Genoptagelse af sessionen
Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt torsdag den 7. november 2002, for genoptaget.

Formanden.
Det endelige forslag til dagsorden som opstillet af Formandskonferencen på mødet torsdag den 14. november 2002 i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 110 og 110a er omdelt.
Vedrørende mandag

Hautala (Verts/ALE).
Hr. formand, De skal være opmærksom på, at det er meget tåget omkring Strasbourg, og at mange medlemmer ikke er nået frem. Nogle af dem vil være kede af ikke at kunne deltage i forhandlingen om Medina Ortegas betænkning om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse. Jeg vil derfor bede Dem overveje at udskyde denne forhandling til senere på aftenen. Jeg har ladet mig fortælle, at en bus kører folk hertil fra Bruxelles, og at den forventes at ankomme ca. kl. 20.30. Fru Malliori, der er ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, sidder i bussen, og det er højst beklageligt, hvis ikke hun kan deltage i forhandlingen.
Formanden.
Jeg ønsker ikke at tage stilling til vejrsituationen nu, men vi kan vende tilbage til den senere.
Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE).
Hr. formand, spørgsmålet drejer sig om dagsordenen generelt - jeg ved ikke, om det drejer sig om mandagens. Som bekendt har Prestige, der ikke har gjort sit navn ære, lækket flere ton råolie ved de spanske kyster, hvilket ikke alene har forårsaget en over 200 km lang oliepøl, men også en dyb bekymring for miljøet og økonomien for mere end 5.000 berørte familier.
Derfor beder jeg, hr. formand, da jeg mener, at Parlamentet bør have forståelse for vores borgeres bekymringer, om, at De på dagsordenen medtager en erklæring fra Kommissionen, fulgt af en forhandling, hvor vi kan undersøge omstændighederne bag ulykken, dens årsager og de foranstaltninger, som EU skal træffe, for at det ikke sker igen, og de mulige betingelser for, at EU udviser solidaritet.
Jeg ved ikke, hr. formand, om det kan komme på dagsordenen mandag eller torsdag på grund af Kommissionens erklæring om klimaændringer, men jeg vil gerne gøre det klart nu, at vi, hvis de øvrige politiske grupper er enige, kan tage det med på dagsordenen.
Formanden.
Jeg forsøger at arbejde mig systematisk gennem vores uge. De har foregrebet noget, som Deres gruppe og andre grupper har foreslået som en ændring af dagsordenen for torsdag. Jeg vil bede alle parlamentsmedlemmer, der har bemærkninger til dette emne, om at gemme dem til på torsdag. Men jeg tager Deres forespørgsel til efterretning.
Medina Ortega (PSE).
Hr. formand, jeg forstår godt fru Hautala, og jeg vil gerne have, at der er så mange medlemmer som muligt, der deltager i forhandlingen, men jeg synes ikke, at fru Hautalas spørgsmål er relevant, for i øjeblikket er der tilsyneladende en række kolleger, som er på vej hertil i bus. Vi ved ikke, hvornår de ankommer, og når de ankommer, er de formentligt helt udmattede. De ved ikke engang, om de kommer til at deltage i forhandlingen eller ej. Hvis forslaget gik ud på, at forhandlingen skulle finde sted i morgen, ville jeg synes, at det var bedre, men at udsætte den til sidst på dagen i dag, med de stakkels mennesker, der ikke engang ved, hvad de skal gøre, synes jeg ikke er hensigtsmæssigt. Så jeg synes, at vi enten skal holde forhandlingen nu, eller også skal vi udsætte den til en anden dag i denne uge.

Formanden.
I morgen er helt umulig. Det er allerede så godt som umuligt at nå igennem dagsordenen, uden at der tilføjes endnu en betænkning. Efter at have lyttet til ordføreren, og i betragtning af at sådanne anmodninger skal indgives til Parlamentets tjenestegrene mindst en time inden mødets åbning, finder jeg det bedst at fortsætte.
Jeg beklager imidlertid, at fru Hautala og Parlamentet som helhed i dag står i denne situation, hvor vi ikke kan sikre os tilstedeværelsen af kolleger, der tog tidligt hjemmefra i forventning om at kunne deltage i en forhandling.
González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg forstår de grunde, De netop har nævnt, men fru Malliori er som nævnt af fru Hautala ordfører for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik i denne meget vigtige forhandling om tobaksreklame, og De ved udmærket, hr. formand, at spørgsmål om tobaksreklame altid er konfliktfyldte, og der er meningsforskelle mellem Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. Derfor bad fru Hautala om, at betænkningen blev udsat lidt, så medlemmerne får mulighed for at nå frem. Jeg ved ikke, om det er umuligt, men naturligvis, hvis ordføreren ikke er enig ? Jeg har forståelse for vanskelighederne, men det er vigtigt for Parlamentet, at fru Malliori er til stede, da hun er ordfører for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitiks udtalelse i denne sag.

Formanden.
Jeg ønsker ikke at trække debatten i langdrag, og jeg erkender fuldt ud problemet. Hovedordføreren har foreslået i dag eller i morgen. Der har vi ikke noget valg - i dag er den eneste mulighed. Jeg accepterer imidlertid, at udvalgene kan have forskellige synspunkter. I lyset af de usædvanlige omstændigheder og fraværet af ordføreren fru Malliori vil jeg opfordre Miljøudvalget til at sørge for, at en af de personer, der har deltaget i forhandlingerne, og som stemte i udvalget, kan fremsætte en rimelig redegørelse for udvalgets synspunkter under aftenens forhandling.
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, jeg kan se, at der på dagsordenen for i dag er fem eller seks mundtlige spørgsmål i forbindelse med en forhandling om koncentration af medierne, og jeg tror, at praktisk taget alle os, der skal deltage i den, er til stede her.
Jeg har netop set, at Kommissionen er til stede. Hvis hr. Byrne er den kommissær, der skal besvare dette spørgsmål, vil jeg foreslå, at vi begynder med dette emne og derefter går over til betænkningen af Medina Ortega. Det ville være en fornuftig løsning.

Formanden.
At dømme ud fra kollegernes reaktioner er det et acceptabelt forslag. Vi vil derfor starte mødet med forhandlingen under ét om medier. Derefter følger forhandlingen om Medina Ortegas betænkning og den tilhørende udtalelse.
Vedrørende onsdag
Med hensyn til Rådets redegørelse om det sociale trepartsmøde har Rådet anmodet om at få den rykket frem på dagsordenen for onsdag, så den behandles umiddelbart efter redegørelsen om Pakistan.
(Parlamentet godkendte anmodningen)
Vedrørende torsdag
Fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater og Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance har jeg modtaget en anmodning om, at der på dagsordenen opføres en redegørelse fra Kommissionen om anvendelse af Erika-pakken om søfartssikkerhed på forliset af olietankskibet ud for Galiciens kyst samt om foranstaltninger til afhjælpning af de socioøkonomiske og miljømæssige følger heraf.
Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, vores gruppe har anmodet om forhandlingen om katastrofen i Galicien - ved de europæiske kyster - og jeg vil gerne forsvare denne holdning. Formændene for vores gruppe har skriftligt anmodet om denne forhandling. Jeg vil ikke komme med en bemærkning til forretningsordenen, men blot forelægge problemet før afstemningen.

Formanden.
Jeg har allerede tilkendegivet, at vi fra to grupper, herunder Deres egen gruppe, har modtaget en anmodning om en redegørelse. Der er ikke behov for en forhandling nu, men blot for en proceduremæssig afstemning om anmodningen fra PPE-DE-Gruppen og Verts/ALE-Gruppen om opførelse af redegørelsen på dagsordenen for torsdag.
(Parlamentet godkendte anmodningen)
Med hensyn til hr. Maatens betænkning for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, der i øjeblikket er opført under afstemningstiden kl. 12.00 i henhold til forretningsordenens artikel 110a, har jeg modtaget en skriftlig indsigelse fra Verts/ALE-Gruppen mod anvendelsen af denne procedure. Gruppen ønsker at få en forhandling om Maaten-betænkningen opført sidst på dagsordenen for torsdag.
(Parlamentet forkastede anmodningen)
Mødeperioden december I (den 4. og 5. december i Bruxelles)
Ingen ændringer.

Med hensyn til morgendagens møde med parlamentsmedlemmer fra tiltrædelseslandene vil jeg bede de forskellige gruppeformænd indskærpe over for både vores medlemmer og kollegerne fra tiltrædelseslandene - hvis det lykkes dem at nå frem - at det er meget vigtigt, at ingen bruger eller tænder for deres mobiltelefoner.
Tolkningen bliver en enorm udfordring med så mange nye lande, og for at lette processen vil der blive brugt et infrarødt tolkesystem. Hvis nogen tænder for mobiltelefonen for at modtage tekstmeddelelser eller tale i telefon, vil det kunne forstyrre den tekniske transmission af tolkningen. Normalt opfordrer vi vores kolleger til ikke at bruge mobiltelefoner, men i morgen er det en absolut teknisk nødvendighed, at alle slukker for deres mobiltelefoner, inden de går ind i mødesalen.
Jeg gentager advarslen i morgen, men jeg vil sætte pris på, at grupperne tager det til efterretning. Jeg stoler på Deres samarbejde.
Med hensyn til de generelle transportproblemer, der har ramt de parlamentsmedlemmer, der skulle til Strasbourg i dag, har jeg modtaget en række breve fra forskellige myndigheder - fra luftfartsmyndighederne, fra borgmesteren og fra Air France. Jeg vil gerne læse et uddrag af brevet fra luftfartsmyndighederne:
Watson (ELDR).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Kan De bekræfte, om rensdyret var på jorden eller i luften på det pågældende tidspunkt?
Formanden.
Hvis jeg svarer på dette spørgsmål, vil der nok komme for megen munterhed over situationen.

Nogueira Román (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har bedt om ordet, fordi vores gruppe her til morgen skriftligt har anmodet Kommissionen om, at den gennemfører Erika-pakkerne i forbindelse med den frygtelige situation i Galicien på grund af Prestiges forlis.
Det er ikke tilfældigt, hr. formand, at ulykkerne med Erika og Prestige har fundet sted i henholdsvis Bretagne og Galicien. Begge områder bør beskyttes, især den europæiske Atlanterhavskyst.
Erikas forlis gav stødet til den lovgivning, vi kender. Forliset i Galicien bør få os til straks at gennemføre denne lovgivning. Vi kan ikke blive ved med at tillade, at tidsindstillede bomber som f.eks. Prestige sejler uansvarligt rundt i vores farvande, når de er så sårbare over for ulykker. De ruter, der går til Europa fra alle kontinenterne, går forbi Galicien. I den seneste tid har der været fire meget alvorlige ulykker af denne art ved den galiciske kyst, kaldet Dødens Kyst, som er et privilegeret sted.
Befolkningen håber, at de samfundsøkonomiske og økologiske skader vil blive afhjulpet, og at de berørte vil blive hjulpet, og at det undgås, at de 77.000 t, der endnu er i tankene i Prestige, oversvømmer vores kyster. Vi håber, at Kommissionen vil træffe øjeblikkelige beslutninger.

Formanden.
Jeg vil minde kollegerne om, at disse indlæg højst må vare ét minut.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Hr. formand, som galicer og som fiskerikoordinator for Parlamentets største gruppe glæder jeg mig over vores beslutning om, at Kommissionen kommer på torsdag og i detaljer forklarer os - for vi vil kræve detaljer - hvordan denne meget alvorlige ulykke har fundet sted.
Hr. formand, Galicien er farvet sort: dets strande, dets kyster, dets dyreliv, dets fisk, dets fugle ... og folk ser sort på fremtiden. Hr. formand, jeg vil gerne bede om, at De på vegne af Parlamentet viser solidaritet med de spanske og galiciske myndigheder og retter direkte henvendelse til dem. Vi påtager os på torsdag at anmode Kommissionen om støtte og efterforskning.
Jeg vil også gerne meddele, da Parlamentet i henhold til den nye forretningsorden ikke tillader, at vi stiller et beslutningsforslag, at jeg via Fiskeriudvalget vil stille et beslutningsforslag om at udpege europæiske beskyttede følsomme hav- og fiskeriområder, som tvinger fartøjer, der transporterer farligt gods, til at sejle længere væk fra disse områder, og om, at forpligtelsen til dobbelt skrog i denne type skibe, som er fastsat til 2015, bliver fremskyndet, og jeg vil bede om, at den bliver fremskyndet til 2005.
Hr. formand, jeg vil gerne sige til Dem som irer og kelter, at vi ikke kan tillade, at Europa endnu en gang lider under en sådan ulykke. Vi skal stramme kontrollen og forhindre, at vores miljø bliver ødelagt.
Miguélez Ramos (PSE).
Hr. formand, jeg taler på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe og som socialdemokratisk koordinator i Fiskeriudvalget og vil gerne henlede Parlamentets opmærksomhed på olieudslippet fra tankskibet Prestige, som de tidligere talere også har nævnt, og som fandt sted i sidste uge ud for kysterne i min region, Galicien.
I torsdags - ulykken skete i onsdags - stillede jeg et beslutningsforslag her i Parlamentet, og jeg stillede også to beslutningsforslag, fordi jeg mener, at der her er fælles interesser, nemlig miljømæssige interesser og fiskeriinteresser - som Fiskeriudvalget skal se på - og interesser i forbindelse med transport af farligt gods til søs, som Udvalget for Regionalpolitik, Transport og Turisme skal se på.
Tankskibet har allerede efterladt en 37 km lang oliepøl, som nærmer sig kysten, og paradoksalt nok sejler tankskibet, til trods for at det hedder Prestige - og De kan være sikker på, at det bliver et europæisk problem - under Bahama-flag, det har en rumænsk-filippinsk besætning, det er på vej fra Litauen - et ansøgerland - til Gibraltar, hvilket involverer et land i EU, en medlemsstat, i dette tilfælde Det Forenede Kongerige, og dets kaptajn var græsk.
Jeg beder om, at fællesskabsinstitutionerne skærper lovgivningen på området, at de overholder den gældende lovgivning, og at de ved denne slags katastrofer udviser europæisk solidaritet, som det skete i forbindelse med de naturkatastrofer, der fandt sted i sommers i fire medlemsstater.
Gorostiaga Atxalandabaso (NI).
Hr. formand, som en bemærkning til forretningsordenen vil jeg tale om en anden katastrofe. De Forenede Nationers Komité mod Tortur opererer på verdensplan, og hvert fjerde år offentliggør den resultaterne af sit arbejde og fremsætter henstillinger til signatarstaterne. Hidtil har Kongeriget Spanien ikke bestået denne prøve. Den spanske rapport for perioden 1997-2001 giver ingen garantier vedrørende isolationsfængsling eller isolation, der kan føre til mishandling og tortur, hvilket er hverdagskost i sager vedrørende Baskerlandet. Endvidere har alle undersøgelser af spanske tortursager ført til frikendelse af torturisterne.
Den spanske delegation fra indenrigsministeriet har ikke desto mindre konkluderet, og jeg citerer: "Antallet af benådninger kan ikke sammenlignes med antallet af retsforfølgninger, der inddrager politifolk sigtet for overtrædelse af menneskerettighederne" og "der var ingen benådningspolitik".
Rapporten om Spanien udsendes i morgen kl. 15.00. Jeg vil bede de politiske gruppers Formandskonference om at se nærmere på den.
González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg troede, at forhandlingen om Prestige skulle finde sted på torsdag, men jeg ser, at alle grupperne kommer med indlæg, og jeg ønsker ikke, at min gruppe, på hvis vegne hr. Salvador Jové Peres eller jeg vil tale på torsdag, ikke giver sin holdning til kende og sige det, jeg synes, der bør gøres.
Vi skal ikke kun beklage det, der sker nu, som i sig selv er svært at gøre noget ved, for det er som nævnt af mine kolleger en økonomisk katastrofe for alle fiskerne og skaldyrsfiskerne, vi skal også gøre os klart, at det er en økologisk katastrofe. Når det foreslås at skærpe lovgivningen, bør vi alle stemme for. For øjeblikket drøfter Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik et meget vigtigt direktiv, hvis ordfører, hr. Papayannakis, er medlem af vores gruppe. Dette direktiv drejer sig om ansvaret for skader på miljøet. Efter min opfattelse er dette spørgsmål meget vigtigt. Nu må vi se, hvordan medlemmerne stemmer i de næste par måneder.

Kinnock, Glenys (PSE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Som De ved, skal Den Blandede Parlamentariske Forsamling starte næste mandag i parlamentsbygningen i Luxembourg. Jeg kan forstå, at Formandskonferencen har sendt et rimeligt skarpt brev til de belgiske myndigheder om udsigten til, at to medlemmer af den zimbabwiske delegation vil være på visumspærrelisten. Jeg kan forstå, at der nu er udstedt visa til de to ministre fra Zanu-PF, og at de forventes at ankomme til Bruxelles i morgen.
Hr. formand, kan De give os en antydning af, hvad Europa-Parlamentet nu agter at gøre i denne meget alvorlige sag?

Formanden.
I lyset af Parlamentets beslutninger, som vi umiddelbart efter Formandskonferencen præsenterede for de belgiske myndigheder - der allerede havde udstedt visa og ikke ønskede at trække dem tilbage - vil jeg foreslå, at Formandskonferencen vurderer den aktuelle situation igen i denne uge. Vi skal diskutere Parlamentets valgmuligheder i henhold til dets beslutninger og i overensstemmelse med behovet for en sammenhængende opfølgning på dets beslutninger og overveje at erklære disse to personer personae non gratae med hensyn til adgang til selve Parlamentet.
Hvis Formandskonferencen træffer en sådan beslutning, vil den viderebringe den til de belgiske myndigheder og myndighederne i Zimbabwe. Det vil jeg personligt foretrække. Under alle omstændigheder garanterer jeg, at sagen vil blive taget op på Formandskonferencen. Det er op til Formandskonferencens flertal at træffe passende foranstaltninger og derefter videregive afgørelsen til Dem og de øvrige parlamentsmedlemmer samt folk uden for Europa-Parlamentet.

Van Orden (PPE-DE).
Hr. formand, som en bemærkning til forretningsordenen vil jeg tilslutte mig de netop fremsatte bemærkninger, men jeg vil også foreslå, at hvis Den Blandede Parlamentariske Forsamling agter at gå videre et andet sted, og de zimbabwiske ministre stadig er der, så vil jeg anbefale medlemmerne af Europa-Parlamentet ikke at deltage i forsamlingen, så længe disse ministre er til stede.
Formanden.
Jeg vil bede de medlemmer, der ønsker at forfølge sagen, om at gennemføre det forberedende politiske arbejde i deres respektive grupper i denne uge, så grupperne når frem til en klar politisk præference. En meddelelse om den præference vil blive fremsat på Formandskonferencens møde på torsdag.
Van den Berg (PSE).
Hr. formand, for fire uger siden bad jeg om støtte til indsatsen med at bjærge ligene fra de hundreder af ofre for Afrikas største skibskatastrofe i forbindelse med Joalas forlis ud for Senegals kyst. Hidtil er intet sket. Ifølge Kommissionen er der beretninger om religiøs modstand i Senegal imod en sådan bjærgningsproces. Det er angiveligt en teknisk vanskelig proces at bjerge ligene, og ifølge tidligere rapporter foretrækker præsident Wade at begrave ofrene i havet frem for at bjærge dem. Disse rapporter er imidlertid afløst af helt nye kendsgerninger. Ifølge min kontakt med senegaleserne foretrækker præsident Wade at bjærge ligene, og han har afsat et vist pengebeløb til formålet. Lokale dykkere har allerede bjærget mere end 200 lig. Det er således teknisk muligt, men der mangler yderligere finansiering. De senegalesiske slægtninge samt de mange slægtninge i Frankrig, Nederlandene og andre medlemsstater kan ikke leve med den skrækkelige tanke om, at deres kære ikke får en værdig afsked. Det er ikke et spørgsmål om religiøs modstand.
På egne vegne vil jeg bede Dem om atter at overbringe Kommissionen denne meddelelse som en absolut hastesag, for det handler om Afrikas største skibskatastrofe. Hvis det var sket ud for vores egne kyster, ville vi ikke et øjeblik have tøvet med at gribe ind. Disse mennesker fortjener en værdig bjærgning.
Formanden.
Jeg vil videregive den iagttagelse til de relevante myndigheder i Kommissionen. Jeg vil gerne fastslå, at jeg efter den seneste debat om denne sag på vegne af Parlamentet videregav vores dybeste medfølelse til de relevante myndigheder, hvilket formandskabet opfordrede os til på daværende tidspunkt.

Van Hulten (PSE).
Hr. formand, medlemsstatutten, en mundtlig forespørgsel til Rådet, figurerer nu på dagsordenen for mødeperioden i Bruxelles. Et mindretal i vores gruppe fandt det uklogt at stille Rådet dette spørgsmål på nuværende tidspunkt, fordi vi stadig selv diskuterer det, men der er truffet en demokratisk afgørelse. Jeg så i Formandskonferencens rapport, at De havde haft samtaler med medlemsstaternes premierministre. Jeg vil gerne bede Dem, hr. formand, om at skrive til de medlemmer af Europa-Parlamentet, der ikke deltager i konferencen, og fortælle dem om Deres kontakter og diskussioner med premierministrene, så vi også er rustet til den kommende opgave og ved, hvad vi taler om på plenarmødet den 4. december.
Formanden.
I lyset af Deres anmodning kan jeg kun sige, at jeg vil tage personlige skridt til at kontakte medlemmerne, inden disse forhandlinger.
I mellemtiden kan jeg blot sige, at jeg for første gang kunne melde tilbage til Formandskonferencen om resultaterne af de sonderende samtaler om medlemmernes statut, som jeg afholdt med de relevante myndigheder i Rådet på vegne af Formandskonferencen. På Formandskonferencens møde i torsdags besluttede man at opfordre ordføreren hr. Rothley til atter at forklare vores begreber og hans betænkning over for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked for på en endnu ikke fastsat dato at diskutere sagen og stemme om den i plenum. I mellemtiden kan vi overveje en mundtlig forespørgsel eller invitere Rådet til at fremsætte en redegørelse under den første mødeperiode i december.
Når jeg i løbet af ugen har haft lejlighed til at aflægge beretning til Præsidiet, der er det næste organ i rækkefølgen, efter at der er aflagt beretning til Formandskonferencen, vil jeg forsøge at sikre, at alle medlemmer får deres egen vurdering af vores undersøgelse.

Fatuzzo (PPE-DE).
Hr. formand, mens Strasbourgs brandmænd gik rundt i tågen og forsøgte at fange de ganske givet euroskeptiske rålam, der formentlig tilhører hr. Roger Helmann, fløj det fly, som jeg befandt mig i, i cirkler over byen, så jeg havde god tid til at læse og genlæse de italienske avisers beretninger om redegørelsen fra den italienske økonomiminister Giulio Tremonti om, at "EU skal beslutte sig vedrørende pensionerne".
Hvor magtfulde er vi europæere så egentlig? Vi kan selvfølgelig ikke standse de rensdyr, der løber omkring i tågen, men vi skal beslutte, hvad der skal ske med pensionerne. Jeg mener, at det er et tilfælde, hvor nærhedsprincippet vendes på hovedet. Når det passer staterne, så er det dem, der bestemmer. Når der er behov for at skære i pensionerne og få pensionisterne til at stramme bælterne ind, så passer det dem bedre at sige, at EU har truffet beslutningen. Mener De ikke, at De bør gøre noget, hr. formand?
Formanden.
Det er en meget klog iagttagelse fra Deres side hr. Fatuzzo.

Wallis (ELDR).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. På grund af de historiske forhandlinger, der vil finde sted i den mødeperiode, er der ingen spørgetid. Jeg havde forelagt Rådet et spørgsmål om lovgivningsproceduren og den måde, Parlamentet potentielt behandles på i forhold til det foreslåede direktiv om retshjælp.
Rådet agter at vedtage denne foranstaltning sidst på måneden på baggrund af en tekst, der ser anderledes ud, end da Parlamentet blev hørt. Dermed undgås den fælles beslutningstagning, der ville indtræffe i næste måned, samt Kommissionens stærke råd om, at Rådet skulle gennemføre en fornyet høring af Parlamentet.
Jeg vil gerne på vegne af Parlamentet vide, hvorfor Rådet ikke føler sig forpligtiget til at gennemføre en fornyet høring af os. Er det ikke helt i modstrid med det princip om gensidig respekt og god tro mellem institutionerne i lovgivningsproceduren, der er fastsat i traktaterne og godkendt af Domstolen? Hr. formand, det er alvorligt, og jeg vil bede Dem undersøge sagen nærmere.

Formanden.
Fru Wallis, Deres spørgsmål er noteret i spørgetidens fravær. Jeg vil følge Deres anmodning og se, om vi kan få Rådet til at svare på Deres substansspørgsmål.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen i fortsættelse af hr. van Hultens bemærkninger til onsdag den 4. december. Som medlem af Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked er jeg udmærket klar over den konstitutionelle og praktiske betydning af at udvikle statutten for medlemmerne - skønt jeg ikke selv ville have valgt netop denne fremgangsmåde.
Jeg bemærker imidlertid, at der på dagsordenen for den pågældende dag er vigtige forhandlinger om fiskeri - de første i årevis - på et kritisk tidspunkt for den europæiske fiskeindustri. Vælgere i hele Europa vil undres over, hvad Europa-Parlamentet tænker og gør ved det. Aviserne vil skrive, at Parlamentet udskød diskussionen, til efter den havde talt om sin egen løn. Det er en skandaløs situation. Jeg håber, at Formandskonferencen, hvis den fastholder sin dagsorden i den nuværende udformning, vil kunne ændre rækkefølgen og få fiskeriet - der er et meget vigtigt emne - foran forhandlingen om statutten for medlemmerne.
Formanden.
Hvis kollegerne ønsker at diskutere dette emne, kan de tage det op på Formandskonferencen på torsdag.
Jeg vil minde om, at vi netop har stemt om vedtagelsen af dagsordenen for Bruxelles-sessionen i december uden diskussioner, indvendinger eller forslag fra salen. Jeg har taget Deres bemærkninger ad notam. Det er stadig muligt for grupperne at se på rækkefølgen af emner for den pågældende dag.

Ludford (ELDR).
Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Det glæder mig, at de britiske og hollandske turister, der havde observeret fly i Grækenland, for nylig er blevet frikendt for spionagesigtelser, og at appelretten havde den nødvendige integritet til at rette op på det justitsmord, som den oprindelige dom repræsenterede for et år siden.
Jeg kan huske, at det tog mange år at rette tilsvarende fejl i sager i Det Forenede Kongerige i 1980'erne, og skønt et år er noget af en prøvelse for de tiltalte, glæder det mig, at det ikke tog længere tid. Men det er et faktum, at retsforfølgningen aldrig skulle have fundet sted, og at forløbet skabte stor bekymring vedrørende behandlingen af sagsøgte og rettergangsstandarder. Det er derfor vigtigt, at vi kommer videre med den dagsorden til fremme af høje proceduremæssige mindstestandarder for retssikkerhed for de anklagede i straffesager, som Kommissionen fremsætter i en foreslået rammeafgørelse næste år. Vi skal også have mere substans i vores internationale menneskerettighedsforpligtelser i den europæiske menneskerettighedskonvention og chartret om grundlæggende rettigheder.

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, vi ser endnu en gang, hvordan der i medierne begynder at optræde forfærdelige billeder af sulten på Afrikas Horn. Vi vil endnu en gang se, hvordan disse billeder af hundredvis af børn, der er ved at dø af sult, oversvømmer os, uden at vi planlægger en særlig forhandling om sulten i verden. Der kommer også allerede sådanne billeder fra Argentina, og vi gør for lidt, og vi gør det for sent ligesom sidste gang.
Derfor vil jeg gerne, hr. formand, bede Dem om at sikre, at vi ikke gør det samme, som vi gjorde i forbindelse med FAO's topmøde i Rom, det vil sige, at vi undlod at afholde en særlig forhandling om sult. Lad os planlægge en forhandling, lad os træffe en praktisk beslutning, og lad os at undgå, at historien gentager sig.

Langenhagen (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil sige noget kort om tankerulykken ud for den galiciske kyst. Der er igen tale om en skrækkelig, tragisk ulykke, som vi dog helt sikkert ikke har hørt det sidste om. For nogle få dage siden talte en repræsentant for Kommissionen om EMSA - Det Europæiske Søfartssikkerhedsagentur - i Lissabon og kom i den forbindelse også ind på konceptet om en europæisk miljøovervågning af kysterne. Det er et krav, vi har stillet i nu 10 år, men vi er ikke kommet ret meget videre. Jeg vil også gerne forhindre, at der sker noget i stil med det, der lige er sket i Tyskland.
I overensstemmelse hermed nedsatte vi for et år siden en havarikommando, som endnu ikke er trådt i kraft. I weekendens avis stod der, at man leder efter tre forskellige steder og så vil udvælge det bedste sted. Jeg vil gerne sige, at befolkningen forholder sig meget kritisk til dette, og jeg kan kun anmode Dem om, at vi i det mindste ikke tillader os sådanne brølere i europæisk regi.
Frassoni (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg vil gerne gøre Parlamentet opmærksom på noget, der skete i Italien torsdag aften. 20 "ikke-globale" aktivister blev anholdt og isolationsfængslet på grundlag af beskyldninger om f.eks. "omvæltning af det økonomiske system" eller for "at hindre institutionerne og regeringsrepræsentanterne i at udføre deres arbejde".
Det er forseelser, der har eksisteret i den italienske straffelov siden 1930'erne. De blev indført for at hindre anarkister og socialister i at udfolde deres politiske aktiviteter under fascismen. Hvis disse forseelser havde eksisteret i et kandidatland og var blevet bragt til alle EU-institutionernes kendskab, ville det pågældende land ikke have klaret sig godt i udvidelsesforhandlingerne.
Jeg mener, at dette spørgsmål er relevant for hele Europa, og at sådanne hændelser ikke må gentages - hverken med 15 eller 25 medlemsstater. Vi må også være opmærksomme på lignende situationer. Vi skal diskutere spørgsmålet eller i det mindste være opmærksomme på forekomsten af sådanne ting.
Thors (ELDR).
Hr. formand, jeg vil også på Den Liberale Gruppes vegne give udtryk for min medfølelse med det, der er sket i Galicien. Vi kender alle til magtesløshed. Personligt kiggede jeg på den internetside, hvor alle skibe burde være opstillet på lister, og søgte efter skibet Prestige. Det var der ikke, selv om det burde have været der.
Hr. formand, jeg beder Dem give Kommissionen besked om, at vi også gerne vil vide, hvilken andel Letland har i det, der er sket. Jeg ønsker endvidere, at vores lettiske kolleger skal kommentere dette, så vi kan få en drøftelse, eftersom skibet var på vej fra Letland til Gibraltar. Jeg går desuden ud fra, at disse lande burde følge gældende standarder. Samtidig beder jeg Kommissionen finde ud af, hvem rederen er. Jeg har forsøgt at finde ud af det i aviserne. Det er en oplysning, som vi har brug for, hvis vi skal følge op på situationen.
I forbindelse med de tidligere indlæg vil jeg påpege, at det på onsdag er dagen for konventionen om barnets rettigheder. Jeg synes, at vi bør højtideligholde dette, og vi bør sende en hilsen til Carol Belami.
Formanden.
Måske kunne vi bede Kommissionen om at tage Deres spørgsmål til efterretning forud for den erklæring, som Kommissionen fremsætter på torsdag.

