Tidlig diagnose og behandling af hiv/aids (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen: Tidlig diagnose og behandling af hiv/aids.
Jean-Pierre Jouyet
Fru formand, kommissær Potočnik, mine damer og herrer! Hiv blev opdaget for 25 år siden. Det er i dag af yderste vigtighed, nu hvor epidemien har kostet over 25 mio. liv, at EU på ny bekræfter sin forpligtelse til at bekæmpe hiv/aids-pandemien.
Adgang for alle til forebyggelse, testning, tidlig behandling og støtte på området er afgørende, og det understregede Europa-Parlamentet, Deres forsamling, i sin beslutning af 24. april 2007. Der er et påtrængende behov for at øge udviklingen og også gennemførelsen af forebyggelses-, uddannelses- og informationskampagner og investere i forskning og udvikling af nye forebyggelses- og testningsstrategier, der skal holdes ajour med forandringer i pandemiens karakter.
Det er især af største vigtighed, at testning og behandling sker så tidligt som muligt, og at antiretroviral medicin gøres tilgængelig til en overkommelig pris Når diagnosen bliver stillet for sent, eller immunsystemet er blevet stærkt svækket af sygdommen, har patienterne en øget risiko for at dø inden for fire år, efter at diagnosen er stillet.
For at blive screenet tidligere er det nødvendigt at anvende nye strategier og værktøjer, såsom hurtige screeningtests. Det ville være nyttigt at tilbyde testning til en bredere del af befolkningen, naturligvis med patienternes accept. Det er værd at bemærke, at disse hurtige screeningtests kan foretages uden for medicinske laboratorier, og at patienterne kan modtage resultaterne inden for relativt kort tid.
For at tilskynde hiv/aids-smittede personer til at blive testet tidligere, er det også vigtigt at fjerne de diskriminerende mønstre. Frygten for stigmatisering som følge af et positivt testresultat kan få patienter til ikke at få foretaget en tidlig screening. EU må derfor tydeligt og konsekvent give udtryk for sin holdning imod alle former for forskelsbehandling af hiv-smittede personer i verden.
Det er en fast overbevisning, der deles af den franske præsident Nicolas Sarkozy og Bernard Kouchner, som har gjort De Forenede Nationer opmærksom på spørgsmålet. Hiv skal behandles som en overførbar, men ikkesmitsom sygdom, og enhver indskrænkning af hiv-smittedes ret til adgang, rejse og ophold pga. af deres hiv-status virker mod hensigten. En sådan praksis vil bare få patienterne til ikke at blive screenet og behandlet, hvilket er til skade for den enkelte person og for samfundet.
Jeg vil afslutningsvis fremsætte to bemærkninger. Den første er, at vi har det følgende fælles mål, nemlig at de personer, der er hiv-positive, skal kunne modtage behandling af høj kvalitet, uanset deres oprindelse, nationalitet, holdninger, alder, køn, seksuelle orientering, religion eller andre faktorer.
Den anden bemærkning er, at en international koordinering i denne sammenhæng er afgørende, hvis pandemien skal bekæmpes. Jeg vi gerne rose EuroHIV-programmet, der siden 1984 har formidlet vigtige oplysninger om hiv/aids til WHO, UNAIDS og Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme. Samarbejdet mellem FN-agenturer og regionale agenturer bør styrkes, så forebyggelse, screening og tidlig behandling bliver tilgængelige for alle, personer med sygdommen ikke længere stigmatiseres eller forskelsbehandles, og landene i Syd får ordentlig adgang til medicin.
EU må mere end nogensinde være aktivt involveret i denne kamp.
Janez Potočnik
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Nu hvor vi nærmer os Verdens Aids-dag den 1. december 2008, vil jeg gerne sige til parlamentsmedlemmerne og minister Jouyet, at dette plenarmøde er en gunstig lejlighed til at reflektere over nogle af de vigtige fremskridt, der er gjort for at bekæmpe hiv/aids, og fokusere på de alvorlige udfordringer, der ligger forude.
Dette års Nobelpris i medicin blev tildelt to europæiske forskere ved Pasteur-instituttet, Françoise Barré-Sinoussi og Luc Montagnier, som var de første, der isolerede human immundefekt virus tilbage i 1983.
Denne skelsættende opdagelse banede vejen for mange vigtige udviklinger, diagnoser og behandlinger af hiv-infektioner og gav os mulighed for bedre at forstå hiv-infektionernes patogenese og dens frygtelige konsekvenser.
