
Van Dijk
Arvoisa rouva puhemies, menettelyjä koskeva esitys. Ruotsalainen iltapäivälehti Aftonbladet julkaisi 9. tammikuuta etusivullaan artikkelin, jossa oli kolme asiavirhettä, joista kaksi parlamentin olisi syytä oikaista. Seitsemäätoista parlamentin jäsentä, jotka tulevat kuudesta eri puolueryhmästä, syytetään artikkelissa siitä, että he ovat mukana mafian toiminnassa ja samalla osa Euroopan unionin huumemafiaa. Koska tällaisia skandaaliartikkeleita vastustamaan on perustettu järjestelmä ja yksikkö, haluaisin kysyä teiltä, onko Ruotsin tiedotustoimistossa jo laadittu fiche d'alerte ja onko se jo saapunut parlamentin yksikköön ja mihin toimiin siellä on asian johdosta ryhdytty. On selvää, että asia on parlamentin kannalta erityisen vahingollinen. On myös täysin järjetöntä, että seitsemäätoista parlamentin jäsentä syytetään huumemafiaan kuulumisesta ja että lehdessä julkaistaan myös heidän kuvansa. Haluaisin tietää, onko tällaisia asioita varten perustettu yksikkömme tehnyt asiassa jotain ja onko fiche d'alerte jo tehty.

Puhemies
Rouva van Dijk, vastauksena esittämäänne kysymykseen voin sanoa, että eilisiltaisessa kokouksessaan puhemiehistö valitsi nimenomaan parhaan mahdollisen tavan vastata tämänkaltaiseen hyökkäykseen ja parjaukseen eli teki periaatepäätöksen sellaisen yksikön perustamisesta, joka voisi mahdollisimman nopeasti ja kaikkein järkevimmällä tavalla vastata näihin täysin sopimattomiin hyökkäyksiin, jotka eivät ole mitenkään hyväksyttävissä. Käytän nyt tilaisuutta hyväkseni ja kerron päätöksestä koko parlamentille.

Cornelissen
Arvoisa rouva puhemies, haluaisin pyytää anteeksi sitä, että rasitan teitä henkilökohtaisella ongelmalla. Yleensä aloitan kuukausittaisen Strasbourgin istuntojakson hyväntuulisena ja hyvässä kunnossa mutta vilustun pahasti melkein jokaisen istuntojakson aikana. Olen ymmärtänyt, että monilla muillakin on tämäntyyppisiä ongelmia. Luulen, että tämä johtuu ilmastointijärjestelmästä.
Haluan kysyä, olisitteko valmis pyytämään asiasta vastuussa olevia tahoja selvittämään, mitä asialle voisi tehdä, rouva puhemies, koska loppuviikosta en enää kykene hoitamaan tehtäviäni.

Puhemies
Herra Cornelissen, emme voi ryhtyä keskustelemaan tästä asiasta. Ette te mitenkään vaivannut minua ottaessanne tämän ongelman puheeksi. Luulen, että meillä kaikilla on ollut ongelmia istunnon lopussa, mikä epäilemättä johtuu ilmastoinnista. Voin kertoa, että teknikot tutkivat asiaa tarkasti ja että me teemme kaikkemme, jotta tämän istuntosalin lämpötila saadaan sellaiseksi kuin me haluamme. Lupaan huolehtia asiasta, asia on jo käsittelyssä, koska monet kollegamme ovat tehneet saman havainnon kuin te.

Corbett
Arvoisa rouva puhemies, kiitos. Luulen, että selitys, herra Cornelissen, on paljon yksinkertaisempi. Me keräämme uusimmat virukset ja bakteerit Euroopan neljältä kolkalta joka kuukausi, tuomme ne tänne ja vaihdamme niitä. Se on meidän panoksemme Euroopan yhtenäismarkkinoiden ja bakteerien vapaan liikkuvuuden hyväksi.
(Naurua )

Puhemies
Kiitos, herra Corbett, osoittamastanne huumorintajusta, jota arvostan kovasti tässä kysymyksessä.