Corbey (PSE).
Hr. formand, i dag så vi i lufthavnen, at naturen undertiden vender sig mod teknologien. For ikke bevidst at forstyrre naturen må vi udarbejde en effektiv klimapolitik. CO2-udledningen skal reduceres betydeligt. Et flertal i Parlamentet har i årevis plæderet for at videregive de miljømæssige omkostninger til forbrugerne. Miljøafgifter skal inkorporeres i flybilletpriserne - navnlig i transportsektoren. Hidtil har EU imidlertid svigtet, for der findes ingen klimaafgift.
Heldigvis er der også godt nyt. Mod et gebyr planter organisationen Trees for Travel træer, hver gang man har fløjet en tur. Efter hver flyrejse kan man købe et klimacertifikat for at modsvare flyets CO2-udledning. Trods en mangelfuld lovgivning har vi i det mindste mulighed for at lade vores ord følge af handling. Den hollandske delegation i De Europæiske Socialdemokraters Gruppe har besluttet at støtte dette initiativ og købe klimacertifikater i Strasbourg i denne uge i forbindelse med deres flyrejser. Jeg opfordrer formanden og de øvrige parlamentsmedlemmer, der ofte rejser med fly, til at gøre det samme.

Sánchez García (ELDR).
Hr. formand, som parlamentsmedlem fra en fjerntliggende søfartsregion vil jeg også gerne give udtryk for min solidaritet med de galiciske fiskere, der er berørt af den økologiske katastrofe på grund af Prestige.
For det andet vil jeg også gerne som medlem af Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme og som stedfortræder i Fiskeriudvalget sige, at der særlig er fire områder, der rammes hårdt af katastrofen. Derfor vil jeg anmode udvalget, og i særdeleshed ordføreren, hr. Izquierdo Collado, om at sikre, at vi i hvidbogen om transport for 2010 er opmærksomme på noget, der bekymrer mig, og som et kanarisk medlem, hr. Medina, i dag nævnte over for mig, nemlig at mange skibe, både fra EU og andre steder, ikke følger ruter, der går uden om de rent økonomiske områder i visse regioner, f.eks. Galicien.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende mundtlige forespørgsler:
O-0045/2002 - B5-0498/2002 af Watson om "Det indre marked: mediepluralisme og udvidelsen";
O-0053/2002 - B5-0499/2002 af Barón Crespo, Rocard, O'Toole, Paasilinna, Volcic og Junker om mediekoncentration;
O-0080/2002 - B5-0500/2002 af Echerer, Cohn-Bendit, Frassoni, Rühle og Lambert om mediekoncentration;
O-0082/2002 - B5-0501/2002 af Bertinotti, Manisco og Fraisse oom mediekoncentration;
O-0083/2002 - B5-0502/2002 af Segni, Abitbol, Almeida Garrett, Bodrato, Bayona de Perogordo, Louis Bourlanges, Cocilovo, Collins, Cornillet, Coûteaux, Crowley, De Mita, Deprez, Dimitrakopoulos, Fatuzzo, Martín, Ferrer, Fitzsimons, Hatzidakis, Hyland, Kuntz, Marini, Mastella, Messner, Sanz, Ó Neachtain, Arburúa, Pacheco Pereira, Pisicchio, Avilés Perea, Ruiz, Pronk og Sacrédeus - om koncentration og pluralisme i mediesektoren;
O-0084/2002 - B5-0503/2002 af van Velzen, Hieronymi, Beazley og Mauro om beskyttelse af mediernes frihed og pluralisme i en udvidet Europæisk Union.

Watson (ELDR).
Hr. formand, i 1997 begyndte man at bruge modeordet "konvergens" om den proces, hvorved fastnet- og mobiltelefoni samt fjernsyn og internet i stigende grad smeltede sammen. Kommissionen vedtog en meget omtalt grønbog om dette emne, der lovede en fager ny verden af horisontal regulering på tværs af platforme. Virkeligheden var langt mere prosaisk. Konvergensen indtraf ikke helt i det forventede omfang, og Kommissionen begrænsede sig stort set til at revidere lovgivningspakken om telekommunikation for at tage hensyn til den nye teknologi.
Siden da har vi imidlertid været vidne til en bølge af fusioner og overtagelser på medieområdet, hvilket har resulteret i kæmpekoncerner såsom AOL Time Warner, CBS, Viacom og Vivendi Universal. Alligevel har Kommissionen ikke foretaget grundige undersøgelser af ejerskab af flere forskellige medietyper og mediekoncentration siden opfølgningen på grønbogen om pluralisme og mediekoncentration i 1994.
Kommissionens tavshed om et så vigtigt emne er påfaldende, fordi Europa-Parlamentet har efterlyst et direktiv om lige konkurrence og mediepluralisme siden 1990'erne. Jeg erkender, at reguleringen af medier er et meget følsomt emne. Mediebranchen er helt speciel og central for vores kultur og eksistensform. Alsidige og pluralistiske medier er grundlæggende for demokrati, frihed og kulturel mangfoldighed. Men i lyset af tendensen i retning af mediekoncentration og visse mediekonglomeraters dominans finder min gruppe, at det er på høje tid at vende tilbage til dette emne.
Hvilke principper skal ligge til grund for vores fremgangsmåde? Vi skal først og fremmest erkende, at blomstrende medier er kendetegnende for et frit samfund. Hvis kontrollen med medier bliver koncentreret på nogle få hænder, udgør det en fare for demokratiet. Medierne skal være så tilpas forskelligartede, at alle væsentlige synspunkter i samfundet er repræsenteret. Ellers er der en fare for, at dominerende medieaktører kan begrænse adgangen til information og dermed flytte den offentlige opinion.
Det er også vigtigt at undgå mediekoncentration af hensyn til økonomien. Nogen har hævdet, at en egentlig monopolstilling er umulig med den voldsomme vækst i forskellige medietyper, herunder digital-, satellit- og kabel-tv samt internettet. Mange af disse forskellige kommunikationskanaler kontrolleres imidlertid af de samme mediekonglomerater, der dermed kan krydspromovere deres tjenester og give incitamenter til eller presse annoncører til at købe plads eller sendetid i andre medier, som de også kontrollerer.
Sidst, men ikke mindst har mediekoncentrationen følger for vores kulturelle mangfoldighed. I et Europa, der er domineret af nogle få store aktører, risikerer visse regioner, kulturer og minoritetsgrupper at få dårligere adgang til medierne. Det er mere sandsynligt, at alsidige medier vil have et mere lokalt og originalt indhold, hvorimod store mediegrupper måske ikke kan stå for fristelsen til at fylde sendefladen med billige importerede programmer og genudsendelser.
For ELDR-Gruppen er der ingen tvivl om, at vi atter bør tage dette emne op. Jeg har nu følgende spørgsmål til Kommissionen: Hvad foreslår Kommissionen, at vi gør? Hvis kommissæren, som jeg kunne forvente, siger, at der ikke er noget juridisk grundlag for en indsats, så vil jeg minde ham om de artikler i traktaten, der omhandler det indre marked. Jeg vil også minde ham om, at artikel 11 i chartret om grundlæggende rettigheder garanterer mediepluralisme, og hvis det charter integreres i en ny forfatningstraktat, sådan som De Liberale håber, vil det så ikke udgøre det nødvendige juridiske grundlag for en indsats? Vi Kommissionen påtage sig at fremsætte en hvidbog til opdatering af dens meddelelse fra 1994 i lyset af den teknologiske forandring og udvikling inden for dette område?
Jeg mener ikke, at vi kan ignorere de farer, som mediekoncentrationen udgør for vores samfund. Medieejerskabets magt strækker sig nu ofte på tværs af landegrænserne. I betragtning af at frie og alsidige medier har vital betydning for vores kontinents demokrati, velstand og kulturelle levedygtighed, er det på høje tid, at politikerne lever op til deres ansvar og vender tilbage til dette emne.
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, min gruppe har rejst dette spørgsmål om koncentration af medierne, og jeg må sige, at jeg glæder mig meget over, at initiativet er blevet udbredt til hele Parlamentet, for vi synes ikke, at dette er et spørgsmål om partier eller grupper, men at det drejer sig om en sag af forfatningsmæssig interesse for EU.
Vi har gjort det, fordi Kommissionen for 10 år siden præsenterede en grønbog om pluralisme og det indre marked, og den foreslog - den udarbejdede endda - et forslag til direktiv om at harmonisere de nationale love om ejendomsretten til medierne. Siden da er der ikke sket noget, og Kommissionen, som har monopol på initiativretten, bør også vise, at den fortjener den.
I løbet af disse 10 år er der sket meget. Teknologisk set er der sket store fremskridt - fra internet til skrevne medier, kabel-tv, satellit-tv, digital teknologi - der har ændret hele billedet. Der har også fundet en grænseoverskridende koncentration sted, som gør, at der er navne, der vinder udbredelse, og som repræsenterer medierne i hele Europa, f.eks. Murdoch og Berlusconi. Der er også nogle, som er faldet bort undervejs, f.eks. Messier og Kirsch, og andre, der er på vej op, som f.eks. Bloomberg. Vi skal også være opmærksom på udviklingen i USA, hvor de føderale myndigheder foretager tilpasninger, så de kan styrke USA's teknologiske kapacitet.
Men, hr. formand, min gruppe synes under alle omstændigheder, at dette primært er et demokratisk spørgsmål, for det drejer sig om en af grundpillerne i det system, vi lever i, nemlig beskyttelse af ytringsfriheden, som er en af hjørnestenene i et demokratisk samfund. Jeg tænker ikke kun på den ytringsfrihed, vi forsvarer som politikere, men på alle borgernes, alle mediemedarbejdernes og alle mediernes ytringsfrihed, for det giver ingen mening, at vi altid er fortalere for, at der skal være mere demokrati for de ansatte i andre sektorer, men ikke i denne. Dette skal også udbredes til kandidatlandene, hvor bekymringen for tabet af mediernes nationale karakter vokser.
Tillad mig, hr. kommissær, at jeg optræder som djævelens advokat. Jeg nævnte, at der ikke er sket fremskridt i de sidste 10 år. Hvorfor er der ikke det? Det ville være interessant at undersøge. Er det, fordi det er meget vanskeligt? Den europæiske opbygning har altid været en udfordring, og jeg vil derfor sige, at hvis der var brug for et direktiv eller for at få behandlet spørgsmålet i 1992, så er det endnu mere nødvendigt nu.
For det andet - og det er et andet af de spørgsmål, vi rejste - er der nogen, der synes, at der ikke er tilstrækkeligt retsgrundlag. Men for 10 år siden syntes vi, at det var tilstrækkeligt. Det kunne være interessant at få Kommissionen til at forklare os det, og hvis ikke, at den fortæller os, om det f.eks. er hensigtsmæssigt, at dette spørgsmål bliver betragtet som et spørgsmål om grundlæggende rettigheder i Kommissionens forslag til konventet.
Endelig er vi, hr. formand, klar over, at dette er et af de spørgsmål, der kaldes tværgående. Jeg glæder mig meget over, at det er den ansvarlige kommissær for beskyttelse af forbrugernes rettigheder og sundhed, der skal besvare spørgsmålet, for vi får altid at vide, at det er et spørgsmål om det indre marked eller konkurrence. Det drejer sig ikke kun om det. Det drejer sig om konkurrence, det indre marked, kultur og grundlæggende rettigheder. Jeg havde forestillet mig, at der kunne komme fire kommissærer, og jeg er blevet glædeligt overrasket over at se hr. Byrne, der ud over at skulle forsvare os forbrugere mod denne ukontrollerede invasion af ikke kun audiovisuelle budskaber, som ofte er sublime, men også mod den ukontrollerede reklame og mod reklamemonopoler.
Jeg håber derfor, at forhandlingen i dag, som alle Parlamentets grupper deltager i og viser interesse for, betyder et skridt fremad, den bryder med disse 10 års tavshed og gør det muligt for Kommissionen at udøve sin initiativret i forbindelse med et grundlæggende spørgsmål ansvarligt.
Echerer (Verts/ALE).
Hr. formand, siden 1992 har vi haft disse drøftelser om det varme emne mediepolitik, og Europa-Parlamentet har altid haft en demokratisk-politisk tilgang til dette emne. Siden 1997 har der så været larmende tavshed. Men nu ser det ud til, at Europa-Parlamentet er vågnet af sin tornerosesøvn, og det vil jeg gerne gratulere med.
Nu vil jeg gerne tale på min gruppes vegne. Jeg vil gribe fat i to væsentlige punkter, som de foregående talere - hvis argumentation jeg kun kan være enig i - var inde på. Balancen mellem iværksætteraktivitet på den ene side og journalistisk aktivitet og kreativitet hos producenter af indhold på den anden side er ikke længere i orden. Vi må genskabe denne balance. Unionen, der havde erklæret dannelsen af det indre marked for et af dens prioriteter, må i denne proces mellem konsolidering og koncentration påtage sig sit politiske ansvar. Vi liberaliserede jo ikke, det vil sige brød ikke mediemonopolerne, for nogle år siden for derefter at skabe nye mediemonopoler. Den økonomiske mangfoldighed er lige så truet som mediepluralismen. Vi skal især have opmærksomheden henledt på mangfoldigheden af koncentrationer.
Det andet punkt, der ligger min gruppe meget på hjerte, er følgende: En af demokratiets søjler er magtdelingen. Vi har med held adskilt kirke og stat, og nu mener jeg, vi skal give os i kast med adskillelsen af medier og politisk magt. Der er her tale om en europæisk forfatningskultur, især forud for udvidelsen.
Jeg har et konkret spørgsmål til Kommissionen: I 1997 forsvandt direktivet om medieejendom igen i skufferne - muligvis på grund af politisk pres, det ved vi ikke. På europæisk plan har vi brug for et bedre retsgrundlag, det ved vi, det hørte vi allerede for fem år siden, det er ikke nødvendigt at gentage det. Hvorfor har Kommissionen så ikke foretaget sig noget endnu? Vi er jo alle bevidst om disse problemer. De er ikke nye, vi behøver ikke opfinde hjulet igen. Kære Kommission, det er nødvendigt at handle! Jeg gentager: Jeg støtter de foregående taleres argumentation. Og som hr. Barón Crespo sagde: Mediepolitik er ikke et spørgsmål om partitilhørsforhold. Vi må ikke tillade, at det bliver et spørgsmål om partitilhørsforhold.
Formanden.
Fru Fraisse er ikke til stede, sandsynligvis på grund af de transportproblemer, vi alle lider under i dag. Jeg giver derfor ordet i et par minutter til hr. Segni.

Segni (UEN).
Hr. formand, jeg og 32 andre parlamentsmedlemmer har stillet et spørgsmål, hvori vi opfordrer Kommissionen - i lyset af det faktum, at medierne og i særdeleshed fjernsynet er et område, hvor magtmisbrug udgør en alvorlig trussel imod det civile og demokratiske livs tilfredsstillende funktion, samt i betragtning af at sådanne hændelser forekommer i mange lande - til at genoptage den proces, der blev afbrudt i 1994, og arbejde hen imod et direktiv på området.
22 af de 39 underskrivere kommer fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristlige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, og andre kommer fra Gruppen Union for Nationernes Europa, hvilket som tidligere nævnt viser, at der ikke er tale om særlige partipolitiske interesser men om bekymring hos alle dem, der bekymrer sig om den liberale stats grundlæggende principper.
Det kan godt være, at vi italienere er særligt følsomme på dette område, men jeg vil bede parlamentsmedlemmerne om at vise forståelse. Jeg vil spørge de tyske parlamentsmedlemmer fra alle partier, om de ikke ville være bekymrede, hvis deres kansler, Gerhard Schröder, ejede alle private tv-net, et af de største tidsskrifter samt et af de store dagblade. Jeg vil spørge de britiske medlemmer, hvis de agter at deltage i debatten, hvordan de ville reagere, hvis Tony Blair offentligt havde krævet at få fjernet tre berømte BBC-journalister, og fik sit ønske opfyldt i løbet af nogle få måneder.
Jeg har ikke bragt dette på bane, fordi det er problemer, som Europa skal løse - de opstod i Italien, og vi italienere skal selv løse dem - jeg nævnte det, fordi det, der sker i Italien, er forskellig fra situationen i andre lande, men der er alligevel én fællesnævner, nemlig mediekoncentrationen, der er ved at blive et verdensomspændende fænomen, der truer mediepluralismen og dermed friheden. Som det allerede er blevet sagt, skal der skelnes mellem politik og mediereportager. Skønt det ikke ved lov falder ind under Kommissionens ansvarsområde, er det et fælles træk for samfundene overalt i Europa. Derfor har vi fremsat sagen for Kommissionen.
Hieronymi (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, sikringen af informations- og ytringsfriheden samt pluralismen er et centralt anliggende for EU. De hører til vores grundlæggende værdier, og konventet indarbejder dem forhåbentlig på prominent sted i vores fælles forfatning.
Fordi det forholder sig sådan, har Europa-Parlamentet i de forgangne år beskæftiget sig stadig mere intenst med disse spørgsmål og målt gennemførelsen af dem på den faktiske udvikling i EU og i medlemsstaterne. Jeg mener ikke, man kan sige, at Parlamentet har sovet. Her skal ikke kun nævnes året 1997, jeg vil også gerne minde Dem alle om, hvad vi i EU i fællesskab besluttede i 2000 i vores udtalelse om de grundlæggende spørgsmål inden for kommunikations- og informationssamfundet. Desuden vil jeg gerne henvise til vores fælles udtalelse om en revision af fjernsynsdirektivet i 2001. Her gav vi ikke efter. Men vi må også se realistisk på, hvordan tingene forholder sig. Resultatet har hidtil været klart og entydigt. Der er ikke andre muligheder for os end at differentiere. Mediemarkederne er stadig i vid udstrækning nationale markeder. Det står klart og tydeligt for de trykte mediers vedkommende.
For det andet forholder det sig sådan, at der inden for de elektroniske fjernsynsmedier i overvejende grad stadig er tale om nationale markeder.
For det tredje må vi erkende, at udviklingen er skredet fremad. Inden for de elektroniske medier, især hvor der anvendes digital teknik, vil der i stigende grad blive tale om en grænseoverskridende udvikling. Vi må koncentrere os om dette og holde nøje øje med, hvilke følger denne udvikling får for sikringen af ytrings- og informationsfriheden og mediepluralismen i EU og medlemsstaterne.
Derfor har min gruppe, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, stillet Dem en forespørgsel, der er rettet mod netop denne udvikling. Vi beder Kommissionen om at udarbejde en grønbog om den aktuelle situation, der beskæftiger sig med den udvikling inden for det politiske, økonomiske og retlige medielandskab, der aftegner sig i Europa. Desuden beder vi Dem stille et forslag til, hvad der efter Deres mening er de mest passende tiltag, hvis vi skal opnå vores forhåbentlig fælles mål om at sikre medie- og meningspluralismen i EU.
Jeg tror, at hvis vi går sammen i denne retning, kommer vi sammen et væsentligt skridt videre på vejen til at sikre pluralismen i EU.
Byrne
Hr. formand, medierne spiller utvivlsomt en vigtig rolle i den løbende kontrol med den offentlige såvel som den private magt. Mediepluralisme er derfor utroligt vigtig og helt central for vores demokratiske samfunds virke. Det er i sandhed en af EU's grundlæggende værdier som angivet i artikel 11, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder, der indeholder en udtrykkelig henvisning til beskyttelse af mediepluralisme.
Med hensyn til dette emne kan jeg kun tilslutte mig Deres bemærkninger vedrørende udviklingen inden for mediesektoren i de seneste 10 år. Jeg vil tilføje, at mens seerne fokuserer på nogle få programmer, har de europæiske borgere rent faktisk et meget stort udvalg takket være en række forskellige teknologier.
I disse nye omgivelser har Kommissionen brugt de tilgængelige instrumenter. Ved gennemførelsen af konkurrencelovgivningen støttes konkurrencefriheden inden for medier, specielt inden for innovative medietjenester såsom internettet og UMTS. Endvidere anvender Kommissionen fusionsbestemmelserne, der skal kontrollere mediekoncentrationen fra en økonomisk synsvinkel. Desuden vedtog EU's lovgivere på baggrund af Kommissionens forslag direktivet om fjernsyn uden grænser, direktivet om satellit- og kabel-tv samt direktivet om adgangsstyrede og adgangsstyrende tjenester, der omhandler forskellige aspekter af grænseoverskridende fjernsynstransmissioner.
De lovgivningsmæssige rammer blev yderligere suppleret med direktivet om e-handel, der blev vedtaget i 2000, og som havde til formål at fremme grænseoverskridende tilvejebringelse af nye interaktive medietjenester, der blev fordelt på punkt-til-punkt basis.
Endelig blev Kommissionens forslag om fælles rammebestemmelser for liberalisering af elektroniske kommunikationsnet og -tjenester vedtaget i marts i år. En af de vigtigste målsætninger med dette forslag var at åbne adgangen til elektroniske kommunikationsnet, herunder også dem med transmitterende indhold. Til dette formål indeholder den bestemmelser om, at udbydere, der har en stærk markedsposition, kan blive bedt om at opfylde ex ante-forpligtelser vedrørende gennemsigtighed, ikke-diskrimination, regnskabsmæssig adskillelse og adgang til eller brug af specifikke faciliteter.
Kommissionen overvåger nøje gennemførelsen af disse direktiver i ansøgerlandene samt i medlemsstaterne for at sikre, at den nationale medielovgivning forbliver i overensstemmelse med fællesskabsretten.
Mens de eksisterende fællesskabsretsakter utvivlsomt har en positiv betydning for beskyttelse af pluralismen, må det siges, at formålet med dem er at sikre en vis økonomisk balance mellem aktørerne i forbindelse med det indre marked. Disse instrumenter påvirker direkte mediesektoren som et erhvervsområde og ikke - eller i det mindste kun meget indirekte - som et middel til at levere informationer til borgerne.
Denne situation skyldes det faktum, at skønt pluralisme er anerkendt som en grundlæggende frihedsrettighed i EU, er den ikke en af de opgaver, der er fastsat for Det Europæiske Fællesskab i medfør af traktatens artikel 2. Det bekræftes i artikel 21 i fusionsforordningen, ifølge hvilken medlemsstaterne kan forbyde en fusion med henblik på at beskytte pluralisme, selv i tilfælde hvor fusionen er godkendt af Kommissionen. Følgelig vil ethvert nyt initiativ baseret på det indre markeds friheder støde på den samme begrænsning som de instrumenter, jeg har nævnt, og de vil ikke opretholde pluralismen per se.
Det er også et spørgsmål, om et sådant initiativ kan retfærdiggøres under henvisning til eksisterende traktatbestemmelser. Kommissionen kender ikke til konkrete hindringer for at udøve de grundlæggende frihedsrettigheder i EF-traktaten - specielt etableringsfriheden og retten til fri udveksling af tjenesteydelser i overensstemmelse med artikel 43 og 49 - inden for mediesektoren på grund af nationale bestemmelser til beskyttelse af pluralisme per se. Endvidere skal ethvert initiativ have til formål at eliminere en betydelig konkurrenceforvridning. I henhold til Domstolens domspraksis er det prøverne for fællesskabsaktioner på grundlag af artikel 95, der omfatter foranstaltninger til fremme af det indre markeds funktion.
Vi skal også overveje, om et sådant initiativ vil overholde subsidiaritetsprincippet, da formålet med lovgivningsforslag baseret på det indre markeds friheder i alle tilfælde må være at opstille hindringer for grænseoverskridende tjenesteydelser, ikke at fastsætte bestemmelser for særlige situationer i medlemsstaterne.
Med hensyn til, om det er ønskværdigt, at den europæiske menneskerettighedskonvention beskytter pluralismen generelt på EU-plan, vil jeg minde om, at Kommissionen ligesom Parlamentet mener, at chartret om grundlæggende rettigheder skal inkorporeres i grundtraktaten og forankres i forfatningen.
Afslutningsvis vil jeg minde om, at Europarådet bl.a. har til formål at bevare kulturel pluralisme og mediediversitet. Det kunne være ønskværdigt med et tættere samarbejde med denne institution for at fremme beskyttelsen af pluralismen i Europa.
Paasilinna (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, der er ikke behov for et diktatur baseret på militær magt i informationssamfundet, hvis de samme hænder råder over en vedholdende megamagt, en kæmpekoncern, der udøver kontrol via medier, økonomi og politik. Det er det 21. århundredes diktatur. Hvis et lands leder f.eks. har magt over to nationale tv-kanaler og dermed næsten alle landets seere, og hvis den pågældende leder bevidst udøver en kontinuerlig, manipulatorisk og hypnotisk kraft via disse kanaler, så er der tale om et informationssamfundsoligarki. En sådan omgang øregas kan også gøre en ende på konkurrencen. Når mediemaskineriet hele tiden fylder alle hjem med en meget omtalt leders præstationer i form af gallupundersøgelser, så er der tale om en slags evighedsmaskine, der holder sig selv kørende med en fornemmelse for egen berettigelse. Se blot, hvad der sker i Italien, som jeg agter højt.
Jeg har følgende grundholdning. Jo mere koncentreret mediekommunikationen er, desto flere rettigheder må journalisterne have i deres arbejde. Det er også forkert at sige, at en offentlig tjeneste altid er et monopol. Det er slet ikke tilfældet. Den kontrolleres af en broget samling sociale kræfter. I visse ansøgerlande kunne regeringen tænkes at intervenere, og i så fald er der ikke tale om en offentlig tjeneste, men om regeringskontrolleret fjernsyn. Konkurrence og markeder skaber ikke altid frihed eller pluralisme - nogle gange faktisk det stik modsatte. Situationen kan forværres som følge af koncentration. Frihandel er heller ikke nogen garanti for mangfoldighed. Markederne kan være selvregulerende, men de anvender bare andre regelsæt, der er udemokratiske og baseret på gensidig forståelse.
Kommissær Reding, vi beder Dem om at udarbejde et direktivforslag om mediekoncentration og dens indvirkning på kultur, mangfoldighed, ytringsfrihed og journalisters rettigheder. Kommissær Monti, vi vil bede Dem undersøge, om der er handlet i strid med konkurrencereglerne, og om en dominerende markedsposition er blevet misbrugt. Og kommissær Bolkestein, Dem vil vi gerne have til at undersøge, om koncentration, konvergens og de nye medier har en negativ indvirkning på det indre marked. Endelig vil vi bede Dem, kommissær Vitorino, om at undersøge, hvorvidt borgernes demokratiske og kulturelle rettigheder gennemføres. Vi vil også gerne spørge Kommissionen, hvorfor den ikke udarbejder det direktivforslag, vi alle ønsker. Det bør også diskuteres på EU-Konventet.
Andreasen (ELDR).
Hr. formand, et af de afgørende principper i et velfungerende demokratisk samfund er ytringsfriheden og adgangen til information. I dette hus har vi gang på gang understreget vigtigheden af åbenhed og transparens. Borgeren skal have adgang til information, som vedrører hans liv, så han kan deltage i den demokratiske debat og træffe sit valg.
I den proces spiller medierne en central rolle. Hvis de ikke fungerer, fungerer demokratiet heller ikke. I dag er der tendenser i mediesektoren, der giver anledning til bekymring. Den konsolidering, vi har været vidne til, kan medføre indskrænkning af mediernes pluralisme. Vi bekæmper monopoler, fordi vareudbudet forringes med deraf følgende nedgang i velfærd, og det samme gælder i mediemarkedet. Monopoler undergraver en demokratisk pluralisme og medfører nedgang i demokratisk velfærd. Før i tiden kunne partipolitiske medier, f.eks. aviser, kun udøve deres politiske censur inden for deres eget medie. De havde ingen kontrol over, hvad andre medier udsendte. Den trussel, vi står over for i dag, er en stærk konsolidering potentielt set. Den vil kunne medføre, at visse synspunkter overhovedet ikke repræsenteres i noget medie.
Som folkevalgte lovgivere står vi over for en følsom afvejning. Hvilke midler kan vi gribe til for at sikre frie og diverse medier uden samtidig at tilsidesætte et andet kardinalprincip i et demokratisk samfund - magtdeling. Vi vil opstille spilleregler, som sikrer en "level playing field" uden at pille ved selve indholdet. Det er nødvendigt, at vi i denne forsamling lever op til vort demokratiske ansvar og sikrer, at medierne lever op til deres.

Della Vedova (NI).
Hr. formand, som det allerede er sagt flere gange, er der utvivlsomt en sammenhæng mellem ytringsfrihed og demokrati, og jeg mener, at denne debat i det mindste må gøre Parlamentet og EU's institutioner mere opmærksomme på forbindelsen mellem demokrati og undertrykt ytringsfrihed og på den måde, hvorpå medierne bruges til at undertrykke demokratiet. Det er tilfældet i mange lande, som vi har økonomiske eller handelsmæssige forbindelser med - eksempelvis Irak, Kina, Cuba, Vietnam m.m. Det er bestemt også et problem for EU at sikre informationsfriheden som en garanti for ægte demokrati.
Jeg har to eller tre kommentarer i den forbindelse. For det første skal vi efter min mening være meget varsomme med at efterspørge EU-love og bede Kommissionen om at indføre visse restriktioner på et marked - det sammensmeltende telekommunikations- og mediemarked - der, og det må vi ikke glemme, ikke har kunnet modstå udfordringerne fra de internationale markeder, eftersom europæiske virksomheder skal kunne modstå udfordringerne fra de internationale markeder. Det kan være farligt at overlæsse et marked, der allerede kæmper - der er f.eks. sproglige og kulturelle hindringer, der gør det vanskeligt for virksomheder at vokse - med øgede byrder i form af tvang og restriktioner. 
Der er imidlertid et paradoks, som jeg gerne vil fremhæve i denne debat. Det er absurd, at vi, der - skønt vi ikke er medlemmer af de nationale parlamenter - er EU-institutionernes repræsentanter, koncentrerer os meget om markedsdynamik og markedskoncentration men helt undlader at nævne de magtfulde statslige medieselskaber i Europa.
Tag f.eks. Italien. Det er rigtigt at rette søgelyset mod situationen her, og det er rimeligt at bekymre sig om forholdet mellem medier og demokratiet, men der er ingen der nævner, at halvdelen af informationssektoren er i hænderne på staten eller med andre ord partierne. Det er tilfældet i næsten alle europæiske lande. Tror vi virkelig, at partierne bruger deres tv-net med behørig hensyntagen til informationernes pluralisme og borgernes ret til information, eller tjener de deres egne interesser og viderebringer detaljerede oplysninger?
Der er en anden dimension af alt dette, og her yder jeg min tribut til kommissær Van Mierts arbejde i den forrige Kommission. Eksistensen af statsejede tv-net skader medie- og informationsmarkedet. Statsejede tv-net optager plads, der kunne bruges til oprettelse af konkurrerende virksomheder, måske tilmed europæiske virksomheder, og de tilhørende afgifter og licensafgifter samt den tilhørende finansiering omdirigerer ressourcer, der kunne omfordeles på markedet og bruges til oprettelse af en flerhed af konkurrerende virksomheder.
Vi skal tænke over alt dette. Jeg mener også, at det ville være passende med en kommentar fra Kommissionen om disse ting - statsstøtte, konkurrence, misbrug af dominerende stillinger med videre på de indre markeder.