25 år senere kan vi dog stadig ikke kurere hiv/aids og er årligt vidne til millioner af nye infektioner i verden, herunder titusinder af nye tilfælde i Europa.
Hvordan kan det være? Det er velkendt, at man effektivt kan forebygge overførelsen af hiv.
Vellykkede kampagner i 1980'erne og de tidlige 1990'ere har vist, at opmærksomhed og viden er vigtige elementer i forebyggelsesstrategierne mod hiv-infektioner.
En beslutsom politisk ledelse og et civilt ansvar er to yderligere forudsætninger for en vellykket bekæmpelse af hiv/aids, og det samme gælder et åbent og konstruktivt samarbejde med interessenter.
Dagens plenarmøde er også et udmærket tidspunkt til igen at bekræfte vores politiske engagement, et tidspunkt, hvor vi må være ambitiøse. Jeg vil gerne tilføje, at jeg i høj grad sætter pris på Europa-Parlamentets tilsagn om fortsat at sætte hiv/aids højt på den politiske dagsorden
Vi har for nylig haft en yderst nyttig meningsudveksling om hiv/aids på et rundbordsmøde, tilrettelagt af næstformanden Miguel-Angel Martínez Martínez og Zita Gurmai, om behovet for hiv-testning og efterfølgende tidlig pleje og støtte. Eksperter skønner, at der i gennemsnit er 30 % af hiv-smittede personer i Europa, der ikke er klar over deres situation. Dette utrolige tal indebærer to risici. For det første for personen selv, da han eller hun ikke modtager behandling og pleje i god tid. For det andet for hans eller hendes partner(e), der kan være udsat for smittefare.
Så hvad kan vi som politikere gøre for at tage fat på og få bugt med denne situation?
Vores fælles humanistiske kerneværdier og en stærk tiltro til menneskelige værdier, solidaritet og vores holdning imod forskelsbehandling må ligge til grund for alle politikker til bekæmpelse af hiv/aids, og det må være grundlaget for alle aktiviteter i kampen mod sygdommen. Den europæiske holdning og reaktion er tydelig. Vi fokuserer på forebyggelse og bevidstgørelse, vi fremmer hiv-testning og adgang til behandling og pleje for alle, der har behov for det, vi kæmper for medicin til overkommelige priser, vi er imod og bekæmper enhver form for forskelsbehandling eller stigmatisering, og vi søger at finde frem til bedste praksis og støtter civilsamfundet. Vi bør inden for vores politiske ansvarsområder skabe betingelserne for effektive tiltag i praksis, der både er til gavn for samfundet og hiv/aids-smittede personer.
Vi kan tydeligvis ikke være selvtilfredse. Vi må følge med udviklingen.
EU ser også på de voldsomme konsekvenser af hiv/aids i Afrika syd for Sahara og andre udviklingslande, hvilket udgør en ekstraordinær udfordring for den sociale vækst og udvikling.
Østeuropa og Centralasien er fortsat præget af den hurtigste vækst i epidemien i verden.
I den forbindelse bekræfter vi på ny vores forpligtelse til at støtte vores partnerlande med at sikre, at alle får adgang til forebyggelse af hiv, behandling, pleje og støtte.
Jeg hilser på vegne af Kommissionen beslutningen om tidlig diagnose og behandling af hiv/aids velkommen og støtter fuldt ud princippet om at nedbryde hindringerne for hiv-testning, behandling og pleje.
Kommissionen tilskynder desuden befolkningen til at benytte sig af muligheden for hiv-testning og gentager over for medlemsstaterne behovet for at oprette testcentre, der opfylder de internationale standarder og fungerer efter godkendte principper.
Kommissionen er i øjeblikket ved at udarbejde sin anden strategi for bekæmpelse af hiv/aids i EU og i nabolandene, der i højere grad vil tage sigte på forebyggelse og fokusere på de regioner og grupper, som er hårdest ramte af epidemierne. En vellykket forebyggelsesstrategi har dog allermest gavn af åbenhed og tolerance på det politiske og samfundsmæssige niveau. Åbenhed over for den virkelighed, der i dag præger livet, seksualiteten og adfærdsmønstre, åbenhed over for metoder til skadesreduktion, åbenhed over for bekæmpelsen af uligheder, forskelsbehandling og undertrykkelse og åbenhed over for andre kulturer og sædvaner.