Guinebertière
Samasta asiasta vielä, arvoisa rouva puhemies. En ole erityisen flunssainen Strasbourgissa, mutta jos teknikot ovat hyviä, voisitte lähettää heidät Brysseliin, koska olen jo monta kertaa palannut Brysselistä flunssaisena. Vaivat ovat samat, silmiä särkee, on ongelmia.

Huumeet
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana d'Anconan laatima kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan mietintö (A4-0359/97) Euroopan parlamentin suosituksesta neuvostolle jäsenvaltioiden huumelainsäädännön yhdenmukaistamisesta.

Schulz
Arvoisa rouva puhemies, oma ongelmani ei liity niinkään tautien leviämiseen kuin istunnon esityslistaan. Ilmoititte, että esityslistalla olisi seuraavana rouva d'Anconan laatima mietintö, mutta pyytäisin työjärjestyksen 129 artiklan mukaisesti sen palauttamista takaisin valiokuntaan.
(Hälinää) Haluaisin perustella pyyntöäni seuraavasti: puolueryhmämme on yhdessä mietinnön esittelijän, rouva d'Anconan, kanssa käynyt asiassa erittäin tiiviitä keskusteluja parlamentin muiden puolueryhmien kanssa. Käsiteltävänä on ollut 36 tarkistusta, jotka ovat saapuneet mietintöluonnoksen valiokunnassa hyväksymisen ja täysistunnon välisenä aikana. Näiden 36 tarkistuksen joukossa, rouva puhemies, on useita tarkistuksia, jotka tullessaan hyväksytyiksi eivät vain muuttaisi mietintöä, vaan kääntäisivät sen suorastaan vastakohdakseen.
Nyt joulutauon aikanahan...
(Hälinää) Hyvät kollegat, ihmisten välisestä kohteliaisuudesta on olemassa vähimmäissääntöjä, ja ellette vielä ole niitä oppineet, saatte tämän aamupäivän aikana vielä oppia.
Mietinnön esittelijä ei myöskään pystynyt joulutauon aikana riittävästi keskustelemaan tarkistuksista niiden esittäjien kanssa. Kollegani rouva d'Ancona ja puolueryhmäni pyytävätkin sen vuoksi, että saisimme tähän vielä tilaisuuden ja voisimme yrittää kompromissiratkaisuun pääsyä näinkin herkässä asiassa kuin huumepolitiikka on.
(Suosionosoituksia)
Puhemies
Herra Schulz, pyysitte juuri työjärjestyksen 129 artiklan soveltamista. Sovellamme siis tarkasti artiklaa, ja kysynkin, haluaako joku käyttää puheenvuoron asian puolesta? Kukaan ei halua. Haluaako joku puhua esitystä vastaan?

Nassauer
Arvoisa rouva puhemies, hyvät naiset ja herrat, esitetty pyyntö on ensinnäkin aivan ilmeinen epäluottamuslause hyvän kollegamme, rouva d'Anconan, työtä kohtaan. Tämä näkökohta ei saa jäädä piiloon. Ilmeisesti ette tohdi ottaa esitettyä pyyntöä tänään keskusteltavaksi ja äänestykseen. Teidän on myös syytä tietää, että - toisin kuin hyvä kollegani Schulz antoi ymmärtää - parempi perehtyminen asiaan ei ole syy pyynnön esittämiseen, vaan sen takana on Tony Blairin kauas ulottuva ohjaava käsi. Nimittäin se, mitä puhuja esitti meille täällä, on kirjoitettu ennalta valmiiksi Lontoossa. Tony Blair on ohjaillut häntä siinä kädestä pitäen. On nimittäin olemassa brittihallituksen kannanotto, jossa sanotaan: But the UK gouvernement has made clear, that it has no intention of legalization or decriminalization of any currently controlled drug . Siksi teistä tuntuu, että enemmistönne horjuu, ja haluatte sen vuoksi palauttaa asian valiokuntaan. Me taas sanomme, että eurooppalaisella huumepolitiikalla on vastattavanaan vain yksi kysymys: haluaako se helpottaa vai vaikeuttaa huumeiden saatavuutta nuorten ja lasten keskuudessa? Rouva d'Anconan esittämä politiikka helpottaisi huumeiden saantia. Siihen taas voimme varautua jo tänään ottamalla asiaan kielteisen kannan. Sen vuoksi torjumme esitetyn pyynnön.