Formanden.
Fru Fraisse er nu nået frem til Parlamentet fra Basel, og jeg giver hende ordet for Den Europæiske Venstrefløjs Fællesgruppe/Nordisk Grønne Venstre.

Fraisse (GUE/NGL).
Hr. formand, det er korrekt, at vi blev omdirigeret til Mulhouse, og at vi var mange, der ankom i bus. Jeg beder Dem derfor venligst undskylde de vanskeligheder, som jeg måske forårsager ved dette indlæg.
Når det drejer sig om konkurrence og pluralisme, er jeg overrasket over, at vi i bund og grund stiller spørgsmålet ud fra to fuldstændig forskellige og modstridende synspunkter. Vi stiller på den ene side spørgsmålet ud fra vores landes, vores medlemsstaters synspunkt, hvor konkurrencen kan nå meget store højder, særlig i Italien, som alle her ved. På den anden side stiller vi spørgsmålet om pluralisme og konkurrence, og fra en række af kandidatlandenes synspunkt kan vi endda stille spørgsmålet om en enkelt informationskilde på bekostning af den pluralisme, der hyldes her, eftersom man hidtil har kunnet tro, at mediatiseringen i disse lande udelukkende var afhængig af denne eneste kilde.
Disse to yderpunkter i spørgsmålet om konkurrence er altså fuldstændig modstridende. Det er dog imidlertid disse to yderpunkter, vi skal tage i betragtning for at finde en balancegang mellem pluralismen og en vis koncentrering. Balancegangen er helt sikkert vanskelig, men det skyldes også - og jeg mener, at dette ikke er blevet fremhævet tilstrækkeligt hidtil - at det drejer sig om en offentlig tjenesteydelse. Det drejer sig altså ikke kun om konkurrencen mellem de private medier, for dette problem vedrører ligeledes den offentlige tjenesteydelse, og det er vores opgave at finde en balancegang mellem disse to.
Måske skal Kommissionen for at opnå denne balance vende tilbage til usikkerheden vedrørende et nødvendigt direktiv, som Europa-Parlamentet har spurgt efter i flere år. Kommissionen skal for øvrigt igen foretage en undersøgelse af mediernes situation, som har forandret sig grundlæggende i de seneste år. Den seneste undersøgelse om dette går faktisk nu tilbage til 1994. Vi anmoder derfor Kommissionen om at tage de nye vanskeligheder i betragtning og at stille et forslag til direktiv.
Måske skal vi også insistere på, at der findes en protokol til Amsterdam-traktaten om offentlig radio- og tv-virksomhed i medlemsstaterne. Protokollen er et uddrag af Amsterdam-traktaten, der i henhold til subsidiaritetsprincippet sikrer medlemsstaternes beføjelser vedrørende definitionen og organisationen af disse udsendelser samt deres finansiering i den udstrækning , hvor den ikke hæmmer konkurrencen. Det er endnu et eksempel på statens støtte, som naturligvis er betydelig, og som skal understreges og bevares. Derfor mener vi alle, der er samlet her og særligt i min gruppe, at det er nødvendig at vende tilbage til kravet om et direktiv.
I forbindelse med spørgsmålet om mediatisering kan spørgsmålet om indhold ikke undgås. Det er helt tydeligt, at der reelt findes en specifikation for markedet og for konkurrencen, hvilket er en specifikation, der hænger sammen med indholdet og oprettelsen, og som i særdeleshed hænger sammen med redigeringen. Jeg minder om situationen i Frankrig - som giver os anledning til bekymring - hvor der findes en koncentrering på markedet for redigering inden for de nye markeder, der er opstået. Denne specifikation fortjener, at den tages i betragtning og at man også lægger vægt på det hurtige aspekt i en sådan situation.
Hr. formand, kære kolleger, som afslutning på mit indlæg håber vi, at det, som er angivet i chartret om pluralisme, vil blive respekteret af konventet, og at konventet også forstår at forsvare denne pluralisme.
Bodrato (PPE-DE).
Hr. formand, mediesystemet har udviklet sig sideløbende med demokratiet, men det er vores indtryk, at der i nogen tid har været en voksende konflikt mellem de to, og at der er en tendens i retning af en øget koncentration, hvilket i praksis betyder mindre demokrati.
Medierne har en overordentlig stor indflydelse på samfundet, men jeg mener, at vi er nødt til at indse, at der kun findes én måde, hvorpå man kan modstå de dominerende nordamerikanske investeringer i medie- og reklameindustrien, og det omfatter ikke mediekoncentration i EU-landene.
I Italien blev præsidenten presset til at sende en meddelelse til parlamentet om sagen, men jeg vil også gerne understrege, at den højeste moralske autoritet, Pave Johannes Paul II, har krævet klare og retfærdige regler, der garanterer pluralisme, frihed og deltagelse for at undgå misbrug af ekstremt stærke redskaber, der har en ødelæggende virkning på menneskers samvittighed og samfundet.
Jeg vil imidlertid gerne påpege, at dette spørgsmål berører andre sektorer såvel som politik. Under den nyligt afholdte høring om fjernsyn uden grænser, der blev organiseret af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristlige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, bemærkede en reporter, at tv skærper kommercialiseringen af sport og koncentrationen af reklamemidler. Der er således et voksende skel mellem de få rige sportsgrene og de fattige sportsgrene, og forbindelsen mellem tv, reklame, sportsrettigheder og ejerne af de største fodboldhold bliver stadig tættere. Offentlige tv-net kan fungere som alternativer til disse tendenser, men vi ved alle, at de private kommercielle tv-selskaber spiller en vigtig rolle i den verden, vi lever i, i det liberale samfund. Denne rolle skal imidlertid ikke have lov til at udvikle sig på en sådan måde, at den særlige evne til at påvirke den offentlige mening koncentreres på nogle få hænder.
Junker (PSE).
Hr. formand, mine damer og herrer, mediernes frihed og uafhængighed går ikke hånd i hånd med økonomisk magtkoncentration, for ikke at sige monopoler. Det gælder især, når det handler om politisk magt i regeringstoppen. Stikordet er her Berlusconi. Den italienske mediemagnat, som også er regeringschef, har sammen med hr. Murdoch og hr. Kirch indgydet frygt hos forfægterne af uindskrænket pressefrihed.
Sammenbruddet i Kirch-imperiet er kun en ringe trøst i betragtning af det pres, offentligretlige tv-selskaber bliver udsat for fra kommercielle virksomheders side - stikordet er her bl.a. omkostninger til sportsrettigheder - og i betragtning af en fremskreden regional, national og global mediekoncentration med tiltagende grænseoverskridende aktiviteter. En utilladelig grad af mediekoncentration truer pluralismen og udbredelsen af den kulturelle mangfoldighed. I bind 44 i serien "Medienforschung" (Medieforskning) fra Landesanstalt für Medien i delstaten Nordrhein-Westfalen, der udkom for et par dage siden, beskrives på imponerende vis de negative samfundsmæssige følger af mediekoncentration for det demokratiske og kulturelle grundlag. I Italien er - det må man understrege - retsstaten desuden i fare. Den er allerede slemt medtaget. Alt det gør det kun muligt at konkludere én ting: Vi har brug for europæiske bestemmelser, der kan begrænse mediekoncentrationen, fordi national lovgivning ikke gælder ud over statsgrænserne, eller fordi de - se på Italien - slet ikke er noget, man stræber efter. Det er allerede blevet nævnt, at den italienske præsident dybt bekymret har krævet en lov i Italien, med hvilken regeringschefen i praksis fratages den politiske kontrol med de offentligretlige RAI-udbud og får indskrænket sin private mediemagt. Berlusconi-sagen er i enhver henseende en særlig sag, der forhåbentlig forbliver et engangsfænomen. Der er tale om en række sager om skattesvig, dokumentfalsk, mened, penge under bordet, bestikkelse af dommere og lign., som endnu ikke alle er afsluttede. Konventet opfordres derfor til at behandle en sådan næsten uanstændig magtkoncentration i forbindelse med en forfatning. Selv paven - har vi hørt - plæderer for bestemmelser, der skal sikre pluralisme og pressefrihed.
Derfor siger jeg, hr. Prodi, mine damer og herrer kommissærer, at det nu er op til Dem at handle!
Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg er uenig med de fleste af de kolleger, der hidtil har haft ordet i denne forhandling, med hensyn til deres ønske om hurtigt at få indført en eller anden vag form for ny forordning eller nyt direktiv om den såkaldte koncentration af medieejerskab. Som hr. Byrne påpegede i et beundringsværdigt klart indlæg, er der ikke noget grundlag for det i traktaten. Hvordan skal det defineres? Hvor langt skal man intervenere politisk i spørgsmål vedrørende mediekoncentration på områder, der - som kommissæren meget tydeligt påpegede - går på tværs af en lang række andre våben, som Kommissionen råder over for at regulere monopolernes magt (et udtryk, der er brugt hyppigt i mødesalen i aften)? Hvis monopolerne har en kommerciel magt, råder vi over de nødvendige midler til at håndtere den, og dem bør vi udnytte.
Jeg gad vide, hvor mange af de kolleger, der har bidraget til aftenens forhandling, der rent faktisk har læst den nye pakke, der fastsætter bestemmelser for elektronisk kommunikation. Hr. Watson, der indledte forhandlingen, har nok ikke, for hvis man ser på forordningen - og jeg er en af de kolleger, der har arbejdet meget med den - vil man se, at den foregriber det faktum, at vi vil have konvergens, og at de store spørgsmål på konvergensområdet handler om kontrol med adgangen til kanaler. Denne forordning indeholder bestemmelser, der kan åbne adgangen og gøre den tilgængelig på rimeligt fornuftige og ikke-diskriminerende vilkår, hvilket atter er nøgleudtryk, som vi bør tænke på i enhver sammenhæng og specielt på medieområdet. Forordningen indeholder også bestemmelser om offentlige radio- og tv-tjenester - et emne, som vi bør diskutere mere i denne sammenhæng - så regeringerne har mulighed for at åbne kanaler, hvor de føler, at offentlige kanaler bør overgives til markedet.
Disse punkter findes allerede. Lad være med at ignorere dem. Jeg er enig i det, som fru Hieronymi sagde. Vi børe helt sikkert opfordre Kommissionen til at se på problemet, men det sidste, vi skal gøre, er at foregribe resultaterne af analysen.

De Sarnez (PPE-DE).
Hr. formand, spørgsmålet om mediernes pluralisme er et væsentligt emne, der vedrører selve kernen i de værdier, der er grundlaget for vores opbygning af Europa, og det er af grunde, som vi alle naturligvis er klar over. Uden pluralisme er der ingen modvægt, der er ingen frihed og dermed intet demokrati. Uden pluralisme bliver friheden for den audiovisuelle og filmiske skabelse sat på spil, og dermed er Europas kulturelle identitet truet. Det er derfor meget vigtigt at sørge for, at anvendelsen af principperne om mangfoldighed, pluralisme og uafhængighed for medierne garanteres i medlemsstaterne og i kandidatlandene.
Mediernes pluralisme handler både om spredning af information, fjernsyn og internettet og om den audiovisuelle skabelse. I et medielandskab, der er under konstant forandring, er public service-kanaler og private tv-kanaler samt begrænsningen af opkøb og fusioner mellem virksomheder væsentlige garantier for, at den audiovisuelle pluralisme og kulturelle mangfoldighed bevares. Vi bør ligeledes sikre mangfoldigheden af information fra offentlige og private kilder via alle former for udsendelsesmedier.
Derfor bør Kommissionen gøre status over medierne i bred forstand for hvert enkelt kandidatland og hvert enkelt medlemsland. I 1997 blev der udarbejdet en grønbog om dette spørgsmål. I dag er udviklingen af kommunikationsteknologien, internettets store betydning for information og kabel-tv så betydelige faktorer, at de tvinger os til på ny at beskæftige os med problemstillingen om mediekoncentration. Det er f.eks. meget vigtigt, at Kommissionen så hurtigt som muligt går i gang med at løse de problemer, der er opstået som følge af den manglende gennemsigtighed i forbindelse med tildelingen af tv-licenser i medlemsstaterne og i kandidatlandene.
Kommissionen burde efter disse statusopgørelse kunne beslutte, hvis det viser sig at være nødvendigt, at opstille lovgivningsmæssige konkurrenceregler, der sikrer mediernes pluralisme. Ytringsfriheden er skrøbelig. Den kan kun sikres ved en reel pluralisme i medierne, som vi alle med jævne mellemrum bør sikre.
Imbeni (PSE).
Hr. formand, kommissær, mine damer og herrer, er det nødvendigt med en juridisk bindende EU-lov for at sikre mediepluralismen? Det er spørgsmålet. 
Jeg vil sige, at det er nødvendigt. Og jeg vil straks tilføje, at det er ekstremt vigtigt, at Europa-Kommissionen fremover under den nye forfatning som den eneste har initiativret. Vi skal ikke trænge os ind på andres enemærker. Der er imidlertid ikke tale om, at vi ønsker at presse Europa-Kommissionen til at gøre noget, den ikke kan eller vil. Sagen er den, at der nu er et klart hul i lovgivningen. Det må vi indrømme og forsøge at råde bod på. Der er allerede et hul i lovgivningen takket være de imponerende teknologiske fornyelser, der har fundet sted, men hullet bliver større, når EU bliver udvidet til 25 medlemsstater, og specielt - som hr. Watson netop har påpeget - når der snart indføres en ny forfatning. Forfatningen vil omfatte artikler, der er en del af chartret om grundlæggende rettigheder, herunder artikel 11, der værner om mediepluralismen.
Hvis ikke vi indfører en ny lovgivning, risikerer vi selv - Parlamentet, Kommissionen og Rådet - at fremme en overtrædelse af denne forfatning, som vi alle ønsker vedtaget ganske snart. Med andre ord er det eneste, vi ikke må gøre, ingenting. Hvis - og det er noget, som jeg bitterligt beklager - en af EU's medlemsstater rangerer lavere end Republikken Benin, lavere end en placering som nr. 40 i verden med hensyn til mediepluralisme, er det ikke udelukkende eller primært noget, der bør give anledning til politiske stridigheder i det berørte land, og jeg taler om mit hjemland Italien. Nej, efter min mening er der brug for en EU-analyse og en efterfølgende vedtagelse af politiske, institutionelle eller juridiske foranstaltninger - hvis indhold skal bestemmes af Kommissionen.
Mauro (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, hvis vi skulle acceptere de forslag, der bliver fremsat her i mødesalen af talere som f.eks. hr. Segni, og gøre én bestemt person ansvarlig for alle mediesektorens onder, så ville vi næsten skulle konkludere, at de hjorte og andre dyr, der invaderede start- og landingsbanerne i Strasbourgs lufthavn i dag, rent faktisk var statister fra Mediaset-netværket, der var rekrutteret og hvervet til at forhindre denne debat!
Det er ikke tilfældet! Den sag, vi diskuterer, er så langt mere kompleks og problematisk, at vi snarere skal være opmærksomme på, at hastigheden i den teknologiske udvikling fører - særligt på kommunikationsområdet - til udviklingen af nye metoder til overførsel af viden, nye former for fredelig sameksistens mellem folkeslag og nye livsstile og mentaliteter. Med andre ord genererer kommunikation kultur, og kultur transmitteres via kommunikation.
Man kan sige, at alle vores liv nu er låst inde i en kommunikationsmekanisme, der kræver en komplet omvurdering af alle vores grundlæggende referencepunkter. Den enorme stigning i informationskilder og den manglende evne til at skelne mellem deres autoritative karakterer, den gradvise udskiftning af interpersonelle relationer med en indirekte tilgang og meningsytring på baggrund af opinionsundersøgelser, der ikke bygger på fakta, er alle faktorer, der i sidste ende fører til forskellige former for adskillelse, der påvirker vores tro og liv. 
De nyligt overståede hændelser i Italien var ikke resultatet af dette meget komplekse mediespørgsmål. Der skete snarere det, at venstrefløjen, der havde kontrolleret det statslige fjernsyn i de seneste år, gik så langt som til at forsøge at påvirke det seneste valg, og i sine bestræbelser på at hænge damoklessværdet over hovedet på de politiske modstandere, udskød den spørgsmålet om en regulering af mediesektoren på ubestemt tid og gjorde det meget vanskeligt at løse sagen.
Manglende kontrol og overvågning har aldrig skaffet garantier eller frihed, sådan som mange vil have os til at tro. I sidste ende fremmer det kritikløs brug af ekstremt stærke værktøjer, der, hvis de misbruges, har ødelæggende virkninger på samfundet og på folks samvittighed.
Jeg opfordrer derfor Kommissionen til at være garant for dette frihedsprincip og foreslå passende reaktionsmuligheder for Parlamentet og Rådet, hvilket eksempelvis kunne være emnet for endnu en grønbog.
Koukiadis (PSE).
Hr. formand, vi er stolte over den måde, hvorpå konkurrenceprincippet smører hjulene i det økonomiske system, og det må ikke være muligt at svække demokratiets vigtigste bestanddel, hvormed jeg mener informationskilderne, og underminere princippet om politisk konkurrence. Dernæst bør vi alle i det elektroniske demokratis tidsalder investere i garantier for at sikre vores lange tradition for demokratiske værdier samt først og fremmest adskillelsen af mediemagt fra økonomisk magt.
Jeg vil derfor sige, at dette forslag bør vedtages enstemmigt, og jeg vil påpege, at vedtagelsen af lovgivningsmæssige foranstaltninger og andre støtteforanstaltninger er en topprioritet for Europas demokratiske fremtid, at der har været en uberettiget forsinkelse i handlingerne siden offentliggørelsen af grønbogen, at de nødvendige foranstaltninger skal inkorporeres i den generelle politik om audiovisuelle medier, at vi skal acceptere, at de traditionelle regler for konkurrence på markedet er utilstrækkelige, og at der er brug for et uafhængigt konkurrencedygtigt netværk, der tager sigte på virkelig pluralisme, samt at restriktioner vedrørende koncentration i denne henseende er forenelige med fællesskabsretten.

Formanden.
Vi har nu opbrugt den tid, der var afsat til indlæg fra dem, der er til stede i salen.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag

Zrihen (PSE)
Artikel 11, stk. 2, i EU's charter om grundlæggende rettigheder fastsætter, at "Mediefrihed og mediernes pluralisme respekteres."
Og hvad er faktisk mere grundlæggende i et demokrati end frihed til at kommunikere og modtage oplysninger?
I det nuværende Europa styrkes aspekterne om koncentrering endog endnu mere af en række teknologiske udviklinger, som gør at denne nødvendige pluralisme i medierne er truet og nogle gange endda er blevet ødelagt. 
Det er på tide, at Kommissionen tager sig af spørgsmålet og sikrer, særligt inden for tv-virksomhed, mulighed for flere aktører, som den allerede har gjort for flere andre sektorer. Hvis de nuværende grundlæggende traktater ikke giver et tilstrækkeligt retsgrundlag til denne nødvendige lovgivning, er det bydende nødvendigt, at konventet bestræber sig på at udarbejde et nyt grundlag for pluralisme i medierne.
Men det er ikke nok, for pluralismen for de private operatører kan ikke alene sikre informationernes grundlæggende rolle i et moderne demokrati eller sikre den kulturelle mangfoldighed.
Derfor er det endnu en gang vigtigt at understrege den offentlige tjenesteydelses betydning. Jeg tænker ikke kun på de nationale offentlige tv-stationer, men også på de lokale stationer, hvis nytte vedrørende sammenhold og sociale relationer ikke kan drages i tvivl.
(Indlægget forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 120, stk. 7)
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0344/2002) af Medina Ortega for Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse (udvidet Hughes-procedure) (KOM(2001) 283 - C5-0274/2001 - 2001/0119(COD)).
Vi håber, at alle de medlemmer, der stadig var undervejs, nu kan være til stede.

Byrne
Hr. formand, jeg vil begynde med at sige, at jeg er glad for at være her i dag og præsentere Kommissionens forslag til et direktiv om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse.
Det er længe siden, at Kommissionen vedtog dette forslag - 18 måneder helt nøjagtigt.
Det ville være en underdrivelse at sige, at jeg er skuffet over den langsomme udvikling i dette forslag indtil videre. Der har været anvendt taktik til at forsinke det, forkerte oplysninger og meget ofte vildledende udtalelser.
Det er en skam, at Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked ikke kunne arbejde hurtigere i modsætning til det meget hurtigere svar fra Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, hvis medlemmer er de sande eksperter i Europa-Parlamentet i sundhedsanliggender og forbrugerbeskyttelse. De forstod i det mindste klart, at forslaget var vigtigt og hastede.
Næsten 5 millioner dør hvert år på verdensplan af tobaksrelaterede sygdomme. Det er to en halv gange så mange, som der dør af aids.
Ud af disse 5 millioner er en halv million europæere, hvilket svarer til indbyggertallet i København.
Reklamer spiller en væsentlig rolle til fremme af anvendelsen af tobak, særlig blandt unge. Tobaksindustrien har brug for nye rekrutter til at erstatte dem, der er døde i en ung alder på grund af deres forbrug af det dødelige produkt.
Det er på denne baggrund, at jeg beder Dem om at se på det aktuelle forslag. Dette direktiv er vigtigt for det indre markeds funktion. Uden forslaget kan det indre marked for trykte medier, radio og internettet ikke garanteres på grund af forskelle i medlemsstaternes nationale lovgivning om reklame for tobaksvarer.
Forslaget skal erstatte det tidligere direktiv om reklame for tobaksvarer, som EF-Domstolen ophævede for to år siden.
Det tidligere direktiv forbød alle former for reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse. EF-Domstolen mente ikke, at der var retsgrundlag i traktaten for dette generelle forbud. Domstolens dom var imidlertid ikke kun negativ. Det var langt fra. Den bekræftede hjælpsomt, at et direktiv, der forbyder visse former for reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse kunne vedtages på grundlag af traktatens artikel 95.
Det nye forslag følger derfor nøje retningslinjerne i EF-Domstolens dom.
Logikken bag det aktuelle forslag er klar. Alle medlemsstater har vedtaget nationale love og bestemmelser for reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse. Det er ikke overraskende, at disse bestemmelser er meget forskellige fra medlemsstat til medlemsstat. Forskellene er ironisk nok blevet øget af ophævelsen af det tidligere direktiv. Dette giver anledning til øgede hindringer for den frie bevægelighed mellem medlemsstaterne for varer og tjenesteydelser, der danner grundlag for en sådan reklame og sponsorering. Vi bestræber os på at fjerne disse hindringer ved så vidt muligt at harmonisere bestemmelserne om reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse på baggrund af EF-Domstolens dom.
Forslaget tager sigte på et generelt forbud mod tobaksreklame i pressen, som er et vigtigt medie for markedsføring af tobak og har stor virkning på tværs af grænserne.
Forslaget indeholder også et forbud mod tobaksreklame på internettet. Reklame for tobaksvarer i radioen og tobaksfirmaers sponsorering af radioprogrammer vil også blive forbudt i lighed med tv-reklamer i henhold til "fjernsyn uden grænser"direktivet.
Endelig omhandler forslaget sponsorering, som forbydes i forbindelse med aktiviteter eller arrangementer med virkninger på tværs af grænserne. Generelt har forslaget en meget mere begrænset rækkevidde end det tidligere direktiv. Jeg ved, at mange parlamentsmedlemmer beklager dette, og jeg er forstående over for dette synspunkt. Jeg gør ingen hemmelighed af, at jeg ville have foretrukket at stille et forslag om et totalt forbud mod reklame for tobaksvarer. Den retlige ramme tillader os imidlertid ikke at gå så langt. Vi er nødt til at leve i virkelighedens verden. Vi må anerkende de retlige begrænsninger.
Vores fælles anliggende skal være at sikre, at det nye direktiv kan og vil holde stillingen mod eventuelle fremtidige retslige indvendinger, og at fjerne markedsforvridningen ved at harmonisere de gældende nationale bestemmelser, idet man samtidig fremmer folkesundheden.
Endelig vil jeg fremsætte en sidste tanke. Forslaget er meget omhyggeligt udformet. Enhver svækkelse af dets retslige stilling vil åbne døren for en trussel, som, hvis den lykkes, vil gå tobaksindustriens ærinde. Det har vi ganske enkelt ikke råd til at lade ske.
Medina Ortega (PSE)
Hr. formand, kommissær Byrne har ydet en enorm indsats for at fremme et direktivforslag på et område, hvor Domstolen havde ophævet det forrige direktiv om et totalt forbud mod tobaksreklame.
Efter min mening befinder Fællesskabet sig i en Kafka-agtig situation på sundhedsområdet, for, selv om vi har kompetence på dyrevelfærdsområdet - fra opstaldning til foder og transport - er vores kompetencer på sundhedsområdet til gengæld i praksis minimale. Det vil sige, at EU knap nok har kompetencer på området menneskers sundhed. EU kan træffe visse foranstaltninger, visse anbefalinger, visse PR-initiativer som f.eks. samarbejde mellem staterne og med internationale organisationer, men når det drejer sig om harmonisering af lovgivningen, står vi nærmest over for en blokering.
Kommissionen har været så fornuftig, at den har forsøgt at drage mest mulig nytte af Domstolens konklusioner, hvad jeg ville kalde Domstolens obiter dicta, i den dom, der ophævede det forrige direktiv om tobaksreklame. Fra Udvalget om Retlige Anliggenders synspunkt har ordføreren især set på Kommissionens og kommissær Byrnes indsats for især at fremme dette direktivforslag, der, som han har sagt, er meget mere beskedent end det forrige, med største sympati.
Ordføreren må dog indrømme, at der har været store vanskeligheder i Udvalget om Retlige Anliggender, og for at muliggøre behandlingen af direktivet har han været nødt til at acceptere en række kompromisændringsforslag, som udgør den aktuelle tekst, der er blevet vedtaget af Udvalget om Retlige Anliggender.
Vi ved stadig ikke, hvad der bliver resultatet af afstemningerne herom på onsdag. Det er min fornemmelse, at Parlamentet for øjeblikket har vidt forskellige holdninger, da visse ændringsforslag som påpeget af nogle medlemmer endda kan svække det retsgrundlag, som Kommissionen havde foreslået, og nærmere bestemt er f.eks. ordføreren for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitiks holdning - som jeg tror, vi får at høre om lidt - naturligvis imod indførelse af ændringsforslag.
Jeg har indtryk af, at i det mindste nogle af ændringsforslagene er ret velfunderede, da de drejer sig om at afhjælpe nogle af de aspekter, hvor direktivet kan forbedres. F.eks. kunne en generel udvidelse af forbuddet mod at anvende visse varemærker skade virksomheder, som i virkeligheden ikke producerer tobak. Det eneste, der sker, er, at deres varemærker er sammenfaldende med et andet firmas, som producerer tobak. Jeg synes, at vi skal se nøje på de enkelte ændringsforslag.
Jeg deler hr. Byrnes bekymring over den forsinkelse, der har været i Udvalget om Retlige Anliggender. Vi så os tvunget til at afholde en høring som følge af de store meningsforskelle, der var kommet til udtryk i udvalget, og jeg må indrømme eller huske på, at de fleste af Udvalget om Retlige Anliggenders medlemmer var temmelig kritiske over for Kommissionens forslag.
Ordføreren har derfor set sig tvunget til at benytte sig af kunstfærdige øvelser og forsøge at tilnærme holdningerne for at kunne udarbejde et første udkast til Parlamentets plenarforsamling. Det er således Parlamentet, der på onsdag rent faktisk beslutter de enkelte ændringsforslags videre skæbne.
Der er senere blevet stillet et par ændringsforslag, som ordføreren i princippet synes er acceptable - ændringsforslaget fra fru Hautala, som via en betragtning søger at styrke Kommissionens retsgrundlag. Jeg håber, at direktivteksten på onsdag, uanset hvad der sker med de enkelte ændringsforslag under de forskellige afstemninger, bliver vedtaget i sin helhed. Jeg håber altså, at betænkningen bliver vedtaget, så vi kan fortsætte behandlingen. Da det drejer sig om en fælles beslutningsprocedure, har vi alle mulighed for at afbøde de mangler, der kan være i modstrid med målet om at sikre, at dette nye direktivforslag ikke falder igennem ved en sag for Domstolen, som uden tvivl vil blive aktuel, for når det handler om tobak, bliver der altid appelleret til Domstolen.
Kommissæren kan være sikker på, at min holdning er helt igennem konstruktiv med det formål at få et godt slutresultat på området. Men jeg vil gerne gentage, at Parlamentet er en demokratisk forsamling, og at de forskellige medlemmers holdninger er meget forskellige. Jeg har endda indtryk af, at der er betydelige forskelle mellem de forskellige nationale delegationer i de forskellige partier. Derfor bør ordførerens mission i dette tilfælde især være koordinerende, velvillig, om De vil, især med henblik på at koordinere de resultater, der kommer på onsdag her i Parlamentet, med Kommissionens og kommissærens gode hensigter om at vedtage fællesskabslovgivning på sundhedsområdet.
Vi skal dog huske på, at der fortsat udestår en opgave med at indføre en klausul om sundhed i den kommende europæiske forfatning, og det er mit indtryk, at konventets arbejde for øjeblikket ikke går i denne retning, hvilket er ret bekymrende.