Kommissionen agter fortsat fuldt ud at leve op til sin rolle med hensyn til at imødegå udfordringen med hiv/aids. Jeg ved, at vi har Parlamentets støtte til disse bestræbelser, og det sætter vi meget pris på.
Lad os i fællesskab fastholde det stærke politiske momentum sammen med Rådet for at sikre, at vi alle opfylder vores forpligtelser.
John Bowis
Fru formand! I Det Forenede Kongerige har vi 80 000 hiv-smittede personer, og som kommissæren sagde, har en tredjedel ikke fået stillet diagnosen. Ligeledes er 1 ud af hver 360 gravide kvinder hiv-positive. Ti procent af de nye tilfælde i Europa er multiresistente hiv/aidsstammer, og det nærmer sig de 20 %, som vi kan se i USA.
Vi oplever, at et stigende antal personer lever både med multiresistent tuberkulose og aids. ECDC viser, at nye tilfælde af hiv-smitte er fordoblet mellem 1999 og 2006. Det viser, at 11 % af tilfældene rammer unge mellem 15 og 24. Vi har oplevet 53 % heteroseksuel overførelse hovedsageligt blandt personer fra epidemiske lande, men en tredjedel udgøres af mænd, der har sex med mænd, og overraskende nok udgøres mindre end 10 % af stiknarkomaner.
Men herudover, og jeg glæder mig meget over, hvad ministeren sagde, skaber vi stigma. Stigma er en grusom ekstrabyrde, der pålægges den smerte, som er forbundet med sygdommen, og hvad værre er, får det personer til at skjule deres sygdom i stedet for åbent at blive testet og behandlet. Løsningerne skal findes på baggrund af disse tal og fakta. Vi har brug for tidlig diagnose, sådan som alle indtil videre også har sagt. Vi har brug for fortrolig testning, vi har brug for uddannelse, og vi har brug for den deraf følgende forståelse for at bekæmpe stigma. Vi har brug for løbende forskning og udvikling, og vi har brug for sundhedspleje, for der er faktisk færre personer, der dør af aids, og flere, der lever med det.
Zita Gurmai
Fru formand! Det glædede mig at høre, at kommissæren nævnte rundbordsmødet, som jeg var en af værterne ved og medformand for. Miguel Angel Martínez og kommissær Vassiliou deltog også og var aktivt engageret i mødet.
Aids er en af de mest alvorlige sygdomme i dette århundrede. I EU alene er 215 000 personer blevet smittet med hiv i de sidste 10 år. Ifølge vurderingerne i år har næsten en tredjedel af aids-ramte stadig ikke fået stillet diagnosen, sådan som min kollega nævnte, hvilket udgør en reel trussel mod de europæiske borgeres sundhed. Det er på høje tid, at vi tager konkrete skridt, så vi har fremlagt en række praktiske forslag til, hvordan man effektivt kan bekæmpe hiv/aids ved at fokusere på veldokumenteret tidlig diagnosticering af hiv/aids og tidlig behandling.
Det er ikke bare et sundhedsmæssigt spørgsmål. Det er et strategisk spørgsmål med hensyn til den fremtidige udvidelse af EU og afgørende for naboskabs- og migrationspolitikken. Vi bør kombinere de forskellige EU-politikker for at understrege hver enkelt europæisk borgers ret til bedre sundheds- og levevilkår, uden at glemme kvindernes rolle. De er nemlig den mest sårbare gruppe, når det kommer til hiv/aids.
Det er påtrængende nødvendigt at sikre en præcis overvågning af sygdommen. Tidlig diagnosticering og en reduktion af barriererne i forbindelse med testning opfattes som tvingende nødvendigt. Der må træffes foranstaltninger til at sikre adgangen til gratis og anonym testning for at gøre det nemmere for flere personer at blive testet. Hver medlemsstat bør udarbejde strategier til reduktion af hiv/aids, og de bør være målrettet sårbare grupper og højrisikogrupper.
Strategien bør også omfatte oplysnings- og uddannelseskampagner om forebyggelse, testning og behandling af hiv/aids. Vi bør erkende, at det bliver nødvendigt med øgede investeringer i forskning og udvikling af mere effektive terapeutiske og forebyggende værktøjer, såsom vacciner og microbicider, for at sikre en vellykket langvarig strategi over for hiv og aids.