Puhemies
Haluan täsmentää, että herra Nassauer ei ylittänyt puheaikaansa enempää kuin herra Schulz omaansa. Olen hyvin tarkka tässä suhteessa, uskokaa se.
Olen kysynyt työjärjestyksen mukaisesti, löytyykö puhujaa esityksen puolesta. Kukaan ei ole ilmoittautunut. Mutta näen herra Dell'Alban. Herra Dell'Alba, haluatteko te puhua?

Dell'Alba
Arvoisa rouva puhemies, arvoisat kollegat, jätän tietenkin herra Nassauerille vastuun siitä puheesta - jopa poliittisesta osuudesta - jonka hän piti. En halua puhua pitempään tästä asiasta. Sanon vain, että tässä parlamentissa on otettava vastuu...
(Hälinää) Jos haluatte hylätä mietinnön yksinkertaisesti enemmistön voimaotteella, sanon teille, ettei näin tehdä politiikkaa. Kun parlamentissa on 60 tarkistusta...
(Hälinää) Rouva puhemies, pyydän teitä vaientamaan italialaiset ystäväni. Puhun sitä kieltä jota haluan. Sopiiko?
Halusin vain sanoa, rouva Muscardini, että kun on jätetty 60 tarkistusta, ei pidä edetä elehtimällä vaan tekemällä kunnolla töitä. On siis aivan tavallista demokraattisessa parlamentissa, että valiokunta, joka on saanut käsiteltäväkseen asian, aloittaa käsittelyn uudelleen, tutkii kaikki 60 tarkistusta ja palaa täysistuntoon mietinnön kanssa.

Puhemies
Olemme siis työjärjestyksen mukaisesti kuulleet puhujia. Annan nyt puheenvuoron rouva Greenille henkilökohtaista lausumaa varten.

Green
Arvoisa rouva puhemies, en voi vastustaa kiusausta. Kiitän teitä puheenvuorosta ja siitä, että kutsuitte minua Pauline Greeniksi.
Haluaisin vain sanoa, että kun herra Nassauer luki otteen Yhdistyneen kuningaskunnan sisäasiainministeriön tiedotteesta, hän jätti tietenkin lukematta ne kohdat, joissa suhtaudutaan myönteisesti mietintöön ja siihen, mitä sillä pyrittiin tavoittamaan, sekä muutamiin sen osiin, joita rouva d'Ancona yrittää salailla.

Puhemies
Herra Schulz, luulen, että rouva d'Ancona ei halua puhua, koska te olette ilmaissut hänen toiveensa. Sanon tämän, koska työjärjestyksen mukaan valiokunnan puheenjohtaja tai mietinnön esittelijä pitää puheenvuoron. Te siis olette puhunut hänen nimissään. Hyvä.
(Asia palautettiin asiasta vastaavaan valiokuntaan.)

Turvapaikanhakijoiden sormenjäljet (Eurodac)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana d'Anconan laatima kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan mietintö (A4-0402/97) ehdotuksesta neuvoston säädökseksi yleissopimuksen tekemisestä Eurodacin perustamisesta turvapaikanhakijoiden sormenjälkien vertailemiseksi ja Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella tehty yleissopimus Eurodacin perustamisesta turvapaikanhakijoiden sormenjälkien vertailemiseksi (11079/97 - C4-0506/97-97/0915(CNS)).