?satsos (PSE)
Hr. formand, vores ordfører, fru Malliori, er blevet forsinket af tåge i Strasbourgs lufthavn og har bedt mig, med Deres tilladelse, træde i hendes sted.
Hvert sekund dør et menneske som en direkte følge af rygning. Dette bliver til over 3 millioner ofre om året verden over, hvoraf 500.000 er europæiske borgere. 42% af Fællesskabets befolkning ryger, og de begynder tidligere og tidligere. 60% af rygerne begynder at ryge, når de er 13, og 90% begynder, før de er 18. Forskellen mellem de to køn med hensyn til rygning bliver mindre, idet et stigende antal piger ryger, og 500.000 børn fødes for tidligt og er undervægtige, fordi deres mødre ryger. Børn i hjem, hvor begge forældre ryger, har 72% større risiko for at få luftvejslidelser som astma.
Dette er blot nogle af grundene til, at lovgiverne i EU's medlemsstater har følt sig tvunget til at indskrænke retten til at reklamere for tobaksprodukter med henblik på at beskytte befolkningens interesser i almindelighed og de europæiske borgeres og unges sundhed i særdeleshed.
I den rammekonvention, som man i øjeblikket forhandler om inden for Verdenssundhedsorganisationen, og som ventes færdiggjort inden for de næste par måneder, benytter man samme fremgangsmåde, idet man understreger, at et forbud mod tobaksreklamer og sponsorering er en af de politiske foranstaltninger, det haster mest med at få indført på internationalt plan.
Som Parlamentet ved, erstatter Kommissionens forslag direktiv 43, det direktiv, som, ganske vist efter 10 års forhandlinger, endelig blev vedtaget af Europa-Parlamentet og Rådet i 1998, men som desværre blev annulleret af EF-Domstolen i oktober 2000. Hensigten med det direktiv, der drøftes i dag, 18 måneder efter, at Kommissionen fremlagde sit forslag, er at tilnærme forskellige love, reguleringer og administrative bestemmelser, som medlemsstaterne har vedtaget, med henblik på at fjerne hindringerne for det indre marked og sikre fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser under overholdelse af de bestemmelser, der fastsættes i direktivet.
Det nuværende direktiv, hvor der tages hensyn til gældende lovgivning i medlemsstaterne og retspraksis ved EF-Domstolen, indeholder dele af det tidligere direktiv og indeholder ligeledes et forbud mod reklamer i trykte medier, på internettet og i radioen samt sponsorering af grænseoverskridende begivenheder. Det indeholder også et forbud mod gratis uddeling af tobaksprodukter, men vedrører ikke indirekte reklame. Men til forskel fra det tidligere direktiv er det ikke baseret på princippet om et totalt forbud mod alle former for reklame og sponsorering. Her må jeg imidlertid påpege, at Kommissionen har fremlagt dette mere begrænsede forslag, hvor der tages højde for den juridiske ramme, som EF-Domstolen har fastlagt, samtidig med et forslag til en henstilling, der indeholder de aspekter, der som sagt er udeladt af dette direktiv.
Desværre har Udvalget om Retlige Anliggender vedtaget 25 ændringsforslag, der kan betyde endnu en annullering fra Domstolens side, og som begrænser direktivets anvendelsesområde yderligere. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik accepterede derimod mit forslag om ikke at fremsætte nogen af de stillede ændringsforslag og stemte enstemmigt for Kommissionens forslag.
Mine damer og herrer, vores beslutning på onsdag får kolossale politiske konsekvenser, fordi den vedrører et spørgsmål, som Europa-Parlamentet og Rådet allerede har taget stilling til og truffet beslutning om. Derfor opfordrer jeg Dem til at stemme imod alle ændringsforslagene fra Udvalget om Retlige Anliggender. Kun på den måde kan vi sikre en hurtig procedure og, nok så vigtigt, sikre, at vi tager et afgørende, bestemt og juridisk holdbart skridt imod en EU-politik til bekæmpelse af rygning. I henhold til de foreliggende videnskabelige data vil dette fremme høje sundhedsstandarder, navnlig blandt unge, som ikke blot er den vigtigste målgruppe, de er selve Europas fremtid.

Lechner (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil på de tre minutter forsøge at redegøre for min holdning til denne problematik, i det mindste i brudstykker. Sundhedsbeskyttelse og en reduktion i tobaksforbruget er helt sikkert vigtige politiske opgaver. Der er allerede med rette gjort udførligt rede for betydningen heraf. Men her bærer hvert enkelt politiske niveau sit eget specifikke ansvar. Nu forholder det sig imidlertid således, at der ikke foreligger nogen selvstændig lovgivningsbeføjelse på europæisk plan. Her skal artikel 95 i højere grad anvendes, hvilket da også er sket her. Det betyder, at det først skal undersøges og bekræftes, at det indre marked er berørt, f.eks. på grund af konkurrenceforvridninger, handelshindringer og lign. Først herefter kan - og skal - der tages højde for sundhedsbeskyttelsen inden for disse rammer, hvilket der heller slet ikke er nogen tvivl om under disse forudsætninger.
På grund af krænkelsen af disse principper har EF-Domstolen som bekendt ophævet det tidligere direktiv om konkurrenceforbud. Ved store arrangementer med virkninger på tværs af grænserne er der konkurrence på den geografiske placering. Derfor bør dette reguleres, og derfor tilslutter vi os også denne del af forslaget. Her er der forvridninger. Også i forbindelse med radioudsendelser på tværs af grænserne er en regulering acceptabel. Det samme gør sig gældende for internettet, hvor det dog forekommer mig uklart, hvordan dette kan gennemføres i praksis ved overførslen til tredjelande.
Men et sådant forbud skal ikke være tilladt i forbindelse med tidsskrifter og aviser. Andelen af eksemplarer solgt på tværs af grænserne i forhold til et samlet oplag er, som vi har hørt - forsvindende lille. Desuden er disse eksemplarer solgt på tværs af grænserne ikke udsat for grænseoverskridende konkurrence. Dermed er der ikke tale om nogen konflikt, der er relevant for det indre marked, og dermed kan der ikke foretages en sådan regulering. Derfor går vi i forslaget fra Retsudvalget ind for ikke at acceptere denne del af forslaget fra Kommissionen.
Der henvises hele tiden - og det hørte vi netop, da kommissæren talte - til EF-Domstolens bemærkninger om aviserne. Helt kort: EF-Domstolen ser efter min mening på den ene side på strengt lokalt orienterede konkurrencemæssige foranstaltninger - det typiske eksempel er plakatsøjler - hvor konkurrence på tværs af grænserne per se er udelukket, og påpeger derpå, at der på den anden side for andre foranstaltningers vedkommende, f.eks. aviser, kunne gælde noget andet, og at det ikke principielt skal være udelukket dér. Det er rigtigt. Men det skal tilføjes, hvad EF-Domstolen også siger et andet sted i dommen, nemlig at der skal foreligge faktiske forvridninger, at de skal være mærkbare, at det ikke kun må være sådan, at det påstås, at de eksisterer. Og det er netop ikke tilfældet med aviserne.
Der er ikke tale om en formel tilgang, der vedrører kompetencen, og da slet ikke om juridisk pindehuggeri. Det er efter min mening et eminent politisk juridisk spørgsmål. Jeg minder blot om den betydning, spørgsmålet om en afgrænsning af kompetencerne har i konventet, og om diskussionen om de nationale delegeredes mulighed for at tage stilling til disse spørgsmål i deres eget organ. Vi bør vise vejen, og vi bør som lovgiver respektere kompetencen hos vores kolleger i de nationale parlamenter og ikke igen overlade det til EF-Domstolen. Det kan også bidrage til at begrænse fordommene over for centralisme og styring fra Bruxelles. Jeg vil ikke slutte uden at rette en hjertelig tak til min kollega hr. Medina Ortega for hans bestræbelser på at opnå et kompromis og især gratulere med den lovgivningsmæssige kvalitet i hans tekst.
Koukiadis (PSE).
Hr. formand, EU's foranstaltninger til bekæmpelse af rygningens udbredelse går mange år tilbage, og det samme gælder det juridiske tovtrækkeri og Domstolens retspraksis, og jeg mener, at vi bør tage ved lære af disse erfaringer. Med det foreslåede direktiv søger man at beskytte folkesundheden, men man benytter forbuddet mod konkurrenceforvridning som retsgrundlag. Denne tvetydige situation bør alle huske på, når de kæmper for mere effektive metoder til at beskytte helbredet mod den stadig mere udbredte tobaksrygning, som desværre ikke har sin egen artikel i traktaten. Derfor er det kun logisk, at det nye forslag skal være mere beskedent, hvad angår beskyttelse af folkesundheden, end det annullerede direktiv, som også omfattede indirekte reklame.
Udvalget om Retlige Anliggender mente, at forbuddet skulle have en grænseoverskridende dimension, ikke blot for sponsorering, men også for pressen med henblik på at styrke dets relevans. Pr. definition vedrører nationale reklamer og sponsorering ikke det indre marked. Det valgte retsgrundlag giver kun mulighed for at regulere reklamer, når disse påvirker det indre marked. Trykte medier, der udelukkende cirkulerer inden for en enkelt medlemsstats område, har ingen grænseoverskridende virkninger og kan derfor ikke udgøre en hindring for det indre marked eller en alvorlig konkurrenceforvridning. Dette fremgår klart af de foreslåede ordninger for sponsorering af begivenheder og af det forhold, at der i forslaget til direktiv overhovedet ikke henvises til udendørs reklamer for tobaksprodukter eller reklamer i biografer.
Vi ved, at Udvalget om Retlige Anliggender har udtrykt forbehold over for visse ændringsforslag ud fra et rent juridisk synspunkt. Fru Hautala bevæger sig på den anden side på en helt anden bølgelængde og har opfordret til en styrkelse af foranstaltningerne vedrørende sundhedsbeskyttelse. Eftersom ingen her er modstandere af sundhedsbeskyttelsesforanstaltninger, er resultatet, at de to sider stille og roligt må beslutte, hvilke ændringsforslag der er nødvendige for at redde dette som et brugbart direktiv.

Maaten (ELDR).
Hr. formand, to ting er særligt relevante her: Den ene er indholdet, og den anden er proceduren. Lad os først fokusere på indholdet, for det er åbenbart alt for let at overse dette aspekt i en juridisk diskussion af denne art. Er et forbud mod tobaksreklamer effektivt, hvis hensigten er at forebygge brugen af tobak? Ja, naturligvis er det det. Der er næppe nogen, der begynder at ryge, fordi de kan lide det. De gør det af andre grunde. De begynder måske på grund af gruppepres på legepladsen, børn af rygere begynder selv at ryge, og folk begynder at ryge, fordi de forbinder det med et bestemt image. De ønsker f.eks. at efterligne manden, der baner sig vej gennem junglen i en kano, eller den anden mand på hesteryg et eller andet sted i det vilde vesten med behagelig musik i baggrunden. Det er derfor, folk begynder at ryge. Det handler kun om image. Derfor er et forbud mod tobaksreklamer en god idé. Det er et lovligt produkt, så hvorfor forbyde det? I sidste måned vedtog et overvældende flertal her i Parlamentet et forbud mod reklamer for lægemidler, men til forskel fra tobak fremstilles disse, for at folk skal få det bedre. Jeg går ind for at legalisere hash, men jeg kunne ikke drømme om at tillade reklamer for dette produkt. Så problemet er mere kompliceret, end det umiddelbart ser ud til at være.
Rent faktisk har Europa-Parlamentet allerede afgivet en udtalelse - og det samme har Rådet faktisk. I 1998 sagde vi, at vi gik ind for et forbud mod tobaksreklamer. I den forbindelse sagde Domstolen, at vi var gået for vidt, og det med god grund, sådan som jeg ser det. Det drejede sig overhovedet ikke om tobak, men om, hvor langt vi som Union kan gå i forhold til medlemsstaterne. Jeg mener, at Kommissionen gjorde ret i at sige: Godt, dette er, hvad Parlamentet og Rådet ønskede, de ønskede at gå så langt som muligt. Kommissionen gennemgik dernæst Domstolens afgørelse og ligeledes generaladvokatens forslag til afgørelse og kopierede nærmest ordret det, der blev foreslået. Derfor mener jeg, at Kommissionen har gjort et fremragende stykke arbejde, og jeg råder derfor flertallet i min gruppe til at afvise ændringsforslagene fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked. De forekommer ikke at være nødvendige for at gøre direktivet mere acceptabelt.
Til sidst har jeg to bemærkninger. For det første mener jeg virkelig, at vi skal passe på ikke at starte en smædekampagne mod brugen af tobak, f.eks. ved at indføre et fuldstændigt rygeforbud på offentlige steder eller ved at forbyde legetøj, chokoladecigaretter, lakridspiber og deslige. Det vil være at gå for vidt og kan betyde, at vi også mister vores allierede i kampen mod tobakken.
Endelig vil jeg benytte lejligheden til endnu en gang at henlede Deres opmærksomhed på et uacceptabelt misforhold, nemlig at vi på den ene side fraråder brugen af tobaksprodukter og på den anden side fortsat yder betydelig støtte til tobaksdyrkning i Europa.

González Álvarez (GUE/NGL).
Hr. formand, det problem, vi står over for, når vi taler om tobak, er, at vi i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik taler ud fra et sundhedspolitisk synspunkt, og ikke om de mulige ulemper, som et forbud mod tobaksreklame kan få for det indre marked.
Vi foretrækker derfor det direktiv, der blev vedtaget i 1998. Som kommissæren allerede har sagt, er der 5 millioner mennesker, der hvert år dør af tobaksrelaterede sygdomme. Andre medlemmer har sagt, at tusindvis af unge mennesker hvert år begynder at ryge med de følger, som denne afhængighed har for dem.
Flere undersøgelser har klart vist de virkninger, som denne reklame og sponsoreringen af visse sportsbegivenheder har, så de unge begynder at ryge tidligere. Faktisk begynder 60% af rygerne ifølge statistikkerne at ryge, før de fylder 13, og tæt ved 90%, før de er 18. Derfor kunne vi meget bedre lide direktivet fra 1998, som desværre blev ophævet af Domstolen.
I dette tilfælde er der flere medlemmer af Miljøudvalget, der har besluttet, at de ikke vil stille ændringsforslag til Kommissionens forslag, for de vil hellere have et begrænset direktiv end intet direktiv. Vi stiller derfor kun et ændringsforslag, som foreslår, at medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten skal beholde kompetencen, og at de kan lovgive i denne type sager og endda gå længere endnu.
Ordføreren for udtalelsen fra Miljøudvalget minder desuden meget klart om, at dette er et første skridt, og at Europa-Kommissionen sikkert i fremtiden vil stille forslag om indirekte reklame, om kontrol med reklameudgifterne og om cigaretautomater.
Vi synes kort sagt, hr. formand, at det i denne sag er bedre med et begrænset direktiv end ikke noget direktiv.

Hautala (Verts/ALE).
Hr. formand, det blev nævnt, at det tidligere forsøg på at opnå et generelt forbud mod tobaksreklamer i hele EU blev forhindret af EF-Domstolen, og det er virkelig interessant at læse, at da denne dom blev afsagt, sagde generaladvokat Fenelli, at der var grund til at formode, at et forbud mod reklamer ville redde omkring 38.000 liv hvert år i EU. Vi kan også sige, at der er al mulig grund til at vedtage dette direktiv nu, selv om dets juridiske anvendelsesområde er mindre end tidligere.
Vi må gå frem på en sådan måde, at Kommissionens oprindelige forslag så vidt muligt vedtages i sin helhed, og det glæder mig meget, at Kommissionen har udtrykt støtte til det ændringsforslag til betragtning 1, som vi har fremsat på tværs af grupperne i Parlamentet. Formålet er at præcisere, at indirekte reklame fortsat hører under medlemsstaternes kompetence, og at disse kan indføre reklameforbud på dette område. Generelt ønsker vi at beskytte de nationale forbud mod tobaksreklamer.
Jeg beklager dybt, at Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked fuldstændig har udvandet Kommissionens forslag. Man må også håbe, at alle de ændringsforslag, der vedtages i Udvalget om Retlige Anliggender, vil blive forkastet i Parlamentet, fordi de på mange måder komplicerer sagen. De forplumrer retsgrundlaget for forslaget. De giver overhovedet ingen mulighed for at begrænse tobaksreklamer i pressen og i radioen. De bremser de overordnede bestræbelser på at indføre et forbud mod tobaksreklamer, og de giver ligeledes mulighed for indirekte reklamer for tobaksprodukter. Jeg vil især henlede opmærksomheden på ændringsforslag 17 og 24, som er fantastisk farlige. Forhåbentlig vil ordføreren også vende tilbage til sin oprindelige holdning og afvise disse ændringsforslag, der blev vedtaget som kompromisændringsforslag i Udvalget om Retlige Anliggender, for der er overhovedet ikke tale om noget kompromis. De gør bare direktivet fuldstændig meningsløst.

Collins (UEN).
Hr. formand, det nye direktiv forbyder tobaksreklame i de trykte medier i hele Europa og ligeledes reklame for tobaksvarer i radioen og på internettet. Endvidere bliver tobaksfirmaers sponsorering af aktiviteter eller arrangementer, der omfatter flere medlemsstater, forbudt. Som EU-lovgivere skal vi stille forslag, som bidrager til at beskytte borgernes helbred, og jeg mener, at sundhedsfarerne ved cigaretrygning skal understreges kraftigt ved enhver lejlighed. Vi har faktisk en moralsk forpligtelse til at gøre mere end advare de unge, og især teenagere, mod de akutte sundhedsfarer ved cigaretrygning.
En nylig undersøgelse viser, at børns rygning alene i Tyskland er steget med næsten 50%. Tobaksindustrien hævder, at deres cigaretvarer er beregnet til voksne, og dog viser alle praktiske beviser, at smart markedsføring og reklame fører direkte til rekruttering af den næste generation af rygere, som er teenagere.
Kommissionens budget til at gøre opmærksom på farerne ved cigaretrygning er kun på 6 millioner euro, og det blegner fuldstændig, når man ser på de overvældende beløb, som tobakslobbyen har til rådighed til at iværksætte nyskabende markedsførings- og reklamekampagner for tobak. Vi skal gøre mere for tydeligt at forklare de unge de grusomme sundhedsmæssige følger af cigaretrygning, og at der hver dag dør 3.000 mennesker i Europa af cigaretrygning. Det betyder, at en halv million mennesker hvert år lider en unødvendigt død i Europa på grund af afhængighed af tobaksvarer. Cigaretrygning er den enkeltstående væsentligste grund til for tidlig død og sygdom i hele EU. En nylig undersøgelse viser, at mandlige rygere i USA mister 13 år af deres levetid på grund af cigaretrygning, og at kvindelige rygere mister 14 ½ år på grund af rygning.
Hvis vi skal iværksætte omfattende markedsføringskampagner for at advare de unge mod farerne ved rygning, har vi brug for de nødvendige finansieringsmidler til at føre tilsyn med et sådant projekt. Kommissionen, Parlamentet og EU-medlemsstaternes regeringer skal øge finansbudgettet til folkesundhedskampagner betydeligt, som over for teenagere understreger den virkelige fare ved rygning. Forebyggelse af tobaksrelaterede sygdomme ville hjælpe EU-borgerne mere end andre foranstaltninger til at redde liv, og tobaksfirmaerne har ikke ret, når de hævder, at reklame ikke fremmer rygning, men kun opretholder mærkeloyalitet over for et lovligt produkt. Reklame har faktisk indflydelse på fremme af rygning, og derfor har alle EU-medlemsstater strenge regler, som begrænser eller forbyder tobaksreklame under en eller anden form. Reklame for andre lovlige produkter, såsom medicinalvarer og alkohol, er begrænset på lignende måde.
Direktivet betyder ikke, at medlemsstaterne ikke kan indføre strengere foranstaltninger til at reducere cigaretrygning, hvis de ønsker det. Forhold, som falder uden for direktivernes område, såsom indirekte reklame eller plakattavler og biografreklamer, hører stadig under den enkelte medlemsstats kompetence.

Blokland (EDD).
Hr. formand, det er et faktum, at tobaksreklamer tilskynder unge til at begynde at ryge og hindrer folk, der allerede ryger, i at holde op. Kunderelationer af denne type har imidlertid deres pris. På grund af rygningens skadelige indvirkning på helbredet, herunder passiv rygnings konsekvenser for ikkerygere, går vores gruppe ind for et totalt forbud mod reklamer for tobaksprodukter. Disse produkter er farlige og kan, når de tændes og inhaleres, forårsage alvorlige sygdomme, der endda kan være dødelige. Derfor er vi meget skuffede over Kommissionens nye forslag. Selv om vi er klar over, at Kommissionens muligheder er stærkt begrænsede som følge af dommen fra EF-Domstolen, skyder man med dette forslag i høj grad over målet, nemlig at beskytte folkesundheden. Derfor vil jeg modvilligt støtte Kommissionens forslag uden yderligere ændringer. Det er i øjeblikket den mest holdbare mulighed i kampen mod tobaksreklamer. For seks måneder siden havde vi en omfattende diskussion om dette emne i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik. Derfor forstår jeg ikke, hvorfor Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked alligevel stiller alle mulige former for ændringsforslag, som i sidste ende vil hindre gennemførelsen af denne lovgivning. Hvis disse ændringsforslag vedtages, er det sandsynligt, at Domstolen igen vil erklære direktivet ugyldigt. Jeg vil imidlertid opfordre Kommissionen til at fortsætte sin søgen efter metoder til at mindske brugen af tobak, navnlig når der er tale om unge.
Det er uforståeligt, at vi skal fjerne alle mulige mindre farlige produkter fra markedet, men ikke tobak. Igen er brugen af tobak en eufemisme for en uforsvarlig afbrænding af farlige, kræftfremkaldende stoffer. Hvis det drejede sig om andre produkter, ville vi have forbudt dem for længe siden. Jeg kan ikke forestille mig, at vi ville sende legetøj på markedet, der kræver 5 millioner ofre om året. Eller at vi ville acceptere andre produkter i maden, der forårsager 5 millioner dødsfald om året, men vi vender det blinde øje til, når der er tale om tobaksprodukter. Det er et eksempel på ekstrem inkonsekvens. Det har intet at gøre med forsigtighedsprincippet. Vi ved, at rygning har disse skadevirkninger, og det er grunden til, at vi ganske enkelt skal indføre et totalt forbud mod disse reklamer.

De La Perriere (NI).
Hr. formand, hr. Medina Ortegas betænkning er utilstrækkelig, men den udmærker sig ved på ny at rejse spørgsmålet om det tidligere direktiv fra 1997 og Domstolens afgørelse om annullering heraf. Vi hilser denne debat velkommen.
Tobaksvarer dræber dagligt flere hundrede europæere og udgør en svøbe, som vi bør bekæmpe af hensyn til borgernes sundhed. Vi kan ikke nøjes med halve løsninger. Enten betragter vi tobak som en dødbringende gift, og i så fald skal vi sætte alt ind på at reducere brugen heraf, ja, helt fjerne tobaksvarer fra markedet. Eller vi betragter, fejlagtigt, tobak som en helt almindelig forbrugsvare, og i så fald er der ingen grund til at lovgive herom. Det er i øvrigt netop denne stadige inkonsekvens, der, som påpeget af hr. Maaten, bevirker, at Europa-Parlamentet støtter dyrkningen af et produkt, som man i anden sammenhæng bekæmper.
Den tekst, der er forelagt af hr. Medina, betegner et skridt i den rigtige retning. Til gengæld svækkes den oprindelige tekst betragteligt af de ændringsforslag, der er stillet, hvorfor vi ikke kan støtte disse. Teksten er et skridt i den rigtige retning, eftersom det er godtgjort, at et forbud mod tobaksreklamer påvirker forbruget i nedadgående retning, ligesom det er godtgjort, at der rent faktisk er en forbindelse mellem tobaksreklamer og overforbrug. Det må undre, at grænseoverskridende problemer tillægges så stor betydning i ændringsforslagene. Nogle synes således af økonomiske årsager på ny at finde grænserne værdifulde, mens de samme personer i anden sammenhæng uden at tænke over konsekvenserne slår til lyd for åbning af de selvsamme grænser.
Med den viden, vi i dag besidder om tobakkens skadelige virkninger, ville det være en forbrydelse ikke at forsøge at advare de stadig yngre forbrugere mod at blive afhængige af et produkt, hvis kvaliteter fremhæves i reklamerne. Ligegyldighed, manglende interesse og manglende politisk mod, når det gælder folkesundheden, danner grundlag for forbrydelser mod menneskeheden. Det var en sådan overdrevent forsonlig holdning og uansvarlighed, der førte til bløderskandalen i Frankrig og kogalskabsskandalen i Storbritannien. Ingen kan i dag hævde, at de er uvidende om problemet, og alle har således et ansvar. Det er baggrunden for, at vi støtter hr. Medinas betænkning.

Santini (PPE-DE).
Hr. formand, hr. kommissær, hver gang vi drøfter tobak her i salen, bryder helvede løs. Der er splittelse inden for grupperne, relationerne mellem udvalgene bliver forpestet, og medlemmer, der normalt er venner, bliver mistroiske over for hinanden. Tobak skaber splittelse i diskussionen, fordi argumentationen har så mange forskellige sider.
Der er Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, som tilsyneladende ikke er særlig bekymret for folkesundheden og lægger større vægt på reglerne for det indre marked. Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik er tilsyneladende ikke klar over, at der ikke er noget retsgrundlag for at foreslå en politik for folkesundhed. Det er alt sammen forstillelse. Rent faktisk er begge udvalg helt klar over, hvordan tingene forholder sig, men det har nu udviklet sig til det rene spilfægteri. Uanset hvilken linje vi vælger, kan vi under ingen omstændigheder se bort fra, at direktiv 98/43 blev annulleret af Domstolen, fordi det manglede et korrekt retsgrundlag. Derfor har vi nu mulighed for at rette op på situationen, om end kun delvis.
Som kommissæren selv indrømmede meget ærligt for nogle minutter siden, er Kommissionens seneste forslag helt klart utilstrækkeligt til at yde den form for beskyttelse af folkesundheden, som Miljøudvalget kræver. Under alle omstændigheder ser der i øjeblikket ud til, at den begrænser sine krav og er parat til at nøjes med ganske lidt for at undgå, at Domstolen annullerer direktivet igen på grund af de fornyelser, der foreslås, selv om de er ganske fint afbalancerede. Som andre har sagt, og det vil jeg gerne vil gentage, vil det stadig være et håndgribeligt resultat, hvis vi ender med Kommissionens forslag. Som ved tidligere lejligheder er lidt bedre end ingenting.
Som skyggeordfører har jeg også anbefalet min gruppe at stemme for Kommissionens forslag uden ændringer. Vi må se, hvad der sker i morgen. Det vigtige er, at vi ikke igen begynder at foreslå en nedsættelse af Fællesskabets støtte til tobaksdyrkere under påskud af at ville beskytte deres sundhed eller som nu at forbyde tobaksreklamer. Det er rygerne - og jeg understreger, rygerne - ikke tobaksavlerne, der skal være målet for disse bestræbelser på at overtale folk til at holde op med at ryge. Det underlige er, at selv om hele Fællesskabets produktion blev indstillet, ville antallet af rygere overhovedet ikke falde; tværtimod ville rygerne bare skifte mærke og begynde at købe produkter fra tredjelande. En sådan ændring ville ikke føre til bedre folkesundhed, kun til stigende indtægter for virksomheder uden for Fællesskabet, og værst af alt ville det have store negative konsekvenser for beskæftigelsen i de områder af Europa, hvor der dyrkes tobak, med andre ord det sydlige Europa, hvor større arbejdsløshed er det sidste, de har brug for.
Sammenfattende er det rigtigt at gå imod reklamer af hensyn til folkesundheden, men lad os for Guds skyld ikke igen begynde at foreslå en beskæring af støtten til Fællesskabets tobaksavlere.

Berger (PSE).
Hr. formand, jeg vil gerne tilslutte mig alle dem, der har takket vores ordfører. Han har jo måttet springe over rigtig mange af sine egne skygger for at kunne fremlægge dette kompromis, og jeg er ham også meget taknemmelig for, at han har indarbejdet de ændringsforslag, som jeg har stillet sammen med fru Roth-Behrendt, i kompromiserne. Jeg kan derfor støtte udvalgets holdninger i det væsentlige.
Måske bør vi kigge på det ene eller det andet ændringsforslag, hvis der igen så at sige sættes spørgsmålstegn ved det eksisterende retsgrundlag. Vores ændringsforslag er hovedsageligt baseret på følgende overvejelser: Retsgrundlaget for det indre marked gør det muligt for os kun at vedtage bestemmelser for reklame, der er grænseoverskridende, og som vel at mærke har substantielt grænseoverskridende virkninger. Her tilslutter jeg mig hr. Lechner: Det er ikke automatisk tilfældet med tidsskrifter og aviser.
Jeg mener også, at vi fastholder, at sponsoraftaler inden for både kultur og sport skal tage behørigt hensyn i form af fornuftige overgangsfrister. Jeg mener også, at retten til informationsfrihed skal være vigtig for os. Det afhænger det økonomiske grundlag for både de traditionelle - og vi kan jo læse i de store dagsaviser, hvad der sker i dag - og de nye medier jo også af.
Jeg tilslutter mig hr. Medina Ortega og alle dem, der beklager, at vi ikke har et bedre retsgrundlag for EU's sundhedspolitik end retsgrundlaget for det indre marked. Jeg vil også gerne påpege, at konventets arbejdsgruppe, der beskæftiger sig med EU's kompetencer, foreslår, at det fremover med hensyn til Unionens sundhedspolitik overhovedet ikke længere skal være muligt at træffe lovgivningsmæssige foranstaltninger, men at det kun skal være muligt at træffe såkaldt understøttende foranstaltninger.
Jeg håber, hr. kommissær, at det for Dem er en anledning til at mønstre Kommissionens støtte med henblik på en ny udformning af disse forslag fra konventets side.
De Clercq (ELDR).
Hr. formand, her i Europa-Parlamentet skal vi respektere retsstatsprincipperne, hvilket betyder, at vi skal overholde domme afsagt af EF-Domstolen. Som vi ved, har Domstolen tidligere annulleret et direktiv vedrørende tobaksreklamer på grund af et forkert retsgrundlag. Det undrer mig ikke, for under drøftelserne af det første direktiv havde Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, dengang under mit formandskab, klart erklæret, at EU ikke havde beføjelser til at udstede et direktiv af denne slags. Kort fortalt har lovgivningen også rettigheder. Derfor vil jeg gerne rette en varm tak til hr. Medina Ortega for hans resultater som ordfører ved denne lejlighed. Jeg skal straks understrege, at jeg vil støtte ham ved afstemningen. Når alt kommer til alt, har ordføreren sikret, at det direktiv, der nu vedtages, holder vand rent juridisk. Det er korrekt, at EU kan pålægge sine medlemsstater et forbud mod tobaksreklamer, hvis der er tale om tydelige grænseoverskridende virkninger. Men jeg vil gerne tilføje, at det for mig virker nødvendigt, at forbuddet mod tobaksreklamer, hvis der er tale om grænseoverskridende virkninger, skal indføres på samme betingelser i alle medlemsstater. Medlemsstater, der selv gennemfører initiativer, forstyrrer i øjeblikket organisationen af det indre marked og skaber ofte en ugunstig konkurrencesituation for sig selv. Jeg vil som eksempel nævne mit eget land Belgien og sponsorering af større sportsbegivenheder i Belgien. I vores land har vi allerede vedtaget en lov med forbud mod enhver form for tobaksreklamer fra 2003 og frem. Som De kan se, er dette langt mere vidtgående end den europæiske lovgivning, der foreslås i øjeblikket. Er det fornuftigt? Jeg mener, at en generel europæisk lovgivning, som foreslås af ordføreren, netop fordi den anvendes generelt, vil kunne sikre, at man fremover undgår ensidige foranstaltninger, der ofte har uheldige konsekvenser.