Diskrimineringen mod personer, der lever med hiv/aids, bør ryddes effektivt af vejen i hele EU. Kampen mod hiv/aids må ikke få diskriminerende konsekvenser for hiv-smittede borgere, herunder hindringer, der påvirker deres frie bevægelighed. Parlamentets tværpolitiske beslutning tager fat på alle situationerne samtidigt. Målet er fælles, og det udvidede Europa kan blive initiativtager til et øget internationalt samarbejde om veldokumenteret tidlig diagnosticering af hiv/aids og tidlig behandling i den nære fremtid.
Jeg er overbevist om, at et system med tidlig diagnosticering og tidlig behandling, der fungerer som et pilotprojekt, kan anvendes som et fælles europæisk værktøj inden for andre sundhedsrelaterede politikker. Jeg er virkelig taknemmelig over for alle de kolleger, der har støttet dette initiativ og arbejdet med det.
Georgs Andrejevs
Fru formand! Lige siden jeg fik æren at udarbejde betænkningen om bekæmpelse af hiv/aids i Europa og i nabolandene, har jeg været meget optaget af spørgsmålet om de personer, som lever med hiv, med alle de implikationer og konsekvenser, der følger heraf.
For et år siden i forbindelse med konferencen "HIV in Europe 2007" fremsatte deltagerne et krav om en bred indsats for foranstaltninger, der effektivt kan håndtere hiv/aids i Europa. Nogle af elementerne i dette krav går også igen i dette fælles beslutningsforslag.
Formålet med beslutningen er at bidrage til bekæmpelsen af hiv/aids på et politisk niveau. Rådet og Kommissionen opfordres derfor til at formulere en bred strategi for hiv, der skal fremme tidlig diagnosticering, sikre tidlig behandling og formidle fordelene ved tidligere behandling til alle europæiske borgere.
Kommissionen opfordres til at afsætte betydelige midler til gennemførelsen af ovennævnte strategi, og medlemsstaterne anmodes om at fremskynde oplysnings- og uddannelseskampagnerne for forebyggelse, testning og behandling.
Jeg er klar over, at Kommissionen agter at fremlægge en ny meddelelse om bekæmpelsen af hiv i EU og i nabolandene og også, at kommissær Vassiliou bekræftede sit personlige engagement til at tage yderligere skridt på området.
Endelig bør der omgående findes en løsning på denne situation.
Vittorio Agnoletto
for GUE/NGL-Gruppen. - (IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg har som læge bekæmpet aids i 21 år og hører hvert år stadig den samme debat.
Fra et klinisk synspunkt er situationen meget klar. Vi har omkring 30 slags antiretroviral medicin, der kan forlænge livet for hiv-smittede. Vi har ikke nogen medicin, der kan tilintetgøre virus, og derfor har vi i den vestlige verden og i Europa oplevet et fald i dødeligheden og en stigning i antallet af de personer, der lever med hiv-virus, og som teknisk set kan beskrives som potentielle smittebærere. Det betyder, at vi i dag har større risiko for at komme i kontakt med hiv-smittede personer end tidligere, fordi antallet af hiv-positive i live er stigende. Hvad bliver der på det grundlag gjort? Ingenting.
De fleste europæiske lande har ikke haft nogen stabil forebyggelseskampagne i flere år. Forebyggelse er dyr, og lad os kalde tingene ved deres rette navne: Forebyggelse er dyr og er en af de vigtigste måder at undgå hiv-virus på.
Hertil kommer de projekter inden for skadesreduktion, der især sigter mod at forhindre narkomaner i at dele nåle. Hvor mange lande iværksætter sådanne projekter på nationalt plan? I Italien stilles 50 % af de bekræftede aids-diagnoser på samme tid som diagnoserne af hiv-virus, hvilket betyder, at mange personer ikke ved, at de har hiv, før de bliver syge.
Hvor er kampagnerne for øget adgang til testning, som bør være gratis og anonyme? Vi ved, at forskelsbehandling får personer til at skjule sig og til ikke at blive testet, og det udgør en risiko for deres eget og andres helbred.
Et sidste punkt. Rådet talte i dag endnu engang om bistand til landene i syd, men jeg vil gerne vide, hvad der skete med Parlamentets forslag, da vi stemte for den seneste version af TRIPS-aftalen, der forpligtede Kommissionen og Rådet til at øge midlerne til bekæmpelsen af aids i landene i syd og især at overføre teknologi og farmakologisk bistand.