d'Ancona
Arvoisa rouva puhemies, alan puhua nyt hyvin tärkeästä asiasta. Se ei ehkä vaikuta tunteisiin niin paljon kuin edellinen aihe, jota käsittelimme tänä aamuna. Voimme keskustella asiasta rauhallisemmin, mutta minun on sanottava rehellisesti, että suhtaudun tähän asiaan ristiriitaisin tuntein. Haluan myös esittää syyn siihen.
Eilen iltapäivällä kävimme täällä oikein hyvän keskustelun pakolaispolitiikasta ja tilanteesta, johon on jouduttu, kun viime viikolla 1 200 kurdia on hakenut turvapaikkaa Italiasta. Keskustelu oli siis hyvä, ja kaikista keskustelussa käytetyistä puheenvuoroista kävi ilmi, että oikeisto ja vasemmisto eivät jakaudu asiassa samalla tavalla kuin huumeista keskustellessamme. Me kaikki olimme sitä mieltä, että meiltä puuttuu tällä hetkellä yhteinen turvapaikka- ja siirtolaispolitiikka. Kaikki kollegat ilmaisivat pettymyksensä siitä, että Amsterdamin sopimus ei tuonut mukanaan yhteistä turvapaikka- ja siirtolaispolitiikkaa heti, vaan että se saadaan aikaan ehkä vasta pitemmällä aikavälillä. Olemme havainneet täällä, että tällaiset tapaukset, kuten nyt kurdien tapaus, ovat meille hankalia ja että emme oikeastaan tiedä, miten meidän pitäisi reagoida niihin. Kuten sanoin, suhtaudun asiaan ristiriitaisin tuntein. Mielestäni asiassa on myös erityisen vaikeaa selvittää, mitkä välineet olisivat hyviä yhteisen siirtolaispolitiikan puitteissa. Käytetyt välineet kuitenkin vaikuttavat sellaisilta, että turvapaikanhakijat pyrittäisiin vain pitämään oven ulkopuolella. Miksi sitten olen ollut sillä kannalla, että meidän oli tärkeää ilmaista asiasta mielipiteemme?
Ensinnäkin haluan vielä kerran sanoa, että merkki neuvoston hyvästä tahdosta on se, että neuvosto on päättänyt ottaa parlamentin mukaan Eurodac-välineen perustamiseen liittyvään päätöksentekoon. Olen esittänyt useita tarkistuksia neuvoston ehdotukseen tehdäkseni oikeutta itse asialle, koska mielestäni on vaarallista käsitellä näitä välineitä irrallaan niiden konteksteista. Toivon luonnollisesti, että kollegani kannattavat kyseisiä tarkistuksia. Niissä kaikissa on lähtökohtana se, että hädässä oleville ihmisille luotaisiin mahdollisimman paljon turvallisuutta. Tässä on siis kysymys turvapaikanhakijoista. Sillä välineellä voi olla myönteistä merkitystä, että sormenjäljet otettaisiin sen estämiseksi, että ihmisiä lähetetään jäsenvaltiosta toiseen, koska ei ole selvää, kenen pitäisi käsitellä heidän turvapaikkahakemuksensa. Väline olisi hyvä edellä mainitun estämiseksi.
Toiseksi olen sitä mieltä, että turvapaikanhakijaa ei saa lähettää kolmanteen maahan EU: n ulkopuolelle, missä turvapaikanhakijoita koskevat normit ovat huonommat. Tämän estäminen olisi myös hyvä asia. Olen myös varoittanut yhdessä tarkistuksessa siitä, että täytyy olla yksiselitteisesti selvää, että sormenjälkien vertailua ei missään tapauksessa käytetä muuhun kuin sen vastuussa olevan jäsenvaltion selvittämiseen, josta henkilö on lähtöisin. Vertailua ei saa siis käyttää muuhun kuin siihen, mihin se on tarkoitettu.
Mielestäni sormenjälkien arkistoinnin keston pitäisi myös olla rajoitettu, jotta arkistoa ei voitaisi käyttää väärin.
Mielestäni on myös tärkeää, että Euroopan komissio ottaa hoitaakseen Eurodacin jäsenvaltioiden sijasta. Olen myös sitä mieltä, että Euroopassa olisi oltava jonkinlainen kansalaisia koskevien tietojen suojelija, koska erilaisia tietokantoja alkaa olla yhä enemmän, ja että meidän on suhtauduttava ihmisten yksityisyyteen niin varovasti kuin mahdollista.
Lopuksi olen esittänyt, että Euroopan yhteisöjen tuomioistuin olisi se toimielin, joka käsittelisi näihin asioihin liittyviä valituksia. Rouva puhemies, olen jo sanonut teille, että on oikeastaan harmi, että väline on tärkeämpi kuin politiikka kokonaisuutena. Se on harmi, mutta toivon kuitenkin, että Eurodac olisi hyödyllinen, kunhan neuvoston ehdotuksiin tehdään lisäyksiä parissa kohdassa.