Jonckheer (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. kommissær, jeg skal ikke gentage det, min kollega, Heidi Hautala, allerede har sagt. Jeg og min gruppe deler selvsagt hendes synspunkter. Jeg vil blot knytte en supplerende bemærkning til fru Bergers indlæg.
Kommissionen bør efter min opfattelse stille forslag om en ændring af det nuværende traktatfæstede retsgrundlag, når det gælder folkesundheden, og forelægge dette for konventet. Fru Berger påpeger helt korrekt, at konventets arbejdsgruppe har fremlagt konklusioner, som har mødt hård kritik i konventets plenarforsamling. Vi bør efter min mening afgjort have mulighed for at lovgive om spørgsmål vedrørende folkesundheden. De anførte argumenter, som henviser til subsidiaritetsprincippet, holder ikke vand. For det første bevarer Rådet og EU's institutioner retten til at vurdere, hvorvidt det er hensigtsmæssigt at lovgive om et givet spørgsmål eller ej. For det andet fremgår det af Verdenssundhedsorganisationens undersøgelser, at et forbud mod tobaksreklamer kun vil være effektivt, hvis det er generelt gældende og globalt. Der bør på dette felt arbejdes hen imod globale regler. Lad os i det mindste sikre, at vi kan lovgive på europæisk plan. I modsat fald - og her henviser jeg også til den netop afsluttede forhandling om mediekoncentration - vil vi se, at de økonomiske aktører vil spille et lands lovgivning ud mod en anden. Dette er endnu et argument for lovgivning på europæisk plan.

Fiori (PPE-DE).
Hr. formand, mens jeg sad og lyttede til kommissæren, opmærksomt som altid, tænkte jeg på, at dette er endnu en af de uendelige konflikter mellem vores ønsker og vores muligheder. Det er let at lade følelserne løbe af med sig, når vi drøfter sådanne spørgsmål, men jeg vil erindre om, at dette er en lovgivende forsamling, og at vi skal overholde de regler, vi vedtager. Derfor er jeg enig i det synspunkt, som hr. Medina Ortega gav udtryk for i konklusionen på sin tale, om, at når vi udarbejder den nye udgave af traktaterne, skal vi en gang for alle overveje EU's beføjelser på dette område. Den langvarige analyse i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked var en meget seriøs proces. Det første reklamedirektiv blev annulleret, og det andet forslag er ganske vist mindre omfattende, men stadig vidtgående og giver efter vores opfattelse masser af muligheder for yderligere sager ved Domstolen. Hvad angår primærlovgivning er det fremlagte udkast ikke et fuldgyldigt svar på de spørgsmål, der udspringer af Domstolens afgørelse. 
Hvis vi skal gøre arbejdet ordentligt, er det ikke nok med to minutter til at gå ind i de komplicerede juridiske spørgsmål. Derfor vil jeg begrænse mig til to ganske korte punkter. Det første vedrører forbuddet mod reklamer i pressen, hvor den generelle erklæring, der udspringer af Domstolens afgørelser om reklamer for tobaksprodukter om, at man i princippet kan forestille sig et reklameforbud på grundlag af artikel 95, formentlig skal tolkes i overensstemmelse med Domstolens meget snævre tolkning af Fællesskabets beføjelser for det indre marked og ikke som en form for carte blanche til udstedelse af et generelt forbud mod reklamer for tobaksprodukter i pressen. Dette er situationen i henhold til den nuværende lovgivning.
Det andet punkt er et forbud mod reklamer på internettet. Hvad angår forbuddet mod tobaksreklamer gennem informationssamfundets tjenester, er det vanskeligt at forestille sig eventuelle fremtidige begrænsninger af friheden til at levere tjenester eller konkurrenceforvridning. Et sådant forbud kan i bedste fald baseres på behovet for at undgå et eventuelt yderligere forbud, og på nuværende tidspunkt betyder det, at principperne for Fællesskabets kompetence og ansvar vil blive tilsidesat og reduceret til principielle kompetencer, og det er utroligt farligt set fra et juridisk synspunkt.

Myller (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, hvor farlig tobak i virkeligheden er, kan f.eks. ses ved, at man siger, at hvis man havde opdaget tobak i dag, ville den helt klart være blevet forbudt, fordi den forårsager så mange folkesundhedsmæssige problemer. Det virker underligt, at vi tilsyneladende finder undskyldninger for, hvordan vi kan fortsætte med at reklamere på europæisk plan for at gøre dette produkt med alle dets skadevirkninger for folkesundheden mere fristende for folk.
Vi står nu i en situation, hvor vi er nødt til at vedtage et direktiv, der er utilfredsstillende, men vi har allerede hørt historien bag den sag. Det var uheldigt, at Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked ikke kom videre med denne sag. Vi har været nødt til at acceptere et meget utilfredsstillende resultat som et kompromis. På den anden side behandles dette direktiv under Hughes-proceduren sammen med Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, og Kommissionens forslag fik enstemmig støtte i det udvalg, så vi kan sige, at resultatet er, at et massivt flertal støtter Kommissionens forslag. Disse uheldige beslutninger, som Udvalget om Retlige Anliggender er nået frem til, kan så helt sikkert ændres ved afstemningen på onsdag.
Men da vi ikke kan være tilfredse med forslaget, selv om det er det eneste, vi nu har, er det afgørende, at vi accepterer ændringsforslag 26 fra Heidi Hautala, som vil gøre det muligt at bevare lovgivningen i de lande, hvor man er gået videre.

Staes (Verts/ALE).
Hr. formand, hr. Maaten fokuserede med rette på indholdet af debatten. I den forbindelse beklager jeg, at hans betænkning ikke behandles sammen med Medina Ortega-betænkningen i dag. Efter min mening ville det bestemt have gavnet diskussionen.
Som hr. Tsatsos påpegede, dræber tobakken. I Europa kræver den 548.000 ofre om året eller et hvert eneste minut. Hr. Maaten havde ret i, at et forbud mod tobaksreklamer virker og er lovligt. Må jeg tilføje et par eksempler? I Norge har man haft et reklameforbud siden 1975. Dette har ført til et fald i forbruget på 31%. Der har været en tilsvarende tendens i Finland og New Zealand, hvor et forbud siden henholdsvis 1978 og 1990 har ført til et fald i forbruget på henholdsvis 34% og 33%. Vi bør også fordømme den skævhed, der ligger i, at selv om vi giver tobaksavlerne 1 milliard euro hvert år, har vi svært ved at finde en omfattende strategi for begrænsning af brugen af tobak.
Endelig vil jeg også henlede Deres opmærksomhed på forbindelsen mellem tobakslobbyen og politikerne. Jeg vil bede Dem støtte ændringsforslagene fra fru Stihler m.fl., som jeg også selv støtter, hvori man opfordrer til indførelsen af et registreringssystem for pengebidrag fra tobaksindustrien til politiske partier og politikere.

Thyssen (PPE-DE).
Hr. formand, uanset hvad nogle medlemmer hævder, drejer denne forhandling sig ikke om følelser. Den drejer sig om, i hvilket omfang og hvordan vi kan og er villige til at fjerne de eksisterende hindringer for tilrettelæggelsen af det indre marked for tobaksreklamer. Enhver, som har læst dommen af 5. oktober 2000, ved, at Domstolen specifikt valgte, at det første direktiv skulle ophæves fuldstændig, fordi man i direktivet på den ene side anerkender, at lovgiverne har mulighed for at foretage harmoniseringer, og på den anden side fordi Domstolen ikke ønskede at træde i stedet for lovgiverne. Det var en klog beslutning fra Domstolens side. Jeg håber, at vi som en del af den lovgivende myndighed vil handle klogt.
For mig betyder det, at vi bør støtte Kommissionens forslag uden ændringer, fordi alternativerne er ringere. Hvis vi begrænsede tobaksreklamerne endnu mere end det, Kommissionen foreslår, vil vores ambitioner støde imod grænserne for vores beføjelser, og vi ville risikere en ny dom. Hvis vi ikke går så vidt som Kommissionen, vil vi foretage en politisk kovending, for sagde vi ikke i 1998, at vi ønskede at gå hele vejen for at sikre en maksimal beskyttelse af folkesundheden? I Kommissionens udkast til direktiv overholder man grænserne for disse beføjelser. Det er ikke blot min politiske, men også min juridiske overbevisning. Det er muligvis en light-udgave af det første direktiv, men vi må leve med det af juridiske grunde. Vi bør imidlertid ikke gå så vidt, at vi ændrer denne light-udgave til en ultra light-udgave. Det er unødvendigt og vil påvirke vores politiske troværdighed. Lad os derfor godkende forslaget i dets nuværende form. Det er det, man forventer af os, og det er også, hvad vi helt sikkert har kompetence til at gøre.
Karlsson (PSE).
Hr. formand, på dette tidspunkt i forhandlingen er der måske ikke så meget nyt at tilføre, men jeg vil alligevel gøre et forsøg. Det er meget vigtigt, at der etableres fælles forudsætninger og regler for tobaksreklamer. Hvis disse ikke findes, giver det ofte anledning til vilkårlighed, og de forskellige aktører handler efter eget forgodtbefindende. Det er derfor godt, at vi nu har et forslag, som også synes at kunne fungere i retslig forstand. Det er nødvendigt med mange svære overvejelser for at forhindre, at vi på ny havner i samme situation som med det forrige direktivforslag om tobaksreklamer.
Perspektivet om folkesundhed er meget vigtigt, når det handler om, hvordan tobak markedsføres. Ved at udarbejde en lovgivning for markedsføringen af tobak kan man beskytte folkesundheden. Samtidig er det imidlertid vigtigt at sende de rette signaler først og fremmest til børnene og de unge. Tobak er et vanedannende produkt, som forårsager over en halv million dødsfald om året i EU. Ved at være meget restriktive vedrørende tobaksreklamer kan vi bidrage til, at de unge ikke begynder at ryge, og dermed kan vi undgå lidelser og spare menneskeliv.
I henhold til traktatens artikel 95, stk. 3, skal Kommissionen i sine forslag med henblik på det indre markeds oprettelse og funktion inden for sundhed bygge på et højt beskyttelsesniveau. Det er uden tvivl således, at tobaksreklamerne får forbruget til at stige, så børnene og de unge opmuntres til at begynde at ryge, og de nuværende rygere forhindres i at stoppe eller nedsætte det daglige forbrug. Undersøgelser har også vist, at børn og unge er særligt sårbare over for tobaksreklamer og sponsorering. Det er derfor ikke nok med et delvist reklameforbud for at beskytte folkesundheden.
Harbour (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne bidrage til debatten i aften på vegne af min kollega lord Inglewood, som er blevet offer for den berømte rensdyrhændelse, som der allerede er blevet fortalt vidt og bredt om.
Jeg vil fokusere på principperne bag forslaget i stedet for enkelthederne, som mine kolleger har dækket meget bredt. Det drejer sig om et mangeårigt emne, og det vækker forståelige følelser. Det er fuldt ud forståeligt, at medlemsstaterne ønsker at regulere reklame for tobaksvarer og sponsorering til fordel for disse, og kommissæren havde ret, da han i sit åbningsindlæg især fokuserede på, at tobaksfirmaerne henvender tobaksreklame til de unge for at forsøge at styre nye rygere, som kommer ind på tobaksmarkedet. Jeg vil imidlertid stadig indvende, at iveren efter at regulere reklamen ikke må have forret frem for principperne i traktaterne.
Vi ved alle, at første gang det blev forsøgt, var Kommissionen for grådig. Den overskred beføjelserne i traktaterne og mistede hele direktivet. Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked mener - og jeg vil erindre mine kolleger om, at udvalget havde ret i første omgang - at man løber den samme risiko med dette forslag. Derfor opfordrer vi Dem til at støtte vores ændringsforslag. Hvis De ikke støtter dem, påtager De dem risikoen for, at hele direktivet falder.
Det andet, som jeg ønsker at understrege, vedrører hele spørgsmålet om subsidiaritet. Forslaget fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked sikrer, at medlemsstaterne påtager sig dette ansvar. Det begrænser disse beføjelser til medlemsstaterne. Hr. Fiori sagde tidligere, at det ikke er det, vi ønsker at gøre, men det er det mest hensigtsmæssige under omstændighederne.
Der tales meget om subsidiaritet for tiden. Mange af vores kolleger deltager i drøftelser om subsidiaritet inden for konventet. Dette er en egentlig afprøvning af subsidiaritetsprincippet. Man ønsker at gøre noget, men det hører ikke nødvendigvis under EU's kompetenceområde. Det er, hvad vi siger i dette tilfælde. At vi ikke skal fraråde medlemsstaterne at gøre det. Dette er en egentlig afprøvning af, hvor alvorligt medlemsstaterne opfatter subsidiaritetsprincippet. Derfor skal De støtte holdningen i Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, når vi stemmer på onsdag.

Byrne
Lad mig først omtale nogle af de tekniske spørgsmål. Hvad angår det vigtige spørgsmål om Kommissionens holdning til de forskellige ændringsforslag, er der stillet 26 ændringsforslag. Kommissionen kan acceptere ændringsforslag 3, 10, 22 og 26 i sin helhed og ændringsforslag 8, 11 og 17, hvis der foretages mindre omformuleringer. Kommissionen forkaster alle de andre ændringsforslag.
Under debatten har vi hørt fra mange talere, og det er tydeligt, at der er forskellige opfattelser. Der er sandelig også forskellige holdninger i medlemsstaterne. De har rent faktisk forsøgt at regulere reklamen for tobaksvarer. Jeg er overbevist om, at der er en sammenhæng mellem lovbestemmelserne i medlemsstaterne om reklame og tallene for voksnes tobaksforbrug i de pågældende medlemsstater. Hvis man ser på en af de medlemsstater, der har det højeste tobaksforbrug på 37%, nemlig Tyskland, har det i den nationale lovgivning en ret afslappet holdning til reklame sammenlignet med Sverige, som er den medlemsstat, der har den mest restriktive reklamelovgivning. I Sverige er voksnes tobaksforbrug på 19%. Efter min mening er der helt klart en sammenhæng. En række talere nævnte det i deres indlæg. Det er et spørgsmål om at få ændret imaget ved rygning.
Fru Alvarez Gonzalez omtalte de forskellige holdninger i Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked, idet Miljøudvalget ønsker, at folkesundheden skal fremmes som en vigtig grundlæggende faktor i forbindelse med løsningen af disse spørgsmål. De, der talte på den anden side af argumentet, hvis jeg må sige det på den måde, ønsker retslig sikkerhed, hvilket jeg som advokat absolut ikke synes er urimeligt. Det er et mål, som jeg selv vil bestræbe mig på at forfølge, ikke kun som advokat, men også som en af mine forpligtelser som kommissær.
Det har vi også gjort. Vi har nøje gennemgået EF-Domstolens dom i den første sag om direktivet om reklame. Da Domstolen så på kendsgerningerne i sagen og afsagde dommen, sagde den klart og tydeligt, at der var både gode og dårlige elementer i lovgivningen. Den sagde endvidere, at da de var så uløseligt forbundet, ville det, hvis man forsøgte at skille det gode fra det dårlige, eller at beholde det gode og fjerne det dårlige, betyde, at man lovgav ved hjælp af domstolene, og det kan ikke lade sig gøre. Derfor blev lovgivningen ophævet. Jeg tog dommen med tilbage til Bruxelles. Jeg bad mit personale om at følge den nøje, og vi fremsatte et nyt forslag til forordning. Jeg vil kort nævne en bestemt del af Domstolens dom, nemlig dommens præmis 98, som i princippet slår fast, at et direktiv, som forbyder reklame for tobaksvarer i tidsskrifter, ugeblade og aviser, ville kunne vedtages med hjemmel i traktatens artikel 100a - nu artikel 95 - med henblik på at sikre den skrevne presses frie bevægelighed i lighed med artikel 13 i direktiv 89/552, idet "fjernsyn uden grænser"direktivet forbyder tv-reklamer for tobaksvarer for at fremme den frie spredning af tv-programmer. Domstolen har udtalt sig klart og tydeligt om spørgsmålet. Vi har fulgt det nøje i vores udkast.
Som svar til hr. Lechner, som tidligere sagde, at der ikke var tegn på markedsforvridning, må jeg sige, at der er masser af tegn på en sådan forvridning. Kommissionen får regelmæssigt breve fra mennesker, som klager set ud fra begge sider af argumentet, ja, endog fra tobaksindustrien, om markedsforvridning på grund af medlemsstaternes forskellige ordninger på dette område.
Hr. De Clercq nævnte, at Formel 1-mesterskabet flytter væk fra Spa. Det er en anden klar markedsforvridning, da Belgien har indført en lov, som de siger tvinger dem til at flytte væk fra Belgien. Det understøtter mit argument om, at vi har brug for ensartede spilleregler i Europa. Vi har brug for en harmoniseret lovgivning på dette område i hele EU, således at medlemsstaterne ikke kan spilles ud mod hinanden.
Det er også mit svar til hr. Harbour. Det er ikke et subsidiaritetsspørgsmål af den grund, at der er slået ned på en belgier, og han har lidt et tab.
Så ikke kun siger Domstolen, at det kan lade sig gøre, Kommissionen siger, at det bør gøres. Men lad være med kun at tage mit ord for det. Miljøudvalget siger, at vi skal udarbejde denne lovgivning på den måde, som jeg har beskrevet, og jeg er sikker på, at det kan tilslutte sig de få ændringsforslag, som Kommissionen går med til. Selv når vi ser på den første betænkning fra den hårdtarbejdende ordfører, hr. Medina Ortega, var der stillet tre ændringsforslag, og jeg ville have godkendt et hvilket som helst af de tre forslag. Hvis jeg læser mellem linjerne i det, som han har sagt, og tilgiv mig, hvis jeg misfortolker ham, gav hans henvisning til kompromisændringsforslagene mig det indtryk, at han ikke talte med særlig stor begejstring, men slog den kendsgerning fast, at Parlamentet er delt. Selvfølgelig er det det. Så måske kan vi drage den konklusion, at ordførerens første idéer om dette spørgsmål, som er tættere på Miljøudvalgets og mine holdninger, kan være de idéer, der skal følges i denne debat.
Men vi skal ikke lade det være ved det. Vi har haft en række diskussioner om tobak i Rådet, herunder indledende diskussioner om WHO-rammekonventionen om bekæmpelse af tobaksrygning, og stillingen der er 14-1. En medlemsstat har den holdning, at denne lovgivning enten ikke skal gennemføres, eller at den skal gennemføres i en sådan form og med ændringsforslag, der betyder, at kernen efter min mening skæres ud af lovgivningen, eller at der tilføjes ændringsforslag, som atter gør den sårbar over for indvendinger ved Domstolen.
Så hvad skal jeg sige til de parlamentsmedlemmer, som ikke har besluttet sig? Jeg vil sige til dem, at de skal følge Domstolens synspunkter, Kommissionens råd, Parlamentets eksperters holdninger, Miljøudvalget samt ordførerens første idéer. De skal overveje, i hvilket omfang Parlamentet kommer til at stå alene, hvis det enten forkaster lovgivningen eller vedtager den med de stillede ændringsforslag. Det kommer måske ikke til at stå helt alene, men alene sammen med en medlemsstat, som er den medlemsstat, der tilfældigvis har det højeste tobaksforbrug blandt voksne i EU.
Det er der, valget står, og derfor vil jeg foreslå dem, der ikke har besluttet sig i dette spørgsmål, hvordan de skal stemme. Jeg vil foreslå, at de stemmer på en måde, som sætter menneskers helbred i første række, i stedet for at deltage i en nytteløs debat om de lovmæssige detaljer, når problemet er blevet løst af EF-Domstolen, og de, der har undersøgt spørgsmålet nøje og mener, at der er retssikkerhed i det nødvendige omfang til at underbygge den lovgivning, der skal beskytte folkesundheden, som artikel 95 og 152 slår fast. Både Kommissionen og Parlamentet er i forbindelse med beslutningstagningen og lovgivningen forpligtet til at fremme det højeste niveau af folkesundhed.

Formanden.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på onsdag kl. 12.00.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A5-0367/2002) fra Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om supplerende tilsyn med kreditinstitutter, forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglomerat og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF, 79/267/EØF, 92/49/EØF, 92/96/EØF, 93/6/EØF og 93/22/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/78/EF og 2000/12/EF (9754/3/2002 - C5-0424/2002 - 2001/0095(COD)) (Ordfører: Lipietz).
Mayol i Raynal (Verts/ALE)
Hr. formand, jeg tager ordet som stedfortræder for min kollega Alain Lipietz, som skulle have forelagt denne betænkning på vegne af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål på vanlig kompetent vis. Hr. Lipietz har desværre af tungtvejende private årsager ikke kunnet deltage i denne mødeperiode i Strasbourg, hvorfor jeg som medlem af samme udvalg og samme politiske gruppe optræder som hans stedfortræder.
Vi er alle klar over, at finansielle konglomerater har erobret en væsentlig andel af de finansielle hjemmemarkeder i mange medlemsstater. Nogle af disse konglomerater er blandt de største koncerner, der optræder på EU's kapitalmarkeder. Hvis virksomheder, der indgår i sådanne konglomerater, oplever økonomiske vanskeligheder, kan de destabilisere det finansielle system som helhed. Tværsektorielle finanskoncerner af denne art er i dag ikke i tilstrækkeligt omfang omfattet af gældende bestemmelser. Det er således glædeligt, at Kommissionen i foråret 2001 fremlagde et direktivforslag, som tager sigte på at etablere et særligt tilsyn med finansielle konglomerater. Det forløbne års begivenheder, f.eks. dotcomøkonomiens sammenbrud, de mange finansskandaler, herunder Enrons meget omtalte sammenbrud, og det øgede pres på forsikringssektoren efter de tragiske begivenheder den 11. september, har gjort det klart, at det er nødvendigt med bedre regulering af den pågældende sektor.
Kommissionens forslag og de ændringsforslag, der var stillet af Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål, fandt bred støtte i Europa-Parlamentet under førstebehandlingen i begyndelsen af indeværende år. Rådet gjorde ligeledes hurtigt fremskridt i denne sag og nåede efter kort tids forløb frem til en fælles holdning. Resultatet af overvejelserne i Rådet er også yderst opmuntrende: Europa-Parlamentet kan i høj grad glæde sig over, at Rådet har medtaget næsten alle de punkter, der var indeholdt i de ændringsforslag, Parlamentet vedtog ved førstebehandlingen, og at alle de vigtige punkter, som Parlamentet fremførte, på tilfredsstillende måde er blevet indarbejdet i den fælles holdning.
Selv om det kan diskuteres, om ikke den fælles holdning kunne forbedres yderligere på nogle få punkter, mener ordføreren, at det er vigtigt, at denne nye, styrkede reguleringsramme kommer på plads så hurtigt som muligt. Han henstiller derfor, at den fælles holdning godkendes uden ændring, og Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål vedtog denne holdning næsten enstemmigt. Herved sikres det, at europæiske konglomerater så hurtigt som muligt bliver underkastet den mest moderne, mest effektive og bedst tænkelige regulering og tilsyn.

Byrne
. (EN) Hr. formand, jeg vil begynde med at udtrykke min tilfredshed med hurtigheden og kvaliteten af Parlamentets arbejde. Jeg vil også rose ordføreren for hans udmærkede arbejde.
Finansielle konglomerater er vigtige aktører på de europæiske finansmarkeder. En stor del af dem er også systematisk vigtige koncerner. Hvis en sådan koncern kommer i økonomiske vanskeligheder, kan det i høj grad påvirke finansmarkederne og befolkningens opsparing. For tiden er tilsynet med sådanne koncerner ikke tilstrækkeligt reguleret i EU-finanslovgivningen. Direktivet vil derfor udfylde et stort smuthul i EU-finanslovgivningen. Vedtagelsen af direktivet vil bidrage til stabilitet på finansmarkederne, og behovet herfor er på dramatisk vis blevet påvist i de seneste måneder.
Rådet har også erkendt vigtigheden af dette direktiv og har enstemmigt vedtaget en fælles holdning. I den fælles holdning er der taget højde for Parlamentets væsentligste bekymringer, som kom til udtryk for under førstebehandlingen, og den fælles holdning er trofast mod målene og ånden i Kommissionens forslag. Af alle disse grunde anbefaler jeg Rådets fælles holdning til Parlament og opfordrer til hurtigt at vedtage det.

Radwan (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, jeg vil gerne starte med at rette en stor tak til ordføreren for hans arbejde og den hurtige fælles gennemførelse af dette direktiv. Det har stor betydning for det europæiske finansielle marked, for det indre marked, for de finansielle tjenesteydelser. Vi skal især være opmærksomme på, at tilfælde som Enron eller WorldCom ikke gentager sig i Europa. Det er et elementært bidrag til stabilitet på finansmarkederne i Europa. Det er i finansinstitutternes egen interesse, at der kommer sådanne bestemmelser.
Hvad angår konglomeraterne, er der jo tale om selskaber, der tilbyder tjenesteydelser inden for værdipapirer, forsikringer og banktjenesteydelser. Vi, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater, har godt nok stillet et par ændringsforslag, der især vedrører muligheden for at vælge beregningsmetode. Men der var tale om nuancer. Som helhed er vi meget tilfredse med forslaget. Det bør vedtages i denne form.
Jeg vil dog gerne især henvise til en fornyelse i direktivet, der bliver meget vigtig for os fremover i hele diskussionen om europæisk finanstilsyn. Her er der tale om den såkaldte koordinators rolle og struktur. Fremover bliver det altså således, at der udpeges en koordinator for et finansielt konglomerat. Der dannes jo flere og flere konglomerater. Jeg kan fra mit land, Tyskland, f.eks. nævne forsikringsselskabet Allianz Versicherung, der har opkøbt Dresdner Bank og dermed er blevet et klassisk konglomerat, som også agerer i hele Europa. Denne koordinator skal fremover formentlig være en del af landets egen tilsynsmyndighed og sørge for, at de forskellige europæiske tilsynsmyndigheders arbejde koordineres, og at der gælder de samme standarder for regnskabsaflæggelse. Han skal sikre, at der på den ene side undgås unødvendigt bureaukrati, men at der på den anden side også udveksles informationer om dette konglomerat, og at der dermed bliver en bedre forståelse af kompleksiteten i konglomeratet.
Jeg tror, det er et rigtig godt og vigtigt skridt hen imod en besvarelse af spørgsmålet om, hvordan vi fremover vil udforme vores europæiske finanstilsyn. Da vi for øjeblikket ikke kan forlige os med idéen om en europæisk supermyndighed, bør vi udvide denne idé og denne tanke fra de finansielle konglomerater til også at omfatte andre områder og her høste positive erfaringer, før vi overvejer en overmyndighed. Efter min mening kan konglomeratdirektivet vise vejen og være et godt eksempel. Derfor kan jeg på vegne af Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater sige, at vi stemmer for direktivet.
Markov (GUE/NGL).
Fru formand, kære kolleger, finansielle konglomerater kan give anledning til helt nye risikokonstellationer, hvilket der naturligvis skal reageres på. Nogle europæiske lande såsom Storbritannien og Sverige har allerede høstet gode erfaringer med et overordnet finanstilsyn.
Det overordnede finanstilsyn gør det muligt at behandle lige risici på lige vilkår. Det er et fremskridt hen imod større konkurrenceneutralitet på finansmarkederne. Et sådant tilsyn vil fremover også yde bedre beskyttelse for forbrugere og arbejdstagere mod sådanne konglomeraters sammenbrud.
Globalt set er finansmarkederne rykket tættere sammen. Det fremgik tydeligt, da den økonomiske nedgang i USA blev eksporteret hurtigere og kraftigere til Europa via finansmarkederne, end selv eksperter havde forventet.
Der gælder det samme for kriser på finansmarkederne som for økonomisk nedgang: Ingen af dem er i dag blot et regionalt problem. Formålet med tilsyn med finansielle konglomerater er at øge stabiliteten på de internationale finans- og kapitalmarkeder. Man skal dog tage højde for, at dette ikke kan opnås alene med bestemmelser, der begrænser sig til EU's område. Jeg tror, direktivet vil føre til en diskussion om den "rigtige" gennemførelse i medlemslandene, fordi det på mange områder ikke foreskriver nogen konkrete bestemmelser, men derimod giver de nationale tilsynsmyndigheder vidtrækkende spillerum til at vurdere tingene. I et direktiv, der især skal omfatte internationale konglomerater, er det yderst skadeligt, når det gennemføres forskelligt i national lovgivning fra stat til stat. Det vil medføre national lovgivning om tilsyn og tildele eller fratage de finansielle konglomerater ansvarsområder, og det vil i høj grad påvirke konkurrenceevnen.
Endelig vil jeg gerne give udtryk for min bekymring over, at tilsynsmyndighedernes udvalg med reguleringen af detailspørgsmålene i sidste ende jo i afgørende grad præger indholdet af tilsynslovgivningen, og at Parlamentets vilje dermed mister betydning.
Bordes (GUE/NGL).
Fru formand, Det Europæiske Råd finder dotcomøkonomiens sammenbrud, finansskandalerne og de heraf følgende vanskeligheder bekymrende, og med god grund!
De, som har allermest grund til bekymring, er imidlertid de arbejdstagere, som man enten har afskediget, eller som man forbereder sig på at afskedige i de omhandlede virksomheder, selv om de er helt uden skyld i det anarki, som kendetegner økonomien, og som er både uretfærdigt og irrationelt. Problemerne er imidlertid reelle, men til afhjælpning heraf foreslår man blot en skærpelse af forsigtighedsreglerne og forbedring af tilsynet. Som om det var muligt for de politiske myndigheder, som også er ansvarlige for beskyttelsen af de finansielle konglomerater, at kontrollere disse "oppefra".
For at undgå at genere de finansielle konglomerater alene ved brugen af ordet "tilsyn" indeholder betænkningen et løfte om, at direktivet vil respektere kravet om fortrolighed. Det må være overladt til dem, der måtte mene, at forsigtighedsregler og koordinatorer uden reelle beføjelser kan sikre en sund kapitalistisk økonomi uden spekulation, skandaler og finanskriser, at stemme for denne betænkning. End ikke en vedtagelse i Europa-Parlamentet kan ændre en spag henstilling til et mirakelmiddel mod kapitalismens onder.
En økonomi, som beror på indsatsen for at maksimere den private indtjening og på den frie konkurrence, udvikler sig med endnu større uforudsigelighed end vejrforholdene. Det er trods alt muligt at forudsige atmosfæriske forstyrrelser tre dage i forvejen, men hvem kan forudsige udviklingen på børserne blot fra den ene dag til den næste?
Vi stemmer imod den foreliggende tekst, fordi vi vender os mod en økonomisk orden, som både er uklog og farlig for samfundet.