Avril Doyle
- (EN) Fru formand! I 2006 blev der indberettet mere end 86 000 nyligt diagnosticerede tilfælde, og over 13 000 aids-tilfælde blev diagnosticeret i WHO's europæiske region.
I det vestlige Europa fandt 10 % af de nye tilfælde af infektion sted i aldersgruppen 15-24, og 25 % af disse nye tilfælde gjaldt kvinder. Den væsentligste overførselskilde var heteroseksuel kontakt, sådan som kommissæren sagde.
I Østeuropa var den væsentligste overførselskilde indsprøjtning af narkotiske stoffer. Det er yderst bekymrende, at 27 % af de nye tilfælde af infektion ramte aldersgruppen 15-25, og at 41 % af de nyligt inficerede patienter var kvinder.
I øjeblikket ved 30 % af de hiv-smittede patienter ikke, at de er smittet og er skyld i over halvdelen af alle nye hiv-infektioner. Herudover indebærer en sen diagnosticering en forsinket anvendelse af antiretroviral behandling og stadigt færre chancer for, at medicinen har en virkning.
Der er et presserende behov for en europæisk vejledning om testning af og rådgivning om hiv. Vi har brug for en omfattende og fleksibel vejledning om bedste praksis med hensyn til indberetning, testning, behandling og sundhedspleje.
I mit fædreland, Irland, hvor oplysningerne om hiv og aids skal fortolkes med forsigtighed som følge af udbredt underindberetning og sen indberetning, var det samlede antal aids-tilfælde, der blev indberettet frem til udgangen af december 2007, næsten 1 000. Det tal formodes dog at være højere. Det samlede antal indberettede hiv-tilfælde i samme periode var 4 780. Forebyggelsesstrategierne bør endnu engang optræde i nyhederne på forsiden af vores netaviser. Selvtilfredsheden har vundet indpas. Frygten for smitte er forduftet. Vi må skære tingene ud i pap på en åben og tolerant måde. John Bowis har evigt ret, når han siger, at selv om færre dør af aids, er der flere og flere, der lever med den.
Michael Cashman
- (EN) Fru formand! Jeg vil gerne lykønske det franske formandskab for dets forpligtelse til at bekæmpe aids og hiv, og også lykønske dem, der har udtalt sig i aftenens forhandling.
Det er en forhandling, der foregår sent om aftenen om et emne, som faktisk berører hver eneste af os hvert eneste minut og hver eneste dag. Som homoseksuel kunne jeg i 1970'erne og 1980'erne meget let have pådraget mig hiv-virus. Jeg var heldig. Jeg blev ikke smittet. Jeg oplevede dog, at hele generationer blev decimeret af et virus og svækket af forskelsbehandling og stigmatisering.
Derfor bør vi i aften sende et budskab om, at vi er fast besluttet på at gøre behandling og tidlig testning tilgængelig, men frem for alt og udover det fremragende og glimrende arbejde, som hr. Bowis udførte som sundhedsminister i den konservative regering, bør vi sige, at det, der sker for Dem, lige så godt kan ske for mig, min datter eller min søn. Folk lader sig ikke teste i tide af den simple grund, at de er bange for den forskelsbehandling, som de vil skulle leve med, denne stigmatisering.
Jeg kan huske engang i de tidlige 1980'ere, da jeg besøgte et hospital for at prøve at opmuntre patienterne, hvilket aldrig lykkedes mig, og gik ind på en hiv-afdeling, hvor jeg fandt en af mine nære venner i en af sengene. Han kunne ikke engang fortælle mig, at han levede og skulle dø af en aids-relateret sygdom. Den situation eksisterer stadig, ikke kun i vores lande, men også i andre verdensdele. Det, der sker i de andre verdensdele, berører os direkte, fordi de aldrig vil høre budskabet, medmindre vi engagerer os med de mest sårbare samfundsgrupper. En sexarbejder, der ulovligt indføres i EU, er lige så sårbar som en europæisk turist i Afrika eller en anden verdensdel. Derfor hilser jeg denne beslutning velkommen. Den 1. december 2008 er det 20-års jubilæet for Verdens Aids-dag, men der sker kun få ændringer bortset fra de liv, der opstår og ødelægges. Derfor lykønsker jeg forsamlingen, formandskabet og Kommissionen og alle talerne for at være til stede, så der kan sendes et signal om, at det der rammer dem, også rammer os.