Zimmermann
Arvoisa rouva puhemies, rouva komissaari, hyvät kollegat, vaikka rouva d'Anconan mietintö yleissopimuksen tekemisestä Eurodacin perustamisesta on lähinnä asiatietoa korostava, tekninen selonteko - kuten kollegani edellä mainitsikin - sen toteutustavalla on sen piiriin joutuvien ihmisten kannalta suuri merkitys. Ihmiset, jotka tähän järjestelmään on määrä rekisteröidä, ovat lähteneet kotiseuduiltaan eri syistä ja hyvin erilaisia reittejä pitkin. Paljolti he ovat tehneet niin paetakseen hirmuvaltaa, kidutusta ja vainoa, mutta myös - ja tämä ei saa jäädä huomaamatta - toivottoman sosiaalisen ja taloudellisen taustansa vuoksi.
He kaikki ovat valinneet pakenemisen siinä toivossa, että he, sikäli kuin löytävät joskus turvapaikan, todella voisivat saada paremman ja turvatumman tulevaisuuden ja ennen kaikkea pystyisivät turvaamaan henkensä. Pakolaistulva Euroopan unionin alueelle on kuitenkin johtanut siihen, että valmius pakolaisten vastaanottamiseen on jäsenvaltioissa viime vuosina nopeasti vähentynyt.
Jäsenvaltioiden välisten lukuisien säännösten ja sopimusten perusteella syntyy yhtäältä sellainen vaikutelma, että Euroopan linnakkeen rakentaminen jatkuu, toisaalta Eurooppa taas kehittyy yhä yhtenäisemmäksi, sisäisillä rajoilla on yhä vähemmän merkitystä, jolloin tässäkin asiassa on saatava aikaan yhteinen säännöstö. Tämä on välttämätöntä etenkin kolmannen pilarin kohdalla. Itse asiassa - tässä olen samaa mieltä rouva d'Anconan kanssa ja kiitän häntä samalla erinomaisesta työstä, jota hän on tämän mietinnön hyväksi tehnyt - meidän pitäisi turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikasta puhuessamme puhua myös yhteisestä turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikasta. Tällöin jäsenmailla ei saisi olla, toisin kuin nykyään, kovin monia erilaisia säännöksiä, jotka neuvosto sitten kirjaisi yhteiseksi vähimmäissäännöstöksi, ja yksittäisen pakolaisen suoja rajataan vähimmäistasolle.
Kannatan myös ajatusta yhteisen menettelytavan kehittämisestä. Tästä mietinnöstä haluaisin kuitenkin vielä tuoda esiin muutamia tärkeinä pitämiäni seikkoja. Tärkein niistä on rekisteröitävien henkilöiden tietosuojan takaaminen. Nyt kun lienee jo vahvistettu, että kyseessä tulisi olemaan keskitetty järjestelmä, mutta ei sitä, millä tavoin sen on tarkalleen määrä toimia, on välttämätöntä päästä yksimielisyyteen myös siitä, että tämä keskusyksikkö, kuten rouva d'Ancona on todennut, sijoitetaan komission alaisuuteen.
Lisäksi pidän tärkeänä, että jäsenvaltiot voisivat päästä käsiksi tähän keskusyksikköön vain rajoitetusti, esimerkiksi vain enintään kolmen kuukauden ajan, koska niillä itselläänkin on mahdollisuus rekisterin perustamiseen. Tämän vuoksi on nähdäkseni välttämätöntä, että jäsenvaltioiden pääsyä tähän keskusrekisteriin rajoitetaan.