Kauppi (PPE-DE).
Fru formand, mine damer og herrer, jeg skal hilse fra Amerikas Forenede Stater, hvorfra jeg vendte tilbage i går efter et møde i delegationen med ansvar for Parlamentets relationer med USA, hvor vi havde yderligere og grundige drøftelser med repræsentanter for USA's Kongres og den amerikanske værdipapir- og valutakommission om netop spørgsmålet om regulering af finansmarkederne. Dette direktiv om supplerende tilsyn med kreditinstitutter, forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglomerat er yderst relevant også for selskaber i USA. Enron og tilsvarende skandaler i finanssektoren rystede investorernes og markedsoperatørernes tillid til de finansielle konglomeraters stabilitet på begge sider af Atlanten. Begivenhederne i de sidste par år har unægtelig vist, at sektoren for finansielle tjenesteydelser trænger til bedre regulering og tilsyn.
Erhvervsmarkedet og finansmarkedet er globale markeder. Derfor har den europæiske lovgivning også åbenlyse konsekvenser for, hvordan finansielle konglomerater opererer i tredjelande og omvendt. Derfor er det absolut af vital betydning, at lovgivere og reguleringsmyndigheder i EU og USA fører løbende og indgående samtaler med hinanden om, hvordan bestemmelser og love fungerer i praksis samt behovet for ændringer. Mange af Europa-Parlamentets medlemmer har f.eks. været kritiske over for den lovgivningspakke om værdipapirer, som den amerikanske Kongres vedtog sidst i oktober måned, Sarbanes-Oxley-loven, og navnlig de yderligere forpligtelser, som EU-virksomheder pålægges. Vi har lang vej endnu, før vi kan indføre systemer til gensidig anerkendelse og hindre en jungle af forskellige lovgivningssystemer i at brede sig. Til gengæld skal de nordamerikanske selskaber fortælle, hvordan EU-lovgivningen påvirker dem. Mange af dem var imod dette forslag til direktiv, fordi de mente, at det ville gøre tingene unødvendigt vanskelige for dem i EU. Det endelige resultat vil næppe tilfredsstille alle parter, men vi kan i det mindste være tilfredse med, at debatten på begge sider af Atlanten er foregået åbent. Fremover må vi også tage hensyn til alle legitime synspunkter for at sikre, at de globale markeder fungerer uden problemer.
Rådet er nu nået frem til en fælles holdning. Det er et positivt tegn, at Rådet accepterede næsten alle Parlamentets ændringsforslag ved førstebehandlingen. Jeg stillede nogle ændringsforslag ved andenbehandlingen, som ville have bragt direktivets bestemmelser om grænseværdier i bedre overensstemmelse med realiteterne på markedet. Vores ordfører, hr. Lipietz, foreslår imidlertid, at den fælles holdning skal godkendes uden ændringer, således at arbejdet med gennemførelsen kan komme i gang med det samme. Jeg er parat til at acceptere forslaget, og jeg vil støtte ordføreren, under forudsætning af at gyldigheden af direktivets bestemmelser kan vurderes regelmæssigt og om nødvendigt revideres.

Formanden.
 Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Formanden.
 Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A5-0380/2002 af Stevenson for Fiskeriudvalget om Kommissionens meddelelse om reformen af den fælles fiskeripolitik ("Vejviser") (KOM(2002) 181 - C5-0330/2002 - 2002/2174(COS));
A5-0360/2002 af Souchet for Fiskeriudvalget om Kommissionens meddelelse om en EF-handlingsplan for integration af miljøbeskyttelseskrav i den fælles fiskeripolitik (KOM(2002) 186 - C5-0331/2002 - 2002/2175(COS)).

Souchet (NI)
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, vi nærmer os nogle afgørende datoer for den fremtidige fælles fiskeripolitik, hvis målsætninger og vilkår skal nydefineres. Jeg finder det i denne forbindelse vigtigt, at Europa-Parlamentet med overbevisning stadfæster de fem principper, der er ledetråden i min betænkning, og som Fiskeriudvalget har ønsket at fremhæve med henblik på at sikre, at miljøbeskyttelseskravene fuldt ud integreres i den nye fælles fiskeripolitik.
Det første princip foreskriver, at intet bør ske, uden at fiskerne er inddraget. Erhvervsfiskerne og havfiskerne er nu engang dem, der især er berørt af indsatsen til beskyttelse af havmiljøet, og de er i høj grad bevidste om behovet for at bevare dette. Det er også dem, der især rammes, når miljøet skades. Et eksempel herpå er den seneste olieforureningskatastrofe, som i øjeblikket skaber fortvivlelse blandt Galiciens fiskere. Tre år efter Erikas forlis, som ramte Vendée og Bretagne, burde det ikke være muligt, at et udtjent skib som Prestige fik adgang til fællesskabets farvande. Det understreges i vores betænkning, at bestemmelserne i Erika I og Erika II-pakkerne bør gennemføres fuldt ud og så hurtigt som muligt.
Fiskeriudvalget deler ikke den opfattelse af fiskerne, der undertiden kommer til udtryk, og som med urette er koncentreret om rovdrift på ressourcerne. Vi anerkender tværtimod fiskerne som selvskrevne aktører i forbindelse med beskyttelsen af miljøet og understreger, at foranstaltninger, som iværksættes uden fiskernes medvirken, sjældent vil være hensigtsmæssige og få effekt.
Det andet princip foreskriver, at afgørelser om forvaltning af havets ressourcer i videst mulige omfang bør bero på solid og præcis videnskabelig viden. Afgørelserne har så vidtrækkende økonomiske og sociale konsekvenser, at det ikke er acceptabelt, at de træffes på letfærdig vis.
Jeg glæder mig derfor over, at Fiskeriudvalget har vedtaget anmodningen om at pålægge Kommissionen at udarbejde en nøjagtig handlingsplan med henblik på at forbedre den nuværende meget mangelfulde ordning til evaluering af bestandene og i denne indarbejde fiskernes praktiske, erfaringsmæssige og pragmatiske viden samt kontrollen med landingerne, samtidig med at den tværfaglige videnskabelige indfaldsvinkel, omfattende såvel biologi som socioøkonomi, sættes i centrum ved udarbejdelsen af videnskabelige udtalelser.
Det tredje princip foreskriver, at der med henblik på den fortsatte tilpasning af fangsterne til bestandene bør anvendes smidige og reversible forvaltningsinstrumenter, såsom TAC og kvoter, frem for brutale og uafvendelige ordninger med socialt dramatiske følger, såsom ophugning af fiskerfartøjer.
Det fjerde princip foreskriver, at der lægges særlig vægt på en forbedring af fiskeredskaberne og fangstmetoderne for at reducere genudsætninger, bifangster og indvirkningen på habitaterne.
Naturligvis kan sådanne foranstaltninger ikke fastsættes på ensartet vis og fra centralt hold. Der bør være plads til initiativer, der hidrører fra erhvervet. Der bør åbnes mulighed for at gennemføre forsøg for såvel fiskerne, disses faglige sammenslutninger og lokalsamfundene i kystområderne. Sådanne initiativer bør anerkendes og fremmes. Der pågår således særdeles lovende forsøg i kystområderne langs Atlanterhavet. Jeg kan eksempelvis nævne forsøg, som tager sigte på at tilpasse skibe og fiskeredskaber til opsamling af større affaldskomponenter eller olieforurening. Vi kan også nævne anlæggelsen af kunstige klipperev med henblik på at fremme udviklingen af vækst- og hvileområder for havets fauna. Eller vi kan nævne teknikker til kunstig befrugtning af barsen i havmiljøet. Der stilles i min betænkning forslag om, at sådanne forsøg kan opnå offentlig støtte.
Det femte princip foreskriver, at offentlig støtte til modernisering af flåden, som tager sigte på at forbedre arbejdsvilkårene og sikkerheden om bord, reducere energiforbruget og forbedre produkternes kvalitet, fuldt ud er forenelig med beskyttelsen af havmiljøet.
Det glæder mig, at jeg har fundet bred støtte i Fiskeriudvalget. Udvalget har vedtaget alle disse forslag, som er både positive og konstruktive, og som dermed afviser den særdeles negative opfattelse af fiskerierhvervet, der i høj grad præger Europa-Kommissionens meddelelse. Det er mit håb, at et solidt flertal af Europa-Parlamentets medlemmer vil stemme for denne betænkning og dermed lade alle forstå, at beskyttelse af havmiljøet sker i samarbejde med og ikke på trods af fiskerne. Fiskeriudvalget har derfor ikke ønsket at indtage en anklagende holdning og ikke ønsket uophørligt at tale om en aktivitet i tilbagegang og om lindrende politik, men har ønsket i stedet at sende erhvervets udøvere et budskab om tillid og håb for at fremme erhvervets stigende respekt for havmiljøet. Sidstnævnte er netop et af de vigtigste mål for en ny fælles fiskeripolitik.

Byrne
Fru formand, jeg har opmærksomt læst Fiskeriudvalgets betænkning om en EF-handlingsplan for integration af miljøbeskyttelseskrav i den fælles fiskeripolitik. Vi bemærker med tilfredshed, at vores synspunkter stemmer bedre overens i spørgsmålet om integration af miljøbeskyttelseskrav end i forbindelse med andre aspekter af reformen.
Vi har tydeligvis de samme mål på betænkningens vigtige aktionsområder som miljøbeskyttelse, forbedret forskning, herunder indarbejdelse af fiskernes erfaring, særlige foranstaltninger til særlige problemer, tilvejebringelse af en økosystembaseret strategi, støtte til modernisering, industrifiskeri, bæredygtig akvakultur osv. Kommissionen har faktisk allerede påbegyndt eller planlagt en række initiativer, der skal opfylde disse krav.
Lad mig skitsere et par stykker af dem. Vi har anmodet Det Internationale Havundersøgelsesråd (ICES) om i 2003 at undersøge mulighederne for operationelle procedurer til at indarbejde fiskernes erfaring og viden i vurderings- og rådgivningsprocessen. Vi er enige i, at særlige situationer kræver særlige foranstaltninger. Vi anvender ikke de samme forvaltningsinstrumenter i Østersøen som i Nordsøen eller i Middelhavet. Vi agter heller ikke at fastsætte de samme mål for forskellige fiskerflåder.
For at nå Johannesburg-målsætningen er vi i gang med at iværksætte handlingsplaner for biodiversitet med henblik på at reducere tabet af biodiversitet inden 2010, og vi har til hensigt at genoprette fiskebestandene inden 2015 ved hjælp af den reviderede fælles fiskeripolitik.
Vi har for nylig medfinansieret et FAO-ekspertmøde for at udarbejde operationelle retningslinjer til tilvejebringelse af en økosystembaseret strategi til forvaltning af fiskeriet. I vores forslag til reform har vi ikke medtaget den obligatoriske ophugning af fiskerfartøjer, og vi har fremhævet flerårige planer mere gennem smidige forvaltningsinstrumenter såsom TAC, tilpasning af fiskeriindsatsen og tekniske foranstaltninger som de væsentligste regulerende elementer. Vi har foreslået at bibeholde støtten til modernisering af fartøjer af hensyn til sikkerheden, arbejdsforholdene og hygiejnen, forudsat at der ikke sker en forøgelse af effektiviteten, således at fiskeritrykket øges.
Vi opfordrer de mest berørte til at udarbejdelse en europæisk kodeks for ansvarlig udøvelse af fiskeri. De første udkast bliver allerede drøftet i Den Rådgivende Komité for Fiskeri og Akvakultur.
Vi har anmodet ICES om at undersøge de økologiske konsekvenser af industrifiskeri og virkningerne på ikke-fiskerimæssige aktiviteter samt truslerne, herunder global opvarmning, mod kommercielle bestande.
Kommissionen har indledt en debat for at fremme en koordineret beskyttelse af havmiljøet. Den nylige meddelelse om en strategi til beskyttelse og bevarelse af havmiljøet indeholder de væsentligste elementer til den anbefalede politik til en helhedspræget løsning på problemet. Vi har behandlet olieudslippet i forbindelse med Erikas forlis ved at afslutte de fleste punkter i pakken, nemlig reglerne om statslig havnekontrol, attestering og kontrol af sikkerhedsforanstaltninger og har stillet forslag om gradvis afvikling af enkeltskrogede tankskibe. Der forventes oprettet en EU-erstatningsfond for olieudslip inden 2003. Vi lægger hele tiden mest muligt pres på medlemsstaterne for at få dem til at gennemføre habitatdirektivet i havmiljøet så fuldstændigt og så hurtigt som muligt.
Da De allerede har haft lejlighed til at læse Kommissionens meddelelse om bæredygtig akvakultur, har De sikkert bemærket, i hvor høj grad den planlagte politik tager miljøbeskyttelseskrav i betragtning.
Hvad angår fiskeriaftaler, får De snart lejlighed til at få bekræftet, at Kommissionen deler Deres miljøbekymringer. Den planlagte meddelelse om partnerskabsaftaler vil snart blive fremlagt.
Generelt er Kommissionen på Deres side vedrørende betænkningens væsentligste beslutningsforslag. Jeg vil imidlertid komme med et par bemærkninger om en række udsagn i begrundelsen. For det første er jeg, selv om jeg anerkender manglerne ved videnskabelig rådgivning, stærkt uenig i, at dette er hovedproblemet ved forvaltning af fiskeriet. Vi ved alle, at hovedproblemet er, at der er for mange fiskere, som jagter for få fisk.
For det andet slår ordføreren fast, at Kommissionen foretrækker en ubegrænset videreførelse af en politik til reduktion af fiskerikapaciteten. Som jeg før har sagt ved flere lejligheder, er det simpelthen ikke rigtigt. Det er heller ikke rigtigt, at Kommissionen har foreslået at afskaffe offentlig støtte til modernisering af fiskerflåden.
Endelig er jeg ikke enig i, at industrifiskeri har en betydelig større indvirkning på miljøet pr. euro merværdi end fiskeri af arter, der er bestemt til direkte konsum. Hovedsageligt fordi jeg finder det mærkeligt at måle miljøvirkning i forhold til monetære enheder, men også fordi miljøvirkningen af denne type fiskeri endnu ikke er slået fast.
For at opsummere er jeg ikke helt enig i formen, men vil støtte indholdet i betænkningen og især beslutningsforslaget.

Busk (ELDR)
. Fru formand, hr. kommissionsmedlem, først og fremmest tillykke til ordføreren. Tak for det arbejde, der er gjort. Dernæst vil jeg gerne klart markere, at reformen af den fælles fiskeripolitik skal være bygget op omkring en bæredygtig udvikling af fiskeriet. Det skal være en miljømæssigt forsvarlig, økonomisk og også socialt opbygget bæredygtighed.
Den Liberale Gruppe kan støtte Kommissionens reformforslag, der indeholder en række elementer, der sigter på den bæredygtighed og dermed den balance, som er nødvendig for, at bestanden af fisk bliver tilpasset det antal fiskerfartøjer, der er. Vi minder om, at det er meget vigtigt at sikre fiskernes forståelse, for uden den og uden et samarbejde med fiskerne, vil vi ikke kunne nå de nødvendige resultater. Vi skal i den forbindelse respektere, at fiskerne rundt omkring i EU varetager deres hverv på forskellig vis.
Det er altafgørende for den fælles fiskeripolitik, at beslutninger træffes på grundlag af meget klare videnskabelige data. Kommissionen skal indhente disse data fra medlemsstaterne, og den skal samtidig råde over de nødvendige tekniske og især menneskelige forvaltnings- og kontrolressourcer.
Vi vil også meget gerne markere, at EU i højere grad skal deltage i opbygningen af den internationale fiskeripolitik. I den forbindelse er det vigtigt, at vore tredjelandsaftaler får en central placering.

Maat (PPE-DE).
Fru formand, jeg kunne næsten gentage udtalelserne fra ordføreren for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik, hr. Busk, som sagde, at fiskeripolitik frem for alt er et spørgsmål om internationale traktater og alt det, der sker uden for disse. Hvis vi ser på havmiljøet - og her taler jeg også som skyggeordfører for hr. Souchets betænkning, i øvrigt vil jeg ønske ham hjertelig tillykke med hans betænkning og den afbalancerede måde, han har fremlagt den på - lader det til, at kun en meget lille del af gennemførelsen af miljøkravene inden for fiskeripolitikken bestemmes af selve fiskeripolitikken. Det slog mig, at kommissæren sagde, at hvis vi anskuer problemet fra forskellige vinkler, er konklusionen, at der er for få fisk og for mange fiskere. Med hensyn til Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik er spørgsmålet, om situationen er så oplagt, navnlig i lyset af den seneste katastrofe med en olietanker ud for Galiciens kyst.
Hvis vi ser på det havområde, der dækkes af europæiske fiskere, udgør det kun en ganske lille brøkdel af det samlede område, der bruges til fiskeri på verdensplan. Som hr. Busk allerede har sagt, betyder det også, at det er af central betydning for os at indgå fornuftige traktater, navnlig uden for EU, med henblik på at finde den rette løsning. Samtidig erkender Fiskeriudvalget og ligeledes min egen gruppe naturligvis betydningen af fiskerimiljøet, især fordi miljøet, herunder havmiljøet, er afgørende for, hvad der kan fanges til brug i fiskeindustrien. Dette betyder, at hvis havmiljøet har det dårligt, kommer det til at gå værst ud over fiskeindustrien. Samtidig føler denne sektor, at den er under pres, og det vanskelige består i at finde den rette balance mellem økonomiske og miljømæssige aspekter. Det ville være rart, hvis denne balance i højere grad kom til udtryk i Kommissionens offentlige erklæringer. En fiskerisektor med den rette motivation kan uden problemer bidrage til et bedre havmiljø, og det gælder ligeledes den lovgivning, der er behov for til dette. I den forbindelse er jeg glad for, at hr. Souchet - og det samme gælder for Stevenson-betænkningen, som tidligere var Noriega-betænkningen - vier akvakultur særlig opmærksomhed. Der er formentlig også gode muligheder for Europa her, under forudsætning af at vi får chancen for at lade lovgivningen på dette område køre sideløbende med økonomien på en ene side og miljøet på den anden, så snart vi får grønt lys.
Jeg må sige, at Souchet-betænkningen er blevet meget vel modtaget i vores gruppe. Derfor anbefaler vi på det varmeste Parlamentet at stemme for denne betænkning, idet vi går ud fra, at det, som ordføreren har bemærket, er vigtigt at tage tilstrækkeligt hensyn til de økonomiske og sociale aspekter af fiskeriet for at opmuntre fiskeindustrien og miljølovgivningen. Jeg vil gerne lykønske hr. Souchet med dette.

Miguélez Ramos (PSE).
Fru formand, inden for rammerne af en reform af den fælles fiskeripolitik, som Kommissionen har besluttet at give os i små doser, drøfter vi i dag betænkningerne om "vejviser"dokumentet og miljøbeskyttelse. Jeg vil gerne lykønske hr. Souchet med hans fremragende indsats, og fordi miljøet er et fundamentalt aspekt i den fælles fiskeripolitik, fordi fiskerisektoren er den, der rammes hårdest af anslag mod havmiljøet, som den olieforurening, der lige nu truer kysterne i min region, Galicien, viser.
Vi ved kun lidt om havet, og fiskebestandenes skrøbelige situation kan ikke kun forklares med overfiskning, som hr. Souchet så udmærket har nævnt, og som den olieforurening af Galiciens kyster, som Prestige har forårsaget, så dramatisk har vist.
Jeg vil gerne tro, at fiskerne og skaldyrsfiskerne fra min region ikke skal stå alene i denne forfærdelige situation, men at de kan regne med EU's solidaritet og med Europa-Kommissionens fulde støtte. Jeg vil gerne sige til Kommissionen, at den, siden den i maj forelagde disse forslag, har modtaget tilstrækkeligt med budskaber fra Parlamentet, fra Rådet og fra sektoren til at kunne tilrettelægge denne reform på en anden måde, idet den skal være opmærksom på, at den altid skal ske gradvist, at den skal tildeles tilstrækkelige ressourcer, og at den skal aftales med sektoren, med medlemsstaterne og med Parlamentet.
Jeg tror, at Kommissionen lytter til dette budskab. Det er en skam, at Kommissionen, da den forelagde sine forslag til en reform af den fælles fiskeripolitik i maj, ikke tog hensyn til den beslutning, der i januar blev vedtaget af Parlamentet om grønbogen, og hvori Parlamentet opfordrede den til at forelægge et reformforslag om en bæredygtig og mere EU-fokuseret fælles fiskeripolitik, som er et modspil imod forsøgene på renationalisering. En fælles fiskeripolitik, som er mere retfærdig, og som får bugt med forskelsbehandlingen af visse flåder, og som er solidarisk med og støtter de områder, der er afhængige af fiskeriet, først og fremmest ved hjælp af samfinansiering fra EU's side til fornyelse af flåden.

Vermeer (ELDR).
Fru formand, imod bæredygtighed, det er fiskeindustriens fremtid. Det er vigtigt ikke blot at udarbejde disse betænkninger, men også at se på akvakultur og et sikkert arbejdsmiljø i fiskeindustrien. Det er uheldigt, at betænkningen blev forsinket, selv om dette blev fulgt op af meget hurtigt arbejde. Virkeligt imponerende. Efter afstemningerne på udvalgsmøderne står vi nu med nogle fornuftige betænkninger foran os. Trods dette bør vi ud over de forebyggende foranstaltninger, der skal gennemføres, også se på de situationer, vi står over for. I ICES, Det Internationale Havundersøgelsesråd, er man ivrig efter at nedsætte fangstkvoterne for fladfisk yderligere, mens sikkerhedsmargenen er inden for rækkevidde. Dette kan ikke begrundes fuldt ud. Vi skal imidlertid sikre, at vi tager behørigt hensyn til historiske fangstrettigheder i den nye fælles fiskeripolitik, de må ikke bringes i fare. Desuden bør vi nøje overveje spørgsmålet om adgangen til havene. Jeg tænker naturligvis på Nordsøen, men det, jeg forsøger at sige, er, at det er farligt at fiske ikke-kvotebelagte arter, fordi de kvotebelagte arter fanges sammen med disse. I øjeblikket er det utroligt vanskeligt at kontrollere, at de kvotebelagte arter lades i fred. Skal de smides overbord ellers landes et eller andet sted? Det har under alle omstændigheder stor betydning for dem, der fører kontrol med kvoterne, og det er vigtigt for de værdifulde arter. Efter min mening er denne yderligere belastning af bestandene uacceptabel, i hvert fald hvis kvoterne gøres endnu mindre. Folk har allerede lempet belastningen på eget initiativ. Derfor bliver det meget vanskeligt at sælge dette. Politikken og forvaltningen er afhængig af opbakningen inden for sektoren. Efter min mening bør vi hindre, at sektoren kommer for meget på afveje, og den skal også inddrages i skabelsen og udformningen af nye løsninger. Derfor er det utroligt vigtigt, at kontroller og sanktioner harmoniseres på internationalt plan. Hvad angår det internationale fiskeri, fordømmer jeg ensidige foranstaltninger, for de har ingen positive konsekvenser med henblik på at sikre bæredygtige fiskebestande.
Min sidste bemærkning er: Tak til ordførerne, der har skrevet betænkningerne. Jeg mener, at vi har et solidt grundlag for at vedtage denne betænkning i Parlamentet.

Jové Peres (GUE/NGL).
Fru formand, først vil jeg takke hr. Souchet for hans fremragende betænkning, som tilmed var et godt grundlag for den betænkning, som jeg senere har været ansvarlig for. Aktuelle hændelser som f.eks. tankskibet Prestiges forlis gør det, jeg har ønsket at sige om Souchet-betænkningen, endnu mere relevant.
Med hensyn til den betænkning, som hr. Stevenson har påtaget sig, tror jeg, at den har været offer for flere procedureproblemer. Betænkningen burde have præsenteret referencerammen for Parlamentets holdning til en reform af fiskeripolitikken, og det er overraskende og udelukkende på grund af procedureproblemer, at denne betænkning på mange områder er forskellig fra det, som vi senere har gjort ved at vedtage lovgivningsforslagene i Fiskeriudvalget.
Problemerne har utvivlsomt deres baggrund i et forslag fra Kommissionen, som kom for sent frem, som har vist sig ikke at være særlig modent, og som til at begynde med desuden var ufuldstændigt. Da hovedpakken blev præsenteret, manglede der f.eks. nogle vigtige dele såsom fiskeriet i Middelhavet. Der er ligeledes meget tydelige tegn på, at Kommissionens forslag strukturelt set mangler et fornuftigt grundlag, og til tider grænser de til det absurde.
Hvad angår politikken om bevarelse af bestandene, afholder jeg mig fra at tage hul på den forhandling, vi senere skal have. Jeg vil dog gerne give udtryk for en vis ærgrelse over den måde, vi har behandlet spørgsmålet på.
Fiskeripolitikken har længe betydet en opsplitning mellem landene, og Kommissionens forslag har været ledsaget af et scenario, der har understreget denne opsplitning mellem landene. Måske er der nogle ministre, der deltager i dette spil, men det er ikke det væsentlige. Det virkelig væsentlige er, at situationen for bestandene af torsk, kulmule og andre arter har udvisket adskillelsen mellem det, der er blevet kaldt "fiskeriets venner" og "fiskenes venner".
Lige meget hvor mange forhandlinger, vi har haft, og hvor mange spørgsmål der retmæssigt kan dele os, synes jeg, at det er klart, at vi skal løse problemet med at sikre et bæredygtigt fiskeri. I denne forstand er det efter min mening nødvendigt at behandle de grundlæggende spørgsmål og komme ud over det, jeg ville kalde meget specielle nationale særinteresser.
Måske kunne vi have lagt de stive holdninger, der har delt os, bag os - f.eks. kvotefordelingen - og i stedet have reformeret fællesskabspolitikken og beskyttet de flåder, som store dele af økonomien i de store områder, der afhænger af fiskeriet, er afhængig af.
Nogueira Román (Verts/ALE).
Fru formand, det er ikke noget tilfælde, at reformen af den fælles fiskeripolitik kommer i år. Det skal vedtages nu, netop fordi den overgangsperiode udløber, som tiltrædelsestraktaterne fra 1986 fastsatte for den spanske stat og for Portugal. Fra nu af har disse stater derfor de samme rettigheder i EF-farvandene som de ni stater, der fastlagde den fælles fiskeripolitik i begyndelsen af 1980'erne.
Trods disse kendsgerninger, fru formand, har Fiskeriudvalget i en fuldstændig urimelig beslutning nægtet spanierne og portugiserne lige rettigheder. Den nye fælles fiskeripolitik må anerkende, at de 15 medlemsstaters fiskerflåder har de samme rettigheder, og gøre en ende på privilegier og forskelsbehandling af EU's borgere, fiskerflåder og lande.
Denne proeuropæiske holdning - som jeg gerne vil sige også er galicisk - har inspireret den betænkning, som jeg havde den ære at udarbejde om de politiske tiltag for reformen af den fælles fiskeripolitik. Vi har dog ikke været imod, at der indføres eller opretholdes midlertidige undtagelsesbestemmelser for den lige adgang til EF-farvandene, hvis det udelukkende begrundes i behovet for at beskytte fiskeressourcerne. Vi har også talt for, at princippet om den relative stabilitet revideres eller, om nødvendigt, erstattes af et mere rimeligt princip, der bedre er i samklang med traktaterne på dette punkt.
Vi har støttet en styrkelse af den internationale fiskeripolitik og dermed de blandede selskaber, ligesom vi har været for, at EU stadig anvender offentlige midler til at støtte investeringer, der skal forbedre arbejdsbetingelserne om bord, som i dag er særdeles dårlige. Af disse og andre grunde, som udvalgsflertallet har afvist, kan jeg derfor ikke acceptere den betænkning, der nu bærer Fiskeriudvalgets formands navn. Betænkningen fastholder dog trods alt nogle principper, som jeg deler, og som har modstået de af flertallet fremsatte og vedtagne forslags destruktive offensiv. Det betyder måske, at der endnu er rum for dialog og et ny kompromis for alle om den fælles fiskeripolitik. Det er der virkelig stadig brug for.

Ó Neachtain (UEN).
Fru formand, jeg er grundlæggende uenig i mange aspekter af Kommissionens forslag til en reform af den fælles fiskeripolitik. Det er imidlertid rigtigt, at der er behov for en mere afbalanceret strategi. Den nuværende ramme for fælles forpligtelser har ikke været en succes. Den har ikke været til gavn for irske fiskere og har i nogle tilfælde virket diskriminerende. Vi må ikke gå glip af denne lejlighed til at rette op på den nuværende uligevægt under reformprocessen. Det er, hvad irske fiskere beder om for tiden, og det er, hvad jeg beder om.
Et af de spørgsmål, som for tiden drøftes, vedrører adgangen til den såkaldte irske kasse. Den spanske regering hævder f.eks., at den fra januar har ret til endnu større adgang til de irske fiskerifarvande. Det må de simpelthen ikke få. Det ville få aldeles katastrofale følger for irske fiskere, deres familier og de irske fiskerisamfund. Fiskebestandene i Det Irske Hav er for tiden uholdbart lave. Hvis vi åbner vores farvande for flere spanske fartøjer end nu, vil det føre til en decimering af fiskebestanden.
Det Irske Hav er et biologisk meget følsomt område. Det er yngleplads for mange fiskearter. Så sent som i sidste uge stillede Parlamentets Fiskeriudvalg et ændringsforslag, der klart slog fast, at fiskebalancen ikke må forstyrres i de vestlige farvande, og det er derfor i denne sammenhæng, at relativ stabilitet skal forstås.
Vi skal beskytte de fiskeriområder, hvor fiskebestandene er truet, og den såkaldte irske kasse og Det Irske Hav er et sådant område. Det sidste, vi ønsker, er at åbne vores farvande yderligere for spanske fiskere, ja, endog for andre fiskere.
Vi skal beskytte vores fiskebestande og ikke tynde ud i dem. Alle bevarelsesforanstaltninger, som foreslås på EU-niveau, skal iværksættes i samråd med alle berørte parter i medlemsstaterne for at beskytte det, der er en meget værdifuld naturressource for os alle.

Farage (EDD).
Fru formand, det er ført til protokols, at udkastet til bestemmelser om den fælles fiskeripolitik først blev aftalt otte timer efter, at Fællesskabet havde indledt optagelsesforhandlingerne med Det Forenede Kongerige i 1971. Lederen af den britiske delegation, sir Con O'Neil, bemærkede, at disse to begivenheder ikke var uden forbindelse. Før dette havde der ikke været stor interesse for en EF-fiskeripolitik, fordi de oprindelige seks medlemsstater næsten ikke havde nogen fiskeressourcer. Storbritannien, Irland, Danmark og Norge havde alle et rigt kystfiskeri, som var blevet holdt i god stand ved hjælp af effektive bevarelsesforanstaltninger.
O'Neil bevidner dette. Eksperter fra det britiske landbrugsministerium udarbejdede en rapport, som viste, at de britiske farvande bogstavelig talt vrimlede med fisk, mens der var meget få fisk inden for de nuværende EU-medlemsstaters fiskerigrænser. Hovedbeviset er, at EF-farvandene ikke tiltrak udenlandske fiskere, mens de britiske farvande i høj grad gjorde. Efter 30 år med den fælles fiskeripolitik vrimler de britiske farvande ikke længere med fisk. Som en omskrivning af sir Con kan man sige, at disse to begivenheder ikke er uden forbindelse. Medlemmerne af Fiskeriudvalget synes dog stadig at være ude af stand til at etablere forbindelsen. De anmoder om flere tekniske og menneskelige ressourcer. De vil have flere penge til forskning. De ønsker forvaltningsplaner, bæredygtig udvikling, indarbejdede politikker, flerårige planer, anvendelse af forsigtighedsprincippet og - bare vent - referencepunkter for biomasse og fiskedødelighed. Hvis jargon var løsningen, ville medlemsstaternes farvande stadig vrimle med fisk, og den fælles fiskeripolitik ville være uovervindelig. Det eneste, al den jargon imidlertid gør, er at skjule den ubehagelige sandhed, nemlig at den fælles fiskeripolitik ikke har fungeret, stadigvæk ikke fungerer og ikke kan fungere, uanset hvor meget reform man stadser op med blomstrende ord. Så længe fisk betragtes som en fælles europæisk ressource, vil der ikke være nogen følelse af ejendomsret eller ansvar. Rovfiskeri bliver normen. Det er en uundgåelig følge af den fælles politik og fører til udpining af fiskebestandene. Reform er ikke løsningen. Der kan ikke gennemføres en reform af den fælles fiskeripolitik. Det har vist sig at være umuligt. Den burde kasseres, og fiskeriet burde igen forvaltes af de nationale regeringer.

