal.
Rådet för mänskliga rättigheter är nästa punkt som jag vill ta upp. Jag håller med Laima Liucija Andrikienom att åtskilligt kan förbättras. Vi måste därför insistera på att det ska finnas särskilda föredragande, och kanske också resolutioner, för enskilda länder. Det tror jag skulle vara en hjälp. Jag tycker också att det är väldigt bra att samtliga länder granskas vart fjärde år, och att även det civila samhället då medverkar. Jag måste säga att vi hittills har kunnat konstatera att länderna har genomfört tämligen seriösa förberedelser. Det är ju bra, och det äger därmed rum en djupgående diskussion, som bör fortsätta. Att detta inte är en perfekt situation begriper vi alla, men låt oss gå vidare och genomföra ytterligare förbättringar.
Låt mig säga några ord om Kina och de mänskliga rättigheterna. Som den kommissionsledamot som ansvarar för förbindelserna med Kina, och med andra länder, har jag alltid varit mycket öppen för att bygga upp starka förbindelser med Kina med ömsesidig respekt som utgångspunkt. Men jag måste också säga att kinesernas ståndpunkt om mänskliga rättigheter i mina ögon har börjat bli oroande oförsonlig, vilket har yttrat sig i avrättningen av Wo Weihan samma dag som vi genomförde människorättsdialogen.
Vi har fått ytterligare bekräftelser på detta i dag och under de senaste dagarna. Bland annat slogs demonstrationer i Peking ned på 60-årsdagen av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, vilket ordförandeskapet har gjort ett uttalande om. BBC:s webbplats och andra webbplatser i utlandet blockeras, och FN:s kommission mot tortyr lade för tre veckor sedan fram en mycket negativ rapport.
Men jag vill också ta upp vad Hu Jias hustru Zeng Jinyan sade i förmiddags, nämligen att Kina med stormsteg rör sig mot ett öppet och demokratiskt samhällsskick. Jag tror att denna utveckling faktiskt pågår. Det finns även många andra aspekter, till exempel att Kina de senaste åren har bättrat sig betydligt när det gäller arbetstagarnas rättigheter. Det är viktigt att notera att det delvis går framåt, men det återstår ju många problem, inte minst vad genomförandet beträffar. Som vi fick höra i dag så förekommer det att många punkter ännu är ogenomförda, trots att de har satts på pränt.
Jag vill därför upprepa att vi bland annat kan tänka oss att tillhandahålla experthjälp då ytterligare reformer av lagstiftningen genomförs. Kina är, som talman Hans-Gert Pöttering sade, ett stort land. Vi har många gemensamma intressen, och det finns ett behov av att samarbeta. Men EU får inte fatta förhastade beslut. Vi måste begrunda de negativa signaler som Kina i dagarna har sänt ut på området mänskliga rättigheter, och som har skadat vårt ömsesidiga förtroende. Jag anser att det nu är upp till Kina att sända positiva signaler för att återskapa förtroendet.
Vad Guantánamo angår har vi i våra debatter här, som även jag själv medverkat i, upprepade gånger krävt att Guantánamo ska stängas. Vi välkomnar förstås också den tillträdande presidenten Barack Obamas besked att han snabbt ska vidta åtgärder för att stänga fånglägret.
Vi samarbetar gärna med den amerikanska administrationen för att hitta lösningar på de praktiska problem som uppstår när Guantánamo stängs. Det gäller bland annat återflyttningen av fångar till tredjeländer. EU har till exempel nyligen uttryckt oro för att människor hålls fängslade i hemlighet. Vi hoppas att den tillträdande presidenten tar itu med denna fråga, och att medlemsstaterna då kan säga sitt. Jag kan ju inte uttala mig för medlemsstaternas räkning.
När det gäller situationen i Mellanöstern, och i synnerhet på Gazaremsan, beklagar jag verkligen att våldsamheterna har flammat upp på nytt de senaste dagarna. Efter vapenstilleståndet rådde det lugn i fem månader - en alltför kort tid, som ändå var mycket välkommen. Det har känts ytterst frustrerande att tvingas se våldet återvända. Vi har fördömt raketanfallen från Gazaremsan nyligen, men också stängningen av gränsövergångarna.