Toomas Savi
- (EN) Fru formand! Jeg er blevet klar over, at hiv-positive personer til tider behandles som spedalske, fordi folk er uvidende om, at de med en tidlig diagnose og behandling kan være aktive medlemmer af samfundet i en årrække, inden aids udvikler sig, og sygdommen for alvor begynder at påvirke deres liv.
Sådanne fordomme er tegn på uvidenhed. Det er ekstremt vigtigt at fremme støtte af og forståelse for de hiv-smittede. Resultatet heraf ville være, at befolkningen i højere grad vil være tilbøjelige til at få deres virusinfektion diagnosticeret på et tidligt tidspunkt, i stedet for at leve med en gene, der kan udgøre en risiko for andre.
Det er afgørende, at hiv-positive personer kan være åbne omkring deres situation uden frygt for at blive diskrimineret imod, så vi kan øge samfundets opmærksomhed om og tolerance over for hiv og aids.
Colm Burke
(EN) Fru formand! Kapaciteten til forebyggelse og behandling af hiv varierer alt efter de socioøkonomiske og geopolitiske vilkår. Det bør være en del af enhver aids-strategi at fremme en tidlig diagnosticering af hiv-infektion.
Selv i de lande, hvor mulighederne for antiretroviral behandling er meget begrænsede, kan der gøres en stor sundhedsindsats ved at diagnosticere og behandle seksuelt overførte sygdomme, tuberkulose og andre opportunistiske infektioner hos hiv-smittede personer.
I et nyligt amerikansk forskningstidsskrift fandt man, at perioden mellem de selvrapporterede oplysninger om hiv-diagnose og behandlingsstart faktisk var steget. Intervallet mellem diagnose og behandling var betydeligt større blandt stiknarkomaner end blandt andre risikogrupper. Samtidig er det et problem, at aids i stigende grad nu betragtes som en sygdom, der kan behandles, hvilket underminerer det sundhedspolitiske budskab om hyppig testning og omgående behandling af hiv.
Mairead McGuinness
- (EN) Fru formand! Jeg takker Michael Cashman for den passion, han har lagt i denne forhandling. Jeg er yderst tilfreds med, at jeg blev for at høre hans tale, og jeg håber, at andre også vil høre ham og skride til handling.
Min bekymring på dette område er, at vores frygt fra 1980'erne er glemt, og at vi derfor ikke er opmærksomme på situationen, mens hele den generation, der ikke voksede op i 1980'erne har brug for at høre budskabet igen.
Udfordringen for os alle er at forsøge at formidle budskabet om forebyggelse til offentligheden uden den stigmatisering, der nogle gange fulgte med. Det må vi kunne gøre, for selv om testning er afgørende, og behandling er absolut afgørende for dem, der er ramt af sygdommen, ønsker vi også at hindre personer i at få, leve med og tragisk dø af aids.
Jean-Pierre Jouyet
Fru formand, kommissær Potočnik, mine damer og herrer! Det er en særdeles fascinerende og til tider bevægende forhandling. Jeg vil især gerne takke hr. Cashman for hans utrolige beretning, og jeg ved, at han ofte har været i kontakt med fru Bachelot, der beklager, at hun ikke kan være til stede her til aften, og som har sagt, at vi må handle, som om vi alle er smittet, og at vi må samarbejde med de mest sårbare samfundsgrupper. Hr. Savi sagde også, at personer bør kunne tale frit om deres sygdom. Hr. Burke understregede værdien af tolerance og betydningen af lige adgang. Fru McGuinness sagde meget rammende, at vi ikke må glemme det, der skete i 1980'erne.