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE).
Fru formand, jeg indleder mit indlæg i denne fiskeriforhandling med at være meget berørt over de hændelser, der, som De ved, har fundet sted i Galicien.
Jeg husker, at den dramatiske ulykke med Erika fandt sted, da jeg var formand for Fiskeriudvalget, og vores udvalg stillede et mundtligt spørgsmål, og vi vedtog en beslutning. Dengang stod vi alle sammen, det håber jeg også, vi gør nu. Jeg vil gerne understrege - og det ved De godt - at Galicien er den region i hele Europa, der er mest afhængig af fiskeriet, og det har en fantastisk rigdom på skaldyr og fisk, som det efter ulykken med Prestige vil tage mange år at få genskabt, især i de områder, der er mest direkte berørt af olieforureningen.
Jeg vil forberede et beslutningsforslag, og jeg synes, at de politiske grupper skal stå sammen, så Parlamentet kan udsende en politisk holdning, så denne slags hændelser aldrig finder sted igen. Jeg synes, at vi har et meget vigtigt politisk ansvar.
Det er frygteligt at se fiskebestandene dækket af olie og de døde havfugle og fiskerne, der udelukkende lever af havet. Der tales til tider om overfiskning, og der tales ikke om disse spørgsmål. Jeg synes, at det er meget vigtigt at være opmærksom på dette, og jeg håber som sagt, at alle vores kolleger vil være solidariske.
I forbindelse med de betænkninger, der skal drøftes her, har vi ikke talt om betænkningen af Busk, som jeg gerne vil lykønske, for der er hverken behov for ændringsforslag eller for forhandling, for vi er alle enige i spørgsmålet om ulovligt fiskeri og i, at det skal bekæmpes. Derfor er det vigtigt at fremhæve den.
Jeg synes, at hr. Souchet har lavet en god betænkning. Det er en fornuftig og positiv betænkning, som Parlamentet heller ikke har stillet ændringsforslag til.
Hvad angår Stevenson-betænkningen, ved vi alle, hvad der skete, og jeg vil ikke gå i detaljer. I dag behandler vi den betænkning, som bærer formanden for vores udvalgs navn. Jeg vil blot sige til Dem, at min politiske gruppe har stillet nogle meget små ændringsforslag. Vi har forsøgt at afklare nogle spørgsmål. Jeg vil gerne sige, og jeg siger det generelt, at vi behandler en meddelelse. Det vil sige, at vi ikke behandler et lovgivningsdokument, men det bliver hr. Jovés betænkning, som vi skal behandle i næste mødeperiode, til gengæld. Jeg håber, at vi kan koncentrere vores indsats og benytte os af den afbalancerede tilgang, der er blevet understreget her, så vi kan vedtage forpligtelser i forbindelse med denne betænkning, der som sagt skal forhandles i den næste mødeperiode i Bruxelles.
I forbindelse med de ændringsforslag, vi har stillet, har vi forsøgt at fjerne ordet "permanent" fra 12-sømilegrænsen, for Rådets, Europa-Parlamentets og Kommissionens juridiske tjenestegrene accepterer, at da det drejer sig om en undtagelse fra traktaten, kan den ikke være permanent, for det ville betyde en ændring af traktaten. Derfor er det simpelthen en foranstaltning, der behøver en frist. Da vi ikke er enige i, om det skal være fem, 10, 15 eller 20 år, har vi simpelthen anmodet om, at vi ved forhandlingen af Jové-betænkningen kan træffe en aftale om dette.

Lage (PSE).
Fru formand, ærede kommissærer, ærede kolleger, reformen af den fælles fiskeripolitik har rejst bølger af undertiden ganske voldsomme indvendinger. Nogle af indvendingerne er fornuftige og berettigede, andre forhastede og urimelige. Reformen af den fælles fiskeripolitik er nødvendig. Dét kan ingen fornuftigvis bestride.
At fiskeressourcerne kan risikere at forsvinde, er ikke en fantasi eller en overdrivelse, som økologerne, havmiljøets beskyttere eller pessimistiske forskere fremfører. Det er den dramatiske virkelighed for mange arter. Tidligere har der også været sammenbrud i visse bestande, men det har kunnet lade sig gøre at genoprette dem ved at overføre fiskeriindsatsen til andre arter og andre geografiske områder. Dét er i dag praktisk umuligt. Torskebestandens sammenbrud ved Newfoundland, som har givet anledning til så mange historier, så mange myter i f.eks. mit eget land, burde således tjene os som advarsel.
Af de mere end 35.000 arter, der findes i havene, har kun omkring 100 interesse kommercielt og for forbrugerne. Det er ganske rigtigt! Men ikke desto mindre forholder det sig i dag sådan, at havenes biodiversitet forarmes, og at habitatområder og økosystemer ødelægges. Det er ikke kun på grund af fiskeritrykket, at denne situation giver grund til uro, for andre velkendte årsager bidrager også til dette fænomen. Fiskeriet står over for et dobbelt krav: et økologisk krav om at bevare fiskeressourcerne og et politisk og socialt krav om at opretholde havfiskeriets økonomiske aktiviteter, hvilket fordrer, at disse aktiviteter bringes i nær sammenhæng med fiskeressourcernes tilstand og ikke antager karakter af rovdrift eller simpel indsamling, som om vi stadig befandt os i stenalderen.
Det var således en glimrende idé at koble Souchet-betænkningen, om EF-handlingsplanen for integration af miljøbeskyttelseskrav i den fælles fiskeripolitik, Stevenson-betænkningen, om reformen af den fælles fiskeripolitik, sammen med Busk-betænkningen, om bekæmpelse af ulovligt, urapporteret og ureguleret fiskeri. Reformen af den fælles fiskeripolitik må nødvendigvis være et kompromis, der tager alle hensyn i betragtning: sociale, økonomiske, kulturelle og økologiske. De medlemmer, der - som de siger - står på fiskeriets side, er nødt til at indse det rigtige i La Palices ord: Uden fisk er der ikke noget fiskeri.

Figueiredo (GUE/NGL).
Fru formand, jeg støtter også hr. Souchets betænkning, og jeg er meget ked af den forurening, som tankskibet har forårsaget i Galicien. Trods sine selvmodsigelser tager Stevenson-betænkningen hensyn til en god del af vores forslag og holdninger, som også er af betydning for Portugal, herunder opretholdelse af 12-sømilezonerne som en fast del af den fælles fiskeripolitik, fiskeriorganisationers deltagelse i beslutningsprocessen, sociale og økonomiske foranstaltninger til at afbøde virkningerne af reformen, der bør tage hensyn til tidligere indsats, øget investering i videnskabelig forskning og sikring af, at der ikke opstår noget retligt tomrum.
To af vores forslag, som vi tillægger stor vægt, er også blevet vedtaget, nemlig at undtagelsen fra den frie adgang skal udvides til at gælde indtil 50-sømilegrænsen, for så vidt angår regionerne i den yderste periferi, sådan som traktaten tillader, og støtteforanstaltningerne for forarbejdningsindustrien, navnlig konservesindustrien, skal styrkes. Vi er imidlertid uenige i de forslag, der søger at ændre betænkningen ved at genoptage forslag, som er blevet forkastet i Fiskeriudvalget, og som går imod de forslag og holdninger, som vi har lagt frem. Vi stemmer dog for det forslag, der svarer til et af vores ændringsforslag, og som er af stor betydning for Portugal og allerede vedtaget i den anden betænkning, og som henviser til, at 6-12-sømilezonerne bør forblive en fast del af den fælles fiskeripolitik uden tidsgrænse for at fremme bevaringen af småfiskeriet og befordre dets lokale udvikling.

Schörling (Verts/ALE).
Fru formand, jeg vil indlede med at sige, at De Grønne støtter Kommissionens forslag om reform af den fælles fiskeripolitik. De foranstaltninger og forslag, som er blevet præsenteret, burde være kommet for længe siden. Derfor er de nu bydende nødvendige. Det eneste, som vi stiller os tvivlende over for, og som vi har et problem med, er Kommissionens forslag om, hvordan man kan reducere fiskerflåden med det enkle forslag om "en båd ind, en båd ud". Jeg forstår ikke rigtig, hvordan dette skal fungere, og hvordan vi kan få en mindre fiskerflåde ved dette forslag.
Jeg kan også forstå Kommissionens frustration vedrørende de vanskeligheder, der har været for at få Rådet og medlemsstaterne til at påtage sig deres ansvar. Ministrene og Rådet har i så mange år undgået at se sammenhængen mellem fiskeripolitikken og en mindre tilgang af fisk. De har overhovedet ikke taget ansvar for en bæredygtig udvikling og sørget for, at fiskebestanden blev bevaret, hvilket er den eneste mulighed for at redde fiskerierhvervet.
Hvad angår f.eks. Det Irske Hav har der i de seneste 10 år været en tilladt kvote, der er 28% højere, end hvad forskerne har vurderet som acceptabel. Det spiller ingen rolle, om fiskerflåderne kommer fra Irland eller Spanien eller noget andet land.
Jeg vil derfor gerne sige, at vi nu står over for vores skæbnetime, når det gælder fiskebestanden. Rådet har ikke villet træffe beslutninger om restriktioner for fangstkvoterne, som overhovedet ikke har været realistiske. Man har ikke haft et tilstrækkeligt kontrolprogram og har ikke ønsket en begrænsning af fiskerflåderne. Vi ved allerede nu, at dette er årsagen til hele problemet. Hvad skal vi gøre? Jeg mener, at vi måske skulle vedtage Kommissionens forslag.
Sverige har planer om at indføre et ensidigt moratorium for torskefiskeriet i Østersøen. Det er faktisk et krav, som De Grønne stillede i forbindelse med regeringsdannelsen. Torsken er truet ikke blot i Østersøen, men også i Vesterhavet, Kattegat og Nordsøen. Det Internationale Havundersøgelsesråd mener, at EU's genoprettelsesplaner overhovedet ikke er tilstrækkelige, og at situationen er akut. Derfor må vi ty til drastiske foranstaltninger som at indføre et moratorium.
Nu håber jeg, at Kommissionen støtter dette forslag. Jeg tager det også for givet, at Kommissionen meget snart giver et positivt svar på, om strukturfondene skal kunne anvendes til kompensation. Det er nemlig helt i tråd med Kommissionens eget forslag om at kunne handle ansvarsfuldt for at sikre og bevare fiskebestandene fremover.
Souchet (NI).
Fru formand, jeg vil gerne knytte en bemærkning til Stevenson-betænkningen. Det glæder mig, at man ønsker at videreføre ordningen om adgang til farvande og fiskeressourcer og det grundlæggende princip om relativ stabilitet. Jeg beklager imidlertid, at hr. Nogueiras oprindelige forslag ikke blev vedtaget. Hr. Nogueira foreslog, at der på ny blev sat fokus på det økonomiske og sociale aspekt i forbindelse med den fælles fiskeripolitik, og at man undersøgte dette aspekt sideløbende med spørgsmålet om fiskeriindsatsen.
Jeg har bemærket, at Europa-Kommissionens forslag til vejviser for reformen af den fælles fiskeripolitik vidner om, at Kommissionen ikke prioriterer de sociale konsekvenser af forslaget særlig højt, da disse først omtales på en syvendeplads blandt de foreslåede foranstaltninger.
Hvad angår Kommissionens meddelelse af 6. november om foranstaltninger, som tager sigte på at afbøde følgerne af reformen, er der tale om en bekræftelse af planerne om nedlæggelse af 28.000 stillinger over tre år, i perioden 2003-2006, på grund af den af Kommissionen forventede omfattende ophugning af fiskerfartøjer. Fru formand, vi forbeholder os selvsagt ret til at kalde kommissæren i samråd om disse dramatiske tal, når vi til sin tid skal behandle den pågældende meddelelse.

Langenhagen (PPE-DE).
Fru formand, desværre har vi måttet ændre Souchet- og Nogueira-betænkningerne meget. Det er i det hele taget et sørgeligt scenario: Vi sidder her lunt og godt og taler og taler, ikke kun med hinanden, men desværre ofte også mod hinanden. Men udenfor driver vi flere og flere fiskebestande ud i katastrofale tilstande på grund af miljøulykker og overfiskning.
Herinde - ser det ud til - blokerer man hellere end arbejder på en ægte reform, og EU's image lider skade. Vi bør først bringe vores eget miljø i orden, og det med det samme. Kommissionens forslag kom godt nok sent på bordet, men stadig længe før sommer. Nu begynder den første sne snart at falde, vi taler, men vi taler først i dag om den køreplan for reformen, der jo skal træde i kraft allerede om nogle få uger, den 1. januar til næste år.
Denne køreplan startede godt rent sprogligt, når man ser bort fra den indholdsmæssige galiciske ensidighed. Takket være store bestræbelser og 258 ændringsforslag kunne Fiskeriudvalget så gøre køreplanen læsbar med henblik på en ægte reform. Men sjovt nok stemte udvalget f.eks. for en beskyttelse af 12-sømilezonen. Og nu skal jeg stemme imod på onsdag! Det gør jeg ikke! Er jeg, er vi marionetter? Det er klart, vi vil alle genvælges. Er det årsagen til den mindeværdige omskiftelighed i holdningerne, som Fiskeriudvalget påberåbte sig? Vi ved alle, at fiskeriet dør uden fisk. For de grundlæggende principper om beskyttelse af flåden og beskyttelse af ressourcerne gælder, at vi hverken vil fravige eller opbløde dem. Jeg ønsker et økonomisk vellykket, socialt afbalanceret og økologisk fornuftigt fiskeri. Vi må se virkeligheden i øjnene og ikke jagte visionen om de evige bestande med endnu flere skibe.
Min appel til mine kolleger lyder: Spring over Deres nationale skygger, og støt mig på vejen til en bevarelse af bestandene!

Poignant (PSE).
Fru formand, indledningsvis vil jeg gerne tilslutte mig mine galiciske kollegers udsagn, ligesom jeg støtter alle deres initiativer. I min region har vi oplevet katastroferne i forbindelse med Amoco Cadiz' og Erikas forlis. De har i deres region oplevet katastrofen foranlediget af Prestiges forlis. Skibets navn er imidlertid ikke afgørende og mindsker ikke problemerne for kystbefolkningen og havfiskerne.
Hr. kommissær, fastlæggelsen af den nye fiskeripolitik er en vanskelig proces, men uanset at fødslen er svær, ser barnet dog dagens lys den 31. december om aftenen. Fiskeriudvalget har efter min mening ydet en god indsats for at genskabe balancen mellem udnyttelse af havets ressourcer og beskyttelse af selvsamme ressourcer med henblik på fremtidige generationer og under hensyntagen til kystområdernes økonomi. Vi søger i alt fald at opnå en bedre balance mellem de to aspekter end den, De foreslår, hvilket er i overensstemmelse med definitionen af begrebet bæredygtig udvikling. Bæredygtig udvikling omfatter selvsagt fiskeressourcerne, som er nødvendige, men den omfatter også kystområdernes økonomi. Og vi har i de tre foreliggende betænkninger, såvel som i andre, søgt at gøre Dem opmærksom på de konsekvenser, de politiske afgørelser vil have i de regioner, som er afhængige af fiskeriet. Vi har påpeget konsekvenserne af ophugningen af fiskerfartøjerne. Gennemfører vi ophugningen, har vi måske ikke, hvis fiskeressourcerne senere øges, fiskere til at varetage fangsten. Vi bør være besindige. Vi bør også sikre, at fiskerne ikke anvender fiskerfartøjer, som er for gamle, hvis levetid de prøver at forlænge, og som de overlæsser med materiel, med de risici, dette nødvendigvis indebærer.
Fiskeriudvalget søger under alle disse drøftelser, og takket være ordførerne, at påvirke de endelige afgørelser, der træffes i Kommissionen og Rådet. Der er da også truffet gode afgørelser, som fortjener at blive fremhævet. Det drejer sig om kontrol og sanktioner, om inddragelse af aktørerne i beslutningsprocessen og om øget viden, når det gælder fangstmetoder og ressourcer. Kort sagt, afgørelser, som, hvis de gennemføres, hvis balancen bevares, vil sikre, at vores fiskere kan bevare tilliden til, at beskæftigelse og erhverv består, og vi kan bevare tilliden til, at regionerne består.

Hudghton (Verts/ALE).
Fru formand, forvaltningen af fiskeriet i EU er kommet til et afgørende tidspunkt, hvor nøglebestandene i Nordsøen og andre steder er i tilbagegang, og fiskeriets og forarbejdningsindustriens fremtid derfor er truet. Det er derfor vigtigt, at Kommissionen får rettet op på det ved at foreslå et forvaltningssystem, som sikrer et bæredygtigt fiskeri, der bakkes op af tidssvarende uafhængigt og verificerbart videnskabeligt bevis, der inddrager de berørte parter, og giver tillid til systemet.
Da den første fase af forslagene til en reform af den fælles fiskeripolitik imidlertid nu nærmer sig afslutningen, er mit syn på processen mere kynisk og mindre optimistisk angående fremtiden for de skotske samfund, der er afhængige af fiskeriet, end nogensinde før. Hvorfor skulle det være sådan? Er det muligt at indføre en brugbar EU-fiskeripolitik? Jeg har altid ment, at den eneste måde at opnå den nødvendige ligevægt mellem ressourcer, fangst og bevarelse og sikre en bedre overholdelse af en forvaltningsordning er at indføre en ordning, som de berørte parter kan have tillid til. Derfor har jeg hilst Kommissionens støtte til regionale rådgivende råd velkommen som et skridt i den rigtige retning mod en hårdt tiltrængt ny og bedre måde at gøre tingene på.
Ordene skal imidlertid ledsages af handling, og jeg er chokeret over den holdning, som Kommissionen for nylig har indtaget til torskekvoter og andre heltkvoter for næste år. Når man annoncerer den mulige lukning af den skotske forarbejdningsindustri med udtalelser som "vi ved bedst" og "det hele er jeres egen skyld", der tilskrives kommissær Fischler, synes det åbenlyst at tilsidesætte den erklærede intention om at inddrage de berørte parter mere. Denne "bølle"strategi, som formodentlig skal få det faktiske resultat for næste år til at virke relativt acceptabelt, burde ikke indgå i en ny fælles fiskeripolitik. Den triste sandhed er, at Kommissionen allerede i det sidste halve år har gjort uoprettelig skade på skotternes tillid til, at EU overhovedet er i stand til at forvalte fiskeriet.
Med hr. Fischlers vending vedrørende forvaltning af dybhavsfiskeriet efterfulgt af den ufølsomme fremlægning af ICES's råd om torsk og følgerne heraf for Skotland kan det ikke undre, at det vrimler med sammensværgelsesteorier. Vil kommissær Fischler huskes som ophavsmanden til en ny succesrig EU-fiskeripolik? Eller som den, der bragte trøstesløshed til fiskerisamfundene, og ødelagde en livsstil? Sørgeligt nok ser det i dette øjeblik ud til, at der er størst sandsynlighed for, at han vil blive husket for sidstnævnte.
Jeg har sammen med lederne af den skotske forarbejdningsindustri spillet en konstruktiv rolle og samarbejdet med miljøorganisationer i konsultationsprocessen hen imod en reform af den fælles fiskeripolitik.
Jeg kunne godt tænke mig at se Kommissionen og Rådet tage behørig højde for dette og give noget tilbage i stedet for at straffe skotterne for deres indsats.

Cunha (PPE-DE).
Parlamentets betænkning om reformen af den fælles fiskeripolitik udbedrer nogle af manglerne i Kommissionens forslag, men undlader at tage stilling til andre.
Af betænkningens positive aspekter vil jeg gerne fremhæve tre vigtige:
Det første er, at den bæredygtige forvaltning af fiskeriet skal hvile på en afbalanceret vifte af foranstaltninger, ikke kun på den forsimplede løsning med at skære ned på fiskerflåden, men også på fiskeredskabernes større selektivitet og på formålstjenlig brug af såvel FUP som TAC og kvoterne. Hertil kommer ikke mindst opfordringen til, at der i reduktionen af fiskeriindsatsen skal tages hensyn til de flådereduktioner, som medlemsstaterne allerede har gennemført tidligere.
Det andet aspekt er den klare opfordring til, at fiskeriaftalerne med tredjelande fortsat skal være en integreret del af den fælles fiskeripolitik, aftaler, der rigtigt gennemført er til gensidig fordel for begge parter. Det er derfor rimeligt, at ophuggede fartøjer fra EF-fiskerflåden stadig kan indgå i de blandede selskabers flåder.
Det tredje aspekt er ønsket om at finde en særlig løsning for adgangen til farvandene ved regionerne i den yderste periferi, der har meget følsom biologisk ligevægt, meget følsomme økosystemer - altså Azorerne, Madeira og andre regioner i EU.
Det aspekt, som jeg finder mest negativt ved denne betænkning, er, at den helt udelader den strukturelle komponent. Der er to hovedgrunde til ikke at ændre de regler, der blev fastsat på Det Europæiske Råd i Berlin om finansieringen af fiskeristrukturerne. Den første er, at modernisering af flåderne i sig selv bør prioriteres, fordi EF-fiskerflåden ellers mister konkurrencedygtighed. Hvad Portugal angår, er 40% af vores fiskerflåde mere end 25 år gammel, og hvis den ikke støttes, er den ikke lønsom. Den anden grund er, at man, da der i Berlin er fastsat et beløb til modernisering af flåden frem til 2007, og flere redere derfor har indgået kontrakter på dette grundlag, ikke kan tillade sig at ændre spillets regler undervejs.

Kindermann (PSE).
Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, at en reform af den fælles fiskeripolitik er nødvendig, det er vi vel alle enige om. Men så snart talen falder på de enkelte modaliteter i reformen, kommer de store forskelle til syne. De vedrører ikke kun vurderingen af situationen, som jo ikke lige just er lyserød for øjeblikket, men også de foranstaltninger, der skal træffes. Selv vurderingerne af videnskabelige undersøgelser af vores ressourcer er forskellige. Det har betænkningen om den køreplan, som vi ligeledes drøfter i aften, også vist. Og jeg forestiller mig, at diskussionerne i Ministerrådet er lige så livlige som hos os i Europa-Parlamentet.
Europa-Parlamentet bør dog koncentrere sig om de saglige spørgsmål og forsøge at bidrage aktivt til en reform, som først og fremmest sikrer en varig bevarelse af fiskeressourcerne. Vi taler om forsigtighedsprincippet, og nedskæringer er, hvor smerteligt det end er, formentlig nødvendige for at sikre en bæredygtig forvaltning af fiskebestandene og dermed hele fiskeriets overlevelse på lang sigt. Her har den sociale komponent af foranstaltninger, der skal vedtages, dog central betydning.
Jeg opfordrer derfor alle mine kolleger, men også fiskeriministrene til at efterkomme deres ansvar for hele fiskeriet i EU, når de træffer beslutning om reformen, og ikke henholde sig til kortsigtede nationale interesser. Nu bør vi ikke lade den store chance for at vedtage en grundlæggende reform af den fælles fiskeripolitik stå ubenyttet hen. Vi må benytte denne chance, ellers vil det se meget dystert ud for vores fiskeri i Europa inden for en overskuelig fremtid. Det viser sig nu også tydeligt med de aktuelle torskebestande i Nordsøen, og jeg håber, det bliver en lære for os.
McCartin (PPE-DE).
Fru formand, vi får dette emne til at lyde meget kompliceret, men for mig kan det sammenfattes i to spørgsmål, nemlig hvor mange fisk vi kan tillade os at fange, og hvem der må fange dem. Hvis vi kunne blive enige om de to spørgsmål, ville vi have en venskabelig løsning på alle de andre spørgsmål, som opstår.
Jeg er ikke enig med dem, der siger, at bestandenes nuværende tilstand skyldes den fælles fiskeripolitik. Grunden er, at man ikke lyttede til forskerne. Da Kommissionen fremlagde forskernes budskab for Rådet, lyttede man ikke, og Kommissionens råd blev ikke iværksat. Jeg kan ikke tilslutte mig den nuværende politik, men bestandene kunne være blevet bevaret inden for rammerne af denne politik, hvis man havde fulgt Kommissionens råd i årenes løb.
Det andet problem med den fælles fiskeripolitik er, at på den ene side har Kommissionen ansvaret, men den kan udelukkende rådgive. Rådet og de enkelte medlemsstater har det endelige ansvar. Der er masser af beviser på, at de førhen ikke bestred deres ansvar uden at gøre forskel til nogen side, således at alle fiskere tog, hvad de havde ret til, og hvert skib fik sin kvote og ikke mere.
Den fælles fiskeripolitik går for vidt. Der har aldrig været grund til at indføre fælles ejendomsret til fisk. Det giver ingen mening. Vi har en fælles landbrugspolitik. Det giver ikke mig eller en irsk landmand ret til at plukke druer eller oliven i Sydspanien. Det giver os ikke ret til at fælde træer i Finland eller Sverige. Den fælles fiskeripolitik skal heller ikke omfatte fælles ejendomsret til fiskebestandene. Det giver ingen mening. Så vidt jeg ved, er der ikke desto mindre kun et land, som lider tab og får mindre end dets naturlige andel. De finder ikke en mere overbevist tilhænger af integration i Europa end mig, så jeg kan sige, at der er en region i EU, nemlig det vestlige Irland, som ikke får sin naturlige andel. Jeg har ingen specielle indvendinger mod spanske, franske eller britiske fiskere, som kommer ind i naturlige farvande. På andre områder, såsom olie og mineraler, og ved enhver form for kompetence, som medlemsstaterne har over deres havområder, hører naturressourcerne under de nationale regeringers kompetence. Det burde også gælde for fisk. Det ville være mere fornuftigt.

Parish (PPE-DE).
Fru formand, den fælles fiskeripolitik er slået fuldstændig fejl. Den har ikke bidraget til at bevare fiskebestandene eller fiskernes job. Det er fuldstændig latterligt at kassere næsten 2 millioner t sund fisk hvert år. Fisk svømmer ikke hver for sig i havet. De svømmer sammen, og jo før vi finder ud af det, des bedre er det.
6- og 12-sømilegrænserne skal stadfæstes permanent. Argumentet om, at det ikke kan lade sig gøre, overbeviser mig ikke, og jeg stemmer absolut for, at disse grænser mejsles i sten. Ikke blot skal 6- og 12-sømilegrænserne være der, men de skal forvaltes på lokalt niveau og udarbejdes hensigtsmæssigt i Bruxelles, og ikke kun være en symbolsk gestus. Hvis lokale fiskere selv ejer farvandene, vil bevarelsesforanstaltningerne fungere.
I Nordsøen forsvinder torsken. Er det tilfældigt, at torsken forsvinder fra de områder, hvor der finder industrifiskeri sted? Vi fanger flere millioner ton sandål og renser havbunden, og torsk æder sandål. Det er ikke tilfældigt. Vi skal gøre noget ved det.
Norge og Island har gode fiskebestande, og de er ikke med i den fælles fiskeripolitik. Igen, er dette tilfældigt? Jeg kan her tilslutte mig hr. McCartin. Skal vi gøre fiskeressourcerne til en del af den fælles fiskeripolitik? Jeg vil sige det ligeud. Hvis Kommissionen ikke kan administrere den fælles fiskeripolitik på passende måde, skal den sendes tilbage til medlemsstaterne, så de kan forvalte den.

Pérez Álvarez (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, i betragtning af den nylige katastrofe, som Prestige har forårsaget, synes jeg, at det er vanskelige tider for såvel de galiciske fiskere, som venter på et svar fra Europa-Kommissionen, og som ikke ønsker, at disse ulykkelige hændelser finder sted igen et andet sted, som for de gode folk, der forsvarer miljøet og en bæredygtig udvikling.
For det første vil jeg lykønske hr. Souchet og hr. Busk med kvaliteten af deres betænkninger, og med hensyn til den betænkning, som formanden for udvalget til sidst har påtaget sig, vil jeg tale om betragtning K og ændringsforslag 23.
Det område, der er reserveret til traditionelt fiskeri inden for 6-sømilezonen - som senere blev forøget til 12 og udvidet til at omfatte alle - blev sidste gang forlænget med 10 år i 1992 inden for rammerne af reformen af den fælles fiskeripolitik. Situationen har derfor været midlertidig i 30 år. Det ser ud til, at formålet var at tillade en gradvis tilpasning af det ikke-industrielle kystfiskeri, og når det ikke er sket, ved jeg ikke, hvordan de vil gennemføre det.
Europa-Kommissionen er i sit forslag til en tidsplan for reformen af den fælles fiskeripolitik fortaler for at fastholde et permanent forbud mod fiskeri inden for 12-sømilezonen - et forslag, hvis retsgyldighed der allerede er sat spørgsmålstegn ved. Jeg synes, at dette forslag i en tid med udvidelse og et igangværende konvent paradoksalt nok kan betyde en renationalisering af Fællesskabets have, hvilket er i modstrid med princippet om lige adgang for fiskerfartøjerne til alle EU's fiskebestande, og som også kan indebære en yderligere risiko for en eventuel fremtidig forøgelse af dette begrænsede område, hvis der vedtages en permanent undtagelse.
Europæerne i almindelighed, fru formand, og søens folk i særdeleshed forstår ikke, hvorfor man ikke gør havene fælles for alle i EU, hvorfor vi har denne begrænsning - som er en undtagelse fra princippet om fri adgang - hvorfor man ikke gør denne sektor til et fælles EU-anliggende, som man gør inden for andre sektorer. Fra et rent politisk synspunkt bør vi derfor altid afvise at fastsætte en permanent undtagelse.
Jeg vil gerne opfordre medlemmerne til at stemme imod betragtning K og imod ændringsforslag 23, der efter min ringe mening er i modstrid med fællesskabsretten og den sunde fornuft i Europa.