Jag kallade själv upp Israels ambassadör till mitt tjänsterum. Jag meddelade klart och tydligt hur orolig jag är angående Gazaremsan. Vi hade inte möjlighet att tillhandahålla det bränsle som vi brukar ge i bistånd, och kunde inte heller skapa förutsättningar för UNRWA att utföra sina sedvanliga uppgifter. I förrgår var jag i New York, där vi tog upp detta med FN:s generalsekreterare Ban Ki Moon. Rådsordförande Bernard Kouchner och jag skrev ett gemensamt brev till de israeliska myndigheterna för att få fram biståndet igen. Vi övervakar uppmärksamt situationen, vilket tyvärr inte är det lättaste. Men vi tar alltid upp dessa frågor i alla våra dialoger och samråd.
Jag skulle nu vilja säga något om överensstämmelsen mellan vår utrikes- och inrikespolitik, som har nämnts här. Ja, det är nog riktigt, och vi behöver ta till oss detta. Vi har tagit upp det med Jacques Barrot, som har försökt att gå vidare med migrationsfrågorna på ett sätt som i större utsträckning beaktar de mänskliga rättigheterna. Jag anser att detta ökar vår trovärdighet, men åtskilligt är också sådant som medlemsstaterna ansvarar för. Det är med andra ord inte alltid så lätt.
Jag vill välkomna statssekreterare Rama Yade.
Jag kan bara säga att människorättsdialoger är ömsesidiga. Vi ska därför också ta itu med hanteringen av mänskliga rättigheter i EU, och ha experter från generaldirektoratet för rättvisa, frihet och säkerhet på plats i medlemsstaterna.
FN:s kommissarie för mänskliga rättigheter avser dessutom att öppna ett kontor i Bryssel, så visst försöker vi öka överensstämmelsen mellan inrikes- och utrikespolitiken.
Jag sätter punkt där. Tyvärr kan jag inte uttala mig om kolonialism, men som ni mycket väl förstår är ju detta en angelägenhet för medlemsstaterna.
(Inpass av Marios Matsakis)
Jag beklagar, men kommissionen är inte behörig att uttala sig om denna fråga.
Rama Yade
Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det känns väldigt roligt att företräda det franska ordförandeskapet i Europeiska unionens råd, och kunna berätta för er om de framsteg som vi har gjort de senaste månaderna på området mänskliga rättigheter.
Eftersom ni själva tog upp det, ska jag särskilt inrikta mig på riktlinjernas viktiga roll som orienteringshjälp för EU:s åtgärder på fältet.
Vi firade visserligen 20-årsdagen av FN:s förklaring om människorättsförsvarare i år, men kom ihåg att EU nu också har engagerat sig särskilt för människorättens försvarare, och ökat sina insatser för dem, såväl praktiskt som genom offentliga förklaringar. EU har också uppdaterat sina riktlinjer på området, för att öka stödet till de män och kvinnor som varje dag kämpar för att de mänskliga rättigheterna verkligen ska omfatta alla människor.
Förutom de frågor vi arbetar med sedan tidigare, har vi i år även tagit fram förslag till riktlinjer om våld mot kvinnor och könsdiskriminering.
Det känns mycket glädjande att parlamentsledamöterna är nöjda med förslaget. Riktlinjerna antogs av rådet den 8 december. Detta var en av de frågor som det franska ordförandeskapet prioriterade.
Jag vill i samma anda välkomna att rådet har antagit de nya dokumenten om genomförande av FN:s säkerhetsråds resolutioner 1325 och 1820, som inte bara ger oss utrikes-, säkerhets- och försvarspolitiska verktyg för att hantera problemet med sexuellt våld vid väpnade konflikter, utan också stärker kvinnornas aktiva roll när samhällen återuppbyggs efter konflikter.
I den årsrapport för 2008 som unionen har utarbetat nämns de åtgärder som EU vidtagit, och att dessa har varit framgångsrika. Rapporten tar också upp kampen mot dödsstraffet. I en transregional resolution som lades fram på EU:s initiativ krävdes ett allmänt moratorium för avrättningar. Resolutionen antogs i december 2007 av FN:s generalförsamling. Denna framgång förstärktes nyligen, då en bred majoritet antog en ny resolution som i princip följer upp frågan. Detta skedde vid generalförsamlingens 63:e session, som pågår just nu.
EU genomför också ett trettiotal dialoger och samråd om mänskliga rättigheter med tredjeländer som Kina, och olika länder i Centralasien och Afrikanska unionen. Nya dialoger har också inletts det senaste halvåret.