Jeg vil gerne vende tilbage til det, som hr. Bowis sagde, og jeg mener, at det kan være en fælles strategi med fuld støtte, nemlig, at et stigende antal personer lever med aids nu, og at der er en øget resistens over for antiretrovirale midler. Vi må altså acceptere disse to fænomener, og derfor må vi, af de årsager, som De har nævnt, i endnu højere grad bekæmpe alle former for forskelsbehandling. For det andet må vi som vedtaget sætte alt ind på at sikre, at det er muligt at få stillet en tidlig diagnose. Fru Gurmai havde fuldstændig ret, da hun understregede kvinders sårbare situation og behovet for især at fremme forebyggelse. Fru Doyle fremhævede, at virusset udvikler sig blandt unge, og at forebyggelsesindsatsen må styrkes samtidig med, at den frie bevægelighed ikke hæmmes, og fru Gurmai var enig heri. Disse aspekter er for mig ekstremt vigtige. Gennemsigtighed, hr. Cashmans bemærkninger om anonymitet, gratis medicinsk behandling, bedre distribution af kondomer, lige adgang til testning for alle samfundsgrupper.
Bemærkningerne fra hr. Agnoletto, hvis ekspertise på området er velkendt, lærte mig, at retroviral medicin kan forlænge livet, men ikke helbrede sygdommen, hvilket betyder, at vi må forbedre de forebyggende foranstaltninger, uanset omkostningerne. Hr. Bowis tilføjede også, at det er nødvendigt at styrke forskning og udvikling.
Jeg mener, at vi sammen bør arbejde videre med disse aspekter, at vi har de nødvendige midler, og jeg er fuldt ud enig med hr. Andrejevs om den foreslåede beslutning, der sigter mod at udvikle alle aspekter af tidlig behandling.
Jeg mener, at denne forhandling vil tilskynde os til at forblive opmærksomme og årvågne, bekæmpe alle former for forskelsbehandling og handle ud fra det, der tidligere er sket, og ikke at handle som om situationen atter er normaliseret.
Janez Potočnik
medlem af Kommissionen. - (EN) Fru formand! Jeg deltog i en konference enten i begyndelsen af denne uge eller i sidste uge. Jeg har undertiden mistet tidsfornemmelsen lidt, hvilket De måske også oplever i disse dage. Det var en konference om fattigdomsrelaterede sygdomme. Hiv og aids er naturligvis blandt nutidens tre store dræbere, mens malaria og tuberkulose kommer som nummer to og tre.
Hvert år dør der stadig 5 mio. personer af disse tre sygdomme på verdensplan, hvilket svarer til, at Danmarks befolkning forsvinder hvert år. Problemet er tydeligvis stadig så stort, at det ville være umoralsk ikke at sætte tilstrækkeligt fokus på det.
Vi må sætte alt ind på gennemførelsen af forebyggelseskampagner. Vi må gøre en større indsats her, for vi har sovet lidt i timen. Vi må sætte alt ind på at sikre en tidlig diagnose, når en person smittes. Vi må gøre en større indsats for at finde en kur, vi må gøre en større indsats inden for pleje og omsorg. Eftersom jeg, som De ved, er ansvarlig for finansieringen af forskning i Kommissionen, kan jeg helt klart forsikre Dem om, at vi også fremover vil anvende vores midler til aktivt at finde frem til en vaccine mod hiv/aids.
Vi har et fremragende projekt, som nu har stået på i mange år. Det hedder EDCTP. Det er et partnerskab med landene syd for Sahara om kliniske forsøg. Det var meget problematisk i begyndelsen, men nu fungerer det fint, og så sent som sidste år i 2007, indgik vi en forpligtelse her. Medlemsstaterne støtter her op omkring Kommissionen. Alle medlemsstaterne samarbejder med afrikanske medlemsstater om at opbygge deres kapacitet. På bare et år engagerede de sig for mellem 80 mio. EUR og 90 mio. EUR, og beløbet fordobles naturligvis, fordi vi engagerer os for den anden halvdel.
Så forskningen skulle også gerne fortsætte på dette område. Ligesom kommissær Vassiliou, min kollega, engagerer sig på sit område, går jeg også på mit område ind for at fortsætte forskningen.
En ting, der ikke blev nævnt her i dag, og som jeg synes bør nævnes, er betydningen af naboskabspolitikken og samhørigheds- og strukturpolitikken, for det er netop i de lande i Europa eller i nabolandene, at det er et kritisk problem. De skal og bør også anvendes i dette øjemed.
Afslutningsvis har vi som mennesker helt enkelt en moralsk forpligtelse til at handle. Jeg er virkelig glad for, at vores stemme i dag har været så entydig. Den har været så forenet og endda engageret.
Formanden
Jeg har modtaget seks udkast til beslutningsforslag i henhold til forretningsordenens artikel 103, stk. 2.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag den 20. november 2008.