Stevenson (PPE-DE)
Fru formand, tak fordi De forlængede debatten, således at jeg fik en chance for at nå frem og deltage. Det tog mig 16 timer at nå til Strasbourg i dag. For to uger siden rejste jeg til Hobart i Tasmanien på mindre tid, end det tager at komme til Strasbourg. Da jeg fandt ud af, at grunden til forsinkelsen delvis var, at der løb rensdyr rundt på landingsbanen i den internationale lufthavn i Strasbourg, fandt jeg det fuldkommen utroligt.
Jeg forstår, at der under debatten er givet udtryk for en del bekymring for vraget af Prestige ud for kysten ved Galicien. Jeg håber, at mine kolleger på grundlag af, hvad der er blevet sagt under debatten i dag, er enige med mig i, at vi skal opfordre Kommissionen og EU-institutionerne til at tage de nødvendige skridt til at bistå Galicien med at klare det forfærdelige problem. Aviserne i Skotland kaldte det i dag Costa del muerte og skrev, at der allerede var løbet 3.000 t olie ud. Jeg forstår, at tankskibet indeholdt 70.000 t olie, og tanken om et udslip af den størrelsesorden er aldeles forfærdende.
Vi har i løbet af debatten hørt hr. Parish give udtryk for en hel del vrede. Vi har også hørt hr. Hudghton give udtryk for vrede set ud fra et skotsk synspunkt. En del af debatten omhandler Kommissionens "vejviser". Jeg vil sige allerede fra starten, at det seneste videnskabelige råd fra ICES, som anbefaler, at heltområdet lukkes fuldstændig i Det Forenede Kongerige og Irland, tyder på, at en "vejviser" er overflødig. Hvad angår den fælles fiskeripolitik, kommer vi ingen vegne. Hvad nytter det at drøfte den fremtidige fiskeripolitik her i Parlamentet i aften, hvis der ingen fremtid er for britiske og irske fiskere? Hvad er formålet med at diskutere flerårige forvaltningsplaner, hvis skat og kvoter i Nordsøen, det vestlige Skotland, Det Irske Hav og Kattegat skal fastsættes til nul i de næste mindst fem år? Hvilken tiltale mod den fælles fiskeripolitik! Hvilken trist tingenes tilstand, at vi efter 20 års fejlslagen politik nu ser på, at et erhverv, der er lige så gammelt som selve menneskeheden, bliver ødelagt. I bevarelsens navn har EU-fiskerne været tvunget til at dumpe flere millioner ton førsteklasses døde fisk i havet for at overholde de vanvittige kvoteplaner. I bevarelsens navn har de lidt under fiskeristop, arbejdsløshedsperioder, nødlukninger, ophugning af fiskerfartøjer, tab af arbejdspladser og drastiske fald i indtægten, og nu synes forskernes budskab at være, at alt, hvad de tidligere har rådet til, er slået fejl - alle de tekniske bevarelsesforanstaltninger, alle de øgede maskestørrelser og kvadratmaskede paneler, der skulle gøre det muligt for unge torsk at undslippe, alle nødlukningerne af torskens ynglepladser, de 40.000 kvadratmile af Nordsøen, der blev lukket i 12 uger sidste år, uden at fiskerne fik en øre i erstatning, de tre år i træk, hvor Det Irske Hav har været lukket for torskefiskeri, den omfattende ophugningsrunde, hvor man tog over 100 trawlere til bundfiskeri alene ud af den skotske flåde. Alle disse foranstaltninger, som forskerne har anbefalet, og som Kommissionen har pålagt fiskerne, er tilsyneladende slået fejl. Det er helt utroligt.
Der er ikke plads til vejviseren i den fælles fiskeripolitik, hvis 20.000 fiskere, arbejdere i forarbejdningsindustrien og havnearbejdere står over for nedlæggelse af deres erhverv og at miste deres job. Der er ingen begrundelse for at lukke hele heltområdet. Sidste år blev der fanget 700.000 t torsk i det nordøstlige Atlanterhav. Det lyder ikke som en art, der er ved at være udryddet. Der bliver fanget titusindvis af store fuldt udviklede torsk i nærheden af Færøerne og Island, hvor de ikke har en fælles fiskeripolitik. Hvis torsken er vandret nordpå på grund af global opvarmning, forurening eller den nordatlantiske strøm, vil ingen nok så strenge forholdsregler få dem til at vende tilbage. Det er sandt, at torsken er forsvundet fra den centrale del af Nordsøen. Det er der ingen, der bestrider. Deres plads er imidlertid indtaget af nordsørejen, som nu udgør det største fiskeri omkring de britiske øer. Vi ved, at torsken er et centralt rovdyr i forhold til nordsørejer, så det er ikke overraskende, at rejerne trives, når torsken er i tilbagegang. Det er imidlertid også en kendsgerning, at rejerne lever af torskelarver, så når torsken først er væk, kommer de sikkert aldrig tilbage. Det har været tilfældet i Canada.
Jeg kan ikke acceptere, at den mulige genopretning af torskebestandene på nogen måde er tilstrækkelig begrundelse for at ofre fiskeriet af rejer, kuller, hvilling, rødspætter og fladfisk. Jeg kan heller ikke acceptere, at der skulle være tilstrækkelige budgetmidler til at opfylde bare en brøkdel af de sandsynlige omkostninger i forbindelse med dette katastrofale forslags sociale og økonomiske virkning. Det er derfor nytteløst at diskutere en vejviser i aften.

Fischler
Fru formand, ærede parlamentsmedlemmer, undskyld, at jeg ikke kunne være her noget før. Indtil nu har jeg hørt tre forskellige versioner. Den ene går ud på, at der har befundet sig geder på landingsbanen, den anden at der har befundet sig rådyr, og den tredje at der har befundet sig rensdyr. Men det blev også sagt, at det var tåget. Det var altså tydeligvis svært at identificere dyrene.
Jeg vil ikke gentage det, min kollega Byrne allerede har sagt til Dem i forbindelse med den betænkning, der blev drøftet tidligere. Her kommer han ind på, hvad der skulle ske som følge af denne store oliepest, der nu desværre må konstateres i Galicien. At der er tale om en europæisk udfordring, er vel åbenlyst. Der findes, som De ved, en plan, som Kommissionen fremlagde allerede for længe siden i forbindelse med Erika-katastrofen. Her er der også et gennemførelseskoncept, som min kollega fru de Palacio følger meget intensivt. I forbindelse med dette koncept er der også planlagt en bestemt kompensationsplan, der skal gennemføres i det kommende år.
Lad mig dog især udtale mig om betænkningen af hr. Stevenson, som jeg gerne vil takke mange gange for at have udarbejdet betænkningen. Jeg vil også gerne rette en tak til Fiskeriudvalget, der virkelig har gjort sig store bestræbelser på at overholde den knappe tidsplan, således at vi kan vedtage reformen af den fælles fiskeripolitik inden udgangen af året.
Hvad angår de grundlæggende mål, vi ønsker at opnå med fiskerireformen, er der, tror jeg, en høj grad af overensstemmelse mellem Parlamentet og Kommissionen, og det glæder mig, at de tilslutter sig de grundlæggende målsætninger i reformen. Her handler det på den ene side om bæredygtighed, men på den anden side også om vores sektors konkurrenceevne. Her handler det om acceptable livsbetingelser for alle, der arbejder inden for fiskeriet, og på nøjagtig samme måde handler det om at inddrage miljøanliggender og især også om nye former for forvaltning af fiskeressourcerne.
Det glæder mig, at De støtter denne tilgang, selv om vi uden tvivl har forskellige opfattelser af, hvilke midler der skal tages i anvendelse, og hvordan vi kan opnå målene.
Lad mig komme ind på et par særlige punkter endnu en gang. De kræver med rette bedre informationer om situationen for bestandene og større investeringer i den videnskabelige forskning i udviklingen af bestandene. Hvad angår forskningen, har Kommissionen for øjeblikket i alt 35 millioner euro til rådighed til forskningen inden for fiskerisektoren. Jeg må desværre konstatere, at disse midler vil blive reduceret noget i de kommende år, men vi er parat til at anvende flere midler inden for fiskeriforskningen som helhed til dette særlige formål, nemlig forskning i bestandene og udviklingen af dem.
Derudover ønsker vi også mere forskning i alternative tekniske foranstaltninger, f.eks. i udvikling af nye fiskeredskaber. Men hvis vi skal være ærlige, må vi sige, at forskning kun kan baseres på omhyggeligt indsamlede og korrekte oplysninger. Det dilemma, vi oplever for øjeblikket med torsken, skyldes ikke mindst, hvad vi har fået at vide af forskerne. Og de er ikke udpeget af Kommissionen, men af medlemsstaterne. Kommissionen har kun observatørstatus her. Men forskerne siger til os, at de forgangne års rapporter om landingerne, om sammensætningen af fangsterne til dels ganske enkelt ikke har været sande, at der har været tale om fejlagtige meddelelser, og det har så også ført til forkerte konklusioner.
Jeg vil ikke anklage nogen nu, men vi må i det mindste anerkende, at det er et problem, som vi må løse, hvis vi ønsker bedre konklusioner.
Deres beslutninger om emnet bevarelse af bestandene og om forvaltning af fiskeressourcer er i overensstemmelse med vores opfattelse. Vi har brug for flerårige og skræddersyede koncepter til forvaltning af fiskeriet. Disse koncepter skal tilpasses til de pågældende fiskeriformer og fangstaktiviteter og til de pågældende bestande, og vi må overholde forsigtighedsprincippet. Med disse koncepter må der også sørges for, at genudsætninger reduceres til et minimum.
Men, hr. Stevenson, det er ikke så enkelt, at man bare kan sige, at kvoterne er skyld i, at vi oplever genudsætninger. Der findes andre koncepter i andre stater i verden, og de fastlægger ingen kvoter, men har alligevel genudsætningsproblemer.
Den kendsgerning, at vi stadig oplever genudsætninger, har at gøre med alle væsentlige bestanddele af fiskeriet.
Der er helt sikkert et teknisk aspekt i forbindelse med fiskeredskaberne, der ikke er tilstrækkeligt selektive. Det er helt sikkert et problem med det blandede fiskeri, at kvoten for nogle bestandes vedkommende bliver opfyldt tidligere end for andres. Det fører sågar til genudsætning af bestande, som vi overhovedet ikke ønsker. Men vi har naturligvis også problemet med begrænsning af fiskeriindsatsen. Hvis vi ikke skaber en vis balance i disse centrale elementer - i, hvordan vi i det hele taget kan forvalte fiskeriet - vil tingene aldrig komme til at fungere.
Middelhavet bliver også behandlet udførligt i Deres betænkning. Her er jeg fuldt ud enig med Dem i, at Middelhavet skal behandles anderledes. Det hører også til skræddersyede koncepter. Man kan ikke anvende de samme metoder, som fungerer i Nordsøen. Middelhavet er anderledes på grund af de fiskeriformer, der udøves dér - hovedsageligt håndværksmæssigt fiskeri. Det er anderledes på grund af den smalle fastlandssokkel, vi har dér. Det er anderledes på grund af, at tredjelande i langt højere grad tager del i fiskeriet dér. Derfor har vi også brug for et specifikt koncept.
Vi har fremlagt et sådant. Vi ønsker også et tættere samarbejde med de tredjelande, der fisker i Middelhavet. Vi vil derfor også forberede et stærkere samarbejde meget grundigt, idet vi vil organisere en konference under italiensk formandskab i andet halvår næste år, hvor vi inviterer alle stater, der grænser op til Middelhavet, og hvor vi vil fremlægge idéer til en fælles forvaltning og især også til en bedre forskning.
Lad mig gentage vedrørende flådepolitikken, at det ganske enkelt ikke er rigtigt, og ingen har hidtil kunnet dokumentere det - det står ingen steder i vores forslag - at fiskerne tvinges til at ophugge skibe. Enhver ophugning vil være frivillig. Det, vi ønsker, er imidlertid at støtte de fiskere, der rent faktisk ønsker det, bedre i den forbindelse, end vi har gjort hidtil. Men det vil være op til hver enkelt fisker at beslutte, om et skib skal ophugges.
Hvad angår adgangen til farvande og ressourcer, er der to emner. Adgangen til ressourcerne og farvandet i den yderste periferi udgør efter min mening et særligt tilfælde, og derfor skal det også behandles som et sådant. Vi vil undersøge situationen i disse regioner, og vi vil stille egnede forslag inden udgangen af næste år. Indtil da skal de særlige adgangsrestriktioner i disse regioner fortsat gælde.
Spørgsmålet om adgangen til Nordsøen er først og fremmest et juridisk spørgsmål. Og det samme gør sig gældende for spørgsmålet om, hvorvidt man kan opretholde 12-sømilezonen permanent eller kun i en begrænset periode. Jeg vil gerne advare mod, at man bare siger, at vi stemmer om tingene. Der er behov for en tidsubegrænset ordning. EF-Domstolen vil så afgøre, hvad der juridisk set er i orden. Efter min mening bør man først og fremmest støtte sig til traktaten og basere en afgørelse på traktaten, sådan som vi også har gjort det tidligere.
Det er en kendsgerning, at de pågældende bestemmelser i Spaniens og Portugals tiltrædelsestraktat udløber, hvilket imidlertid i første omgang kun betyder, at disse stater ligeledes har adgang til farvandet i nord. Jeg ved ganske udmærket, hvad man også tænker på her, nemlig spørgsmålet om genudsætning. Det handler helt konkret om det problem, at der ved fangsten af arter, der ikke er omfattet af hverken TAC'er eller kvoter, også fiskes andre arter, som er underlagt kvoter, og at der dermed er risiko for, at der fanges fisk, der i sig selv er meget værdifulde, men som alligevel smides tilbage i havet. Dette emne må vi behandle meget indgående. Det er vi også parat til.
Jeg vil også gerne komme ind på kontrollen og gennemførelsen af fiskerilovgivningen. Det er efter min mening stadig vigtigt at understrege, at vi absolut har brug for, at sektoren medvirker. Det vil sige, at disse nye rådgivende organer egentlig danner grundlaget for, at vi fremover får et bedre samarbejde med sektoren. Det er selvfølgelig hævet over enhver tvivl, at vi sørger for, at de sanktioner, de kontroller og de prøvninger, man bliver enig om, rent faktisk også finder sted, og det vel at mærke overalt i Unionen og på samme måde.
Der er stadig mange emner, vi kunne drøfte. Jeg vil kun komme ind på et af dem, og det er spørgsmålet om fiskeri i tredjelandes farvand. Her arbejder vi på en meddelelse om fiskeripartnerskaber med tredjelande, som vi vil vedtage i starten af december. De vil genfinde mange af Deres krav i meddelelsen, f.eks. kravet om overholdelse af forsigtighedsprincippet eller udviklingslandenes berettigede krav om opbygning af deres egen fiskerisektor samt en mere effektiv overvågning osv. Her må vi efter min mening finde en ny vej. Der må ikke være tvivl om, at vi stadig skal kæmpe for det, at balladen med bekvemmelighedsflag skal ophøre, og at der frem for alt også skal dæmmes op for det illegale fiskeri.
Det, De siger om akvakulturen, kan jeg fuldt ud tilslutte mig, og derfor vil jeg gerne takke Dem. Der er et punkt tilbage, som skal afklares, og det er det sociale spørgsmål. Hvis De lægger mærke til, hvor mange offentlige midler der hidtil er blevet anvendt til sociale foranstaltninger, og hvor meget vi planlægger at bruge fremover til sociale foranstaltninger, så fremgår det tydeligt, at denne reform absolut har en social dimension.
Formanden.
 Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.

Formanden.
 Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0383/2002) af Di Lello Finuoli for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om
1. initiativ fra Kongeriget Danmark med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om konfiskation af udbytte, redskaber og formuegoder fra strafbart forhold (10697/2002 - C5-0375/2002 - 2002/0818(CNS));
2. initiativ fra Kongeriget Danmark med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om fuldbyrdelsen i EU af afgørelser om konfiskation (10701/2002 - C5-0377/2002 - 200/0816(CNS)).

Di Lello Finuoli (GUE/NGL)
. (IT) Fru formand, hr. kommissær, jeg og et flertal i udvalget er af den opfattelse, at de to sammenhørende betænkninger, som vi har fået forelagt i aften, er blevet udarbejdet i al for stor hast. Deres kvalitet er bestemt ikke i overensstemmelse med Europas og medlemsstaternes retlige traditioner.
I de to betænkninger fokuseres der navnlig på tilnærmelse af lovgivningen om konfiskation af udbytte, redskaber og formuegoder fra strafbart forhold. De vedrører især muligheden for omfattende beføjelser med hensyn til konfiskation, med andre ord ikke kun konfiskation af udbyttet af selve det strafbare forhold, men også af al andre formuegoder, som tilhører en person, der idømmes en meget lang fængselsstraf, og som ikke kan bevise, at de pågældende formuegoder er erhvervet på lovlig vis.
Denne del af betænkningen, kommissær Vitorino, blev fjernet af udvalget, og det, der er tilbage, er derfor muligheden for at konfiskere udbytte, der stammer fra strafbart forhold. Men der er ikke behov for en rammeafgørelse for at opnå dette resultat i Det Europæiske Fællesskab, for i henhold til lovgivningen i næsten alle europæiske lande, er det obligatorisk at konfiskere udbyttet af strafbart forhold, eller der gives i det mindste mulighed for dette.
Netop for at løse udvalgets problemer med at acceptere omvendt bevisbyrde - ændringsforslag 11 om ændring af artikel 3, stk. 1 - foreslog jeg gennem et ændringsforslag, der i høj grad svarer til den italienske lovgivning på området, der kun gav mulighed for at konfiskere yderligere formuegoder - netop de formuegoder, der er omfattet af udvidede konfiskationsbeføjelser - når anklagemyndigheden har bevist, at de pågældende formuegoder er uforholdsmæssigt store i forhold til den pågældendes erhvervsaktivitet eller under alle omstændigheder overstiger den indkomst, som den pågældende har indberettet over for skattemyndighederne. Den dømte får således mulighed for at bevise, at de pågældende formuegoder er erhvervet på lovlig vis. Bestemmelserne blev derfor nedtonet, men der blev ikke indført omvendt bevisbyrde. Udvalget blev desorienteret, overrasket og forvirret af dette og forkastede derfor mit ændringsforslag.
Derfor opfordrer jeg Parlamentet til at vedtage dette ændringsforslag, for kun på denne måde kan man medtage omfattende konfiskationsbeføjelser i lovgivningen, hvilket er et af formålene med forslagene og efter min mening også et nyttigt værktøj til bekæmpelse af organiseret kriminalitet. Det er baseret på et dobbelt princip. Anklagemyndigheden skal bevise, at den pågældendes formuegoder er uforholdsmæssigt store: Den skal med andre ord bevise, at formuegodernes værdi overstiger den pågældendes faktiske aktiviteter og vedkommendes skattepligtige indkomst, mens den dømte har mulighed for at bevise, at de pågældende formuegoder er erhvervet på lovlig vis.
Hvis betænkningen derimod bevarer den form, der blev vedtaget af udvalget, vil den være fuldstændig ubrugelig, for - det understreger jeg - de europæiske lande allerede har indført tilsvarende lovgivning og ikke har brug for nogen rammeafgørelse fra Europa-Parlamentets side.

Santini (PPE-DE).
Fru formand, hr. kommissær, til forskel fra vores ærede ordfører - idet jeg dog sætter pris på den grundlæggende metode bag teksten - er jeg overbevist om, at vores arbejde er hverken overflødigt eller nyttesløst. Det er en appel, en værdifuld påmindelse til alle medlemsstaterne, som opfordres til at harmonisere deres lovgivning eller i hvert fald samarbejde på det retlige område, også om disse meget følsomme sager - konfiskation af udbyttet, redskaber og formuer af strafbart forhold.
Det er uden tvivl et vigtigt instrument, for som vi ved fra vores daglige erfaringer, er det dette instrument, der skal ramme det økonomiske grundlag for den organiserede kriminalitet, navnlig organiseret kriminalitet på tværs af grænserne. Det centrale i denne kamp er kampen mod den såkaldte hvidvaskning af penge mellem de internationale organisationer, der ikke kender nogen grænser hverken i Europa eller på verdensplan. Jeg vil gerne fortælle dem noget, som den uforglemmelige italienske dommer Giovanni Falcone sagde, og som er relevant for dette aspekt af sagen. Som De sikkert husker, blev han senere myrdet af mafiaen. Ved en høring for 10 år siden sagde han: Mafiaen har ikke ventet med at internationalisere deres aktiviteter, til det indre marked var gennemført. Derfor er det vigtigt, at de ansvarlige for medlemsstaternes retssystemer leverer et internationalt svar på denne internationalisering af kriminaliteten.
Det skal siges, at vi her er blevet overhalet af både FN og Europarådet, som har udarbejdet konventioner, der fungerer som værdifulde pejlemærker for det emne, vi diskuterer. Det skal imidlertid siges, at det rette retsgrundlag er handlingsplanen, som blev vedtaget på Det Europæiske Råds møde i Amsterdam i juni 1997 og brugt som reference ved Det Europæiske Råds møde i Wien i december 1998. I disse handlingsplaner specificeres procedurerne for gennemførelsen af internationale konfiskationsforanstaltninger, som helt klart har til formål at supplere de forskellige nationale foranstaltninger. Rådet understreger betydningen af, at de enkelte medlemsstater har en - og jeg citerer fra Rådets tekst - "veludviklet og omfattende lovgivning om konfiskation af udbyttet fra kriminalitet" samt af "indførelse af særlige procedurer til opsporing, beslaglæggelse og konfiskation af udbytte fra kriminalitet".
I forbindelse med behandlingen af hr. Di Lellos betænkning i udvalget, stillede vi en række ændringsforslag, som alle blev vedtaget. Vores ordfører er af den opfattelse, at disse ændringsforslag forringer den oprindelige tekst, men vi mener naturligvis, at de udgør en forbedring. Jeg skal blot nævne et enkelt - ændringsforslaget, hvorved vi søger at vende bevisbyrden og flytte den fra den sigtede til anklagemyndigheden.

Marinho (PSE).
Fru formand, alle kender de forbehold, som min gruppe nærer, hvad angår medlemsstaternes initiativer for opbygningen af et europæisk retligt område.
Den mest effektive og sammenhængende metode for de fleste af disse spørgsmåls vedkommende er fællesskabsinitiativet, som vi håber efter konventets arbejde bliver den fremherskende arbejdsmetode, netop fordi kun Kommissionen er i stand til at varetage og fremme den balance af værdier og principper, der ikke udtømmes med opbygningen af Europas sikkerhed, løsrevet fra en udvidelse af europæernes rettigheder og friheder. Opbygningen af området med frihed, sikkerhed og retfærdighed har hele tiden mere været præget af medlemsstaternes isolerede initiativer, der består af specifikke sikkerhedsskabende bidrag, som de finder nødvendige ud fra den utryghed, der gives til kende i den offentlige debat.
I stedet kommer der, dog ikke på grund af Kommissionen, men på grund af medlemsstaternes modsigelser, færre initiativer fra Kommissionen til fordel for tilnærmelse mellem lovgivningerne, hvor såvel effektiv kriminalitetsbekæmpelse som beskyttelse af individernes rettigheder tilgodeses. Som det ikke lader sig bevise, at den enkelte stat er den mest velegnede til at bekæmpe den organiserede internationale kriminalitet, vil det heller aldrig kunne bevises, at frihedsrettighederne bedst varetages inden for de nationale grænser. Man kan blot se på begrundelserne i optagelsesbegæringerne og Spaniens og Portugals eksempler, idet disse to lande inden for den europæiske ramme - og på grund af den - hurtigt ændrede sig til stabile og rodfæstede demokratier.
Dette initiativ og denne betænkning fra hr. Di Lello, som genoptager de samme mekanismer for konfiskation af goder og beviser, som jeg selv har behandlet her i Parlamentet, og som der endnu ikke er opnået enighed om i Rådet, fortjener en bedre skæbne end den, som overgik min egen betænkning.
Derfor stemmer vi, på trods af metoden og nogle detaljer, som vi er lidt uenige i, for dette initiativ og denne betænkning som et signal om, at Parlamentet fastholder sin støtte til Rådet i Tampere og den fornuftige og ægte europæiske fortolkning, som Kommissionen anlægger af Det Europæiske Råds løfter.
Fordi, fru formand, vælgerne ikke vil lade kriminalitet foregå ustraffet, især ikke den internationale kriminalitet, blot for at de enkelte medlemsstaters retslige suverænitet skal hævdes.

Angelilli (UEN).
Fru formand, først vil jeg gerne lykønske ordføreren med hans arbejde. Beslaglæggelse eller konfiskation af udbyttet af strafbare handlinger er, som ordføreren selv påpegede, et virkeligt effektivt værktøj til bekæmpelse af organiseret kriminalitet.
Jeg vil tilføje, at konfiskation af effekter også er et værdifuldt bidrag til opbygningen af erstatningsfonde til ofrene for organiseret kriminalitet, ofre for grufulde forbrydelser, der kan hænge sammen med terrorisme, misbrug af børn, smugling af mennesker, våben eller narkotika, ofre, som - det vil jeg gerne understrege - ofte blive ofre i dobbelt forstand, fordi de først uden egen skyld udsættes for en forbrydelse, og dernæst fordi de ikke efterfølgende får en tilstrækkelig og rettidig erstatning for den skade, de har lidt. Det haster derfor med at få tilnærmet regler og procedurer for dette område, navnlig hvad angår grænseoverskridende kriminelle aktiviteter.
Hvad angår Kongeriget Danmarks forslag er jeg enig med ordføreren i, at det kun skal gælde for organiserede strafbare handlinger, og jeg støtter også hans forslag om, at bevisbyrden for formuegodernes ulovlige erhvervelse påhviler anklagemyndigheden i stedet for tiltalte.
Sidst, men ikke mindst mener jeg ganske vist, at det er vigtigt at kunne konfiskere udbyttet af strafbare handlinger, når det er overført proforma til en ægtefælle eller samlever eller en anden juridisk person, men anklagemyndigheden skal bevise, at ægtefællens, samleverens eller den anden juridiske persons formuegode i virkeligheden tilhører den dømte, og at de øvrige personer kun proforma har adkomst eller adgang til det.

Vitorino
Fru formand, jeg vil begynde med at takke ordføreren, hr. Di Lello Finuoli, for hans meget brede og nyttige betænkning om de to danske initiativer om konfiskation.
Først vil jeg omtale Rådets rammeafgørelse om konfiskation af udbytte, redskaber og formuegoder fra strafbart forhold.
Som ordføreren sagde, er det vigtigt, at alle medlemsstater vedtager bestemmelser for konfiskation i almindelighed. Merværdien ved det danske initiativ er imidlertid, at det foreslår udvidede beføjelser til at konfiskere formuegoder, som tilhører en person, der er fundet skyldig i en alvorlig forbrydelse, særlig når den skyldige har deltaget i organiseret kriminalitet.
De problemer, som dette initiativ tager op, drejer sig, som ordføreren har sagt, hovedsageligt om idéen om udvidede konfiskationsbeføjelser, som hovedsageligt består i at udvide konfiskationsforanstaltninger til formuegoder, som ikke har forbindelse med den forbrydelse, som den pågældende er fundet skyldig i, og tillade konfiskation af formuegoder, der tilhører en skyldig, hvis vedkommende ikke kan bevise, at han har erhvervet formuegoderne på lovlig vis, samt tillade konfiskation af formuegoder tilhørende den skyldiges ægtefælle.
Efter min mening skulle det være muligt at bryde forbindelsen mellem den forbrydelse, som den pågældende er blevet fundet skyldig i, og de formuegoder, der skal konfiskeres, særlig hvis formuegoderne stammer fra lovovertrædelser.
Endvidere er det ikke forbindelsen mellem den skyldige og tredjepart, som er vigtig, men at ulovligt erhvervede formuegoder er blevet videregivet til en tredje person.
Derfor kan jeg ligesom ordføreren tilslutte mig det danske formandskabs generelle holdning. Jeg støtter også de fleste af ordførerens ændringsforslag og særlig det ændringsforslag, som indfører begrebet proportionalitet, således at en konfiskation ikke medfører et tab af formuegoder, der ikke står i forhold til den begåede forbrydelse, samt det ændringsforslag, som begrænser anvendelsen af udvidede konfiskationsbeføjelser til organiseret kriminalitet.
Jeg har mine tvivl om det ændringsforslag, som ordføreren lige har nævnt, og som opfordrer medlemsstaterne til at undgå omvendt bevisbyrde i deres lovgivning. Jeg kan virkelig ikke se, at det er nødvendigt at lade en sådan bestemmelse indgå i dette konfiskationsinstrument, da det kunne fortolkes som værende i modstrid med subsidiaritetsprincippet.
Det danske initiativ forudsætter en vis fleksibilitet vedrørende bevisbyrden. På dette område skal vi, som hr. Di Lello Finuoli nævnte, finde den rigtige balance mellem på den ene side at bekæmpe organiseret kriminalitet og på den anden side overholde den anklagedes grundlæggende rettigheder. Det er derfor ikke nødvendigt at anvende omvendt bevisbyrde. Vi skal imidlertid tage i betragtning, at den person, der er fundet skyldig i forbindelse med organiseret kriminalitet, og som ikke kan bevise sin livsstil, stilles over for udsigten til konfiskation af formuegoder, medmindre den pågældende kan bevise, at han har erhvervet formuegoderne på lovlig vis.
Det andet danske initiativ med henblik på vedtagelse af Rådets rammeafgørelse om gennemførelsen i EU af afgørelser om konfiskation drejer sig, som hr. Marinho lige har sagt, om gensidig anerkendelse og gennemførelsen i EU af afgørelser om konfiskation. Det er nært forbundet med det initiativ om fastfrysning og konfiskation af formuegoder, som hr. Marinho var ordfører for, og Kommissionen vil bibeholde den generelle kohærens mellem de to initiativer.
En række af de spørgsmål, som det andet initiativ rejser, er nu til forhandling i Rådet, også med hensyn til rammeafgørelsen om gensidig anerkendelse af økonomiske sanktioner. Vi er derfor glade for, at ordføreren deler Kommissionens positive holdning til denne rammeafgørelse. De fleste ændringsforslag har til formål at sikre, at beslutninger kun anerkendes, hvis de er truffet af en dommer. Vi er enige i, at det er vigtigt at være på det rene angående udstedelsesmyndighedens status. Som De har nævnt, blandede den oprindelige tekst retsinstanser, domstole og dommere sammen. Dette skal stadfæstes.
Vi støtter holdningen om, at det ikke er hensigtsmæssigt, at disse instrumenter skal omfatte afgørelser, der er truffet af undersøgelsesdommere og anklagere.
Ordføreren foreslår også, at det ikke skal være tilladt udstedelsesstaten at pålægge frihedsstraf som alternativ til konfiskation. Selv om vi er enige i formålet med ændringsforslaget, forekommer det os, at spørgsmålet bedre kan behandles i den første rammeafgørelse om tilnærmelse af nationale bestemmelser om konfiskation.
Jeg vil slutte med at takke ordføreren og også Parlamentet for deres tålmodighed under denne sene debat.

Formanden.
 Tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted onsdag kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 22.09)