Unionens rapport visar dessutom EU:s särskilt aktiva roll i de behöriga internationella människorättsorganen, det vill säga tredje utskottet i FN:s generalförsamling och rådet för mänskliga rättigheter.
Och rådet för mänskliga rättigheter har bevisat sin reaktionsförmåga i samband med Darfur, Burma och livsmedelskrisen, även om det fortfarande återstår mycket att göra för att förstärka dess trovärdighet och slagkraft.
Jag är medveten om att ert utskott för utrikesfrågor i början av december antog Laima Liucija Andrikienės förslag till betänkande, där man förespråkar en viktigare roll för rådet för mänskliga rättigheter, och en viktigare roll för EU i detta råd. Jag försäkra att rådet delar denna vision.
Vi behöver på samma sätt se upp så att inte rådet för mänskliga rättigheter, eller andra multilaterala organ, blir ett slags trojanska hästar som undergräver de mänskliga rättigheternas allmängiltighet. EU, som åtog sig att övervaka 2001 års Durbankonferens om rasism, kommer därför att strikt övervaka att processen inte utmynnar i revideringar av texter som redan har förhandlats fram, eller i att nya begrepp erkänns som inskränker yttrandefriheten, exempelvis förtal av religioner. Var så säkra: EU viker sig inte på den punkten.
Jag vill också ta upp en annan fråga, nämligen kampen mot att brottslingar går fria från straff. Ni känner ju till att vi i år högtidlighåller tioårsdagen av antagandet av Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen. Det är därför viktigt att vi hävdar våra europeiska värderingar genom att bekräfta vårt engagemang för att ställa brottslingar till svars, eftersom fred förutsätter rättvisa. EU bekräftar detta helhjärtat genom att politiskt och ekonomiskt stödja internationellt samarbete mellan rättsväsenden, tillfälliga domstolar och Internationella brottmålsdomstolen. EU har genomfört informationskampanjer för att få tredjeländer att sluta upp bakom Romstadgan. EU har också förhandlat fram införandet av klausuler i avtal med tredjeländer som gör att länderna förbinder sig att ansluta sig till Romstadgan, och vi har antagit förklaringar som än en gång fastställer att regeringen i Sudan är skyldig att samarbeta fullständigt med Internationella brottmålsdomstolen.
Jag ska avsluta mitt anförande med att ta upp avkriminaliseringen av homosexualitet. I morgon reser jag till New York med detta förslag som har stöd av många länder i EU, och som kräver att homosexualitet avkriminaliseras i hela världen.
Mina damer och herrar! Låt mig påminna er om att homosexualitet fortfarande är ett brott i 90 länder i världen, och är belagt med dödsstraff i sex av dessa länder. Det betyder att män och kvinnor inte fritt kan uttrycka sin sexuella identitet utan att riskera fängelsestraff eller åtal. Det är därför som vi kan vara så stolta över detta initiativ, som ursprungligen sjösattes av Norge 2006. I morgon reser jag därför till New York för att företräda oss, så att vi kan få till stånd en slutgiltig textversion, och för att ta reda på hur brett stöd vi har. Förhoppningsvis får vi ett bredare stöd än för två år sedan. I det läget får vi definitivt veta om vårt initiativ stöds av största möjliga antal länder.
Innan vi fortsätter med våra debatter ber jag om ursäkt för att jag kom för sent. Flygplanet var försenat vid starten, och jag hann därför inte hit i tid. Det beklagar jag verkligen, men jag tror att vårt utbyte i de debatter som följer kan bli desto mer intensivt.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Tunne Kelam  
Att integrera mänskliga rättigheter har de senaste åren varit en av de viktigaste frågorna för oss. Jag välkomnar att även den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken ingår i denna process. Det är verkligen avgörande att vi beaktar de mänskliga rättigheterna i allt som EU gör.
Vi behöver ändå understryka att integrationen av mänskliga rättigheter i förbindelserna med tredjeländer är något som utan undantag måste gälla för samtliga EU:s partner. Som exempel kan jag nämna ett högaktuellt fall, då mänskliga rättigheter infördes i handelsavtalet med Montenegro. Samtidigt betonar ni i er rapport att det fortfarande varje dag sker systematiska och allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Kina, Ryssland, Iran och andra länder. Ändå bortser vi ifrån dessa omständigheter när vi utvecklar våra ekonomiska förbindelser med länderna. Vi finner oss inte i att samma regler tillämpas på olika sätt från fall till fall.
Jag vill därför med skärpa uppmana rådet och kommissionen att integrera de mänskliga rättigheterna i samtliga frågor som vi förhandlar om med Kina, Ryssland, Iran och andra länder. Tyvärr får vi konstatera att bland annat ryssarna inte tar människorättsdialogen på allvar. Jag uppmanar EU:s institutioner att ställa krav och uppträda konsekvent i alla sammanhang där de företräder och försvarar unionens grundläggande värderingar.
Katalin Lévai  
skriftlig. - (HU) Jag välkomnar kommissionens senaste rapport om mänskliga rättigheter. Det beror framför allt på att man i avsnittet om skyddet av minoriteter även tar upp romerna, som är Europas största transnationella minoritet. Det är dock intressant att rapporten i huvudsak inriktar sig på Balkanländerna, det vill säga på sydöstra Europa, trots att rasistiska överfall och andra etniskt motiverade brott ökar även i Väst- och Centraleuropa. Det är inte bara de länder som vill ansluta sig till EU som har ett stort arbete framför sig, utan vi behöver själva sopa framför egen dörr. Jag anser också att vi i dag fortfarande saknar ett gränsöverskridande initiativ för att gemensamt göra något åt de problem som drabbar transnationella minoriteter. Som jag ser det borde en granskning av 10 miljoner människors rättigheter förtjäna ett eget kapitel i rapporten, och det borde betonas att vi inte avser någon enskild, homogen etnisk grupp. Det är också tråkigt att rapporten inte innehåller någon granskning av hur den ekonomiska krisen slår socialt, eftersom det i liknande situationer alltid brukar vara de sårbara grupperna i samhället som riskerar att drabbas värst. Men jag tycker också att vi bör uppmärksamma hur vi hanterar funktionshinder i EU. Det är utmärkt att kommissionen nu förbereder ett antal förslag till rådsbeslut om antagande av FN:s konvention om funktionshindrade personers rättigheter av den 8 augusti 2008, jämte dess frivilliga protokoll. På vissa punkter medför konventionen förändringar, eftersom den inte bara behandlar funktionshinder som en social fråga eller en hälsofråga, utan också som en rättslig fråga som handlar om mänskliga rättigheter. Detta dokument kommer att göra livet lättare för 650 miljoner funktionshindrade människor i hela världen, varav 50 miljoner är européer. Det är viktigt att vi arbetar för, slår vakt om och garanterar att våra funktionshindrade medborgares mänskliga rättigheter och friheter respekteras till fullo och på ett likvärdigt sätt.
Sirpa Pietikäinen  
EU är en av de viktigaste aktörerna på det internationella människorättsområdet. Unionen utför ett stort arbete genom att skapa opinion för mänskliga rättigheter, tillhandahålla utvecklingsbistånd och försvara demokratiska värden. EU:s nyligen offentliggjorda årsrapport om mänskliga rättigheter för 2008 innehåller en granskning av EU:s människorättsliga arbete på en rad områden.
I rapporten räknar man upp de många positiva åtgärder som vidtagits för att ge de mänskliga rättigheterna ett globalt genomslag. Åtgärderna är tyvärr ännu obetydliga jämfört med läget i dess helhet, och det återstår ännu mycket arbete innan de grundläggande mänskliga rättigheterna förverkligas i samma utsträckning överallt i världen.
I förra veckan höll FN:s generalsekreterare Ban Ki Moon ett anförande på 60-årsdagen av FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna. Han påminde oss alla om att behovet av förklaringen om de mänskliga rättigheterna är lika stort i dag som när den formulerades 1948. Han sade: ”Vi står i dag inför lika skrämmande utmaningar som de människor som ursprungligen utarbetade förklaringen.”
EU gör en viktig insats, men det är ändå angeläget att vi i EU hejdar oss och på allvar granskar våra människorättsåtgärder. EU:s människorättspolitik präglas tyvärr ännu inte av den beslutsamhet, konsekvens och uthållighet som man har rätt att kräva av en engagerad förkämpe för människorätten.
Vi måste sätta stopp för att människorätten i världen steg för steg eroderas bort. EU:s medlemsstater har bildat en union som bygger på gemensamma värderingar, och EU har därför en särskild skyldighet att driva igenom de mänskliga rättigheterna i hela världen. Om vi inte vidtar konkreta åtgärder utan nöjer oss med att avge förklaringar, är detta bara tomt prat.