Nassauer
Arvoisa rouva puhemies, hyvät naiset ja herrat, tämän automaattisen tietojenkäsittelyjärjestelmän ydinajatuksena on, että Euroopan unionin alueelta turvapaikkaa hakevilta otettaisiin sormenjäljet heti heidän saapuessaan johonkin Euroopan unionin jäsenvaltioista, mikäli he ovat vähintään 14vuotiaita. Haluan tehdä heti alkuun selväksi, että PPE-ryhmä tukee tätä hanketta jäljempänä esitettävillä perusteilla, eikä mielestämme sen vuoksi ole myöskään järkevää kytkeä siihen syytöksiä turvapaikanhakijoiden kriminalisoinnista sillä perusteella, että sormenjälkien ottaminen muutoin on rikostapauksissa käytetty toimenpide.
Asiaan liittyy pakottavia sisällöllisiä näkökohtia, jotka haluan tässä lyhyesti esitellä. On tärkeää, että turvapaikkahakemukset ratkaistaan Euroopassa nopeasti. Tähän on turvapaikanhakijoilla oikeus riippumatta siitä, onko heidän hakemuksensa aiheellinen vai ei, onko hakija poliittisen vainon kohteena vai ei. Joka tapauksessa hakijan on saatava nopeasti selvyys siitä, voiko hän jäädä Eurooppaan vai ei.
Toiseksi tarvitaan selkeät tehtävä- ja vastuualueet. On oltava selvyys siitä, mikä valtio on vastuussa turvapaikkahakemuksen käsittelystä, toisin sanoen kuka tutkii hakemuksen. Kolmanneksi on vältettävä turvapaikan hakijan siirtelyä Euroopan unionin jäsenvaltiosta toiseen. Nämä ovat asianmukaiselle, oikeusvaltion toteuttamalle ja humaanille menettelylle asetettavat vaatimukset, joiden lisäksi on pystyttävä toteamaan turvapaikanhakijan ja hänen mahdollisten perheenjäsentensä henkilöllisyys, ja juuri siinä tämä järjestelmä on avuksi. On itsestään selvää, että tällöin voimassa olevat tietosuojaa koskevat oikeussäännökset. Asianomaisessa sopimuksessa mainitaan nimenomaan, että asiassa on sovellettava rajoituksitta Euroopan neuvoston tietosuojasopimusta vuodelta 1981. Muun ohella siinä on myös pitävästi sovittu, että sormenjäljet poistetaan rekisteristä esimerkiksi kun hakija saa jonkin jäsenvaltion kansalaisuuden tai hänet tunnustetaan jossakin jäsenvaltiossa pakolaiseksi.
Turvapaikkaa hakevien joukossa on tietenkin myös muita kuin poliittisia pakolaisia. Saksan liittotasavallassa julkaistiin eilen turvapaikan hakijoiden määrää kuvaavat luvut viime vuodelta. Hakijoita oli yli 104 000, ja näistä 104 000: sta vajaat 5 % oli tunnustettu poliittisiksi pakolaisiksi. Selvää on sekin, että huomattava määrä turvapaikanhakijoista ei jätä hakemusta vain kerran, vaan mahdollisesti kahdesti tai useamminkin, päästäkseen nauttimaan moninkertaisesta sosiaaliturvasta. Tämä on valitettava tosiasia, jota ei pidä unohtaa. Esimerkiksi Saksassa on tehty asiasta tutkimuksia, jotka kattavat ajanjakson tammikuusta 1993 syyskuuhun 1996, ja ainakin 46 000 tällaista väärinkäytöstapausta on todettu, mikä vastaa noin 10 %: a hakemuksista. Sen jälkeen, kun Saksassa otettiin käyttöön automaattinen sormenjälkien rekisteröintijärjestelmä, luku on laskenut tuntuvasti.
Sittemmin on tehty myös Sveitsin ja Saksan välinen turvapaikkahakemuksia koskenut vertailu. Siitä ilmeni, että pääasiallisten lähtömaiden hakijoista - Turkista 12 %, Pakistanista 19 %, Zairesta 12 %, Libanonista 12 % - oli jättänyt kaksoishakemuksen kaksine sosiaalietuuksineen, eikä asiaa luonnollisesti voida sivuuttaa. Vastaavia lukuja on saatu myös Sveitsin ja Itävallan välisissä vertailuissa. Siksi onkin järkevää ottaa käyttöön esitetyn kaltainen menettely. Se koituu niiden hyväksi, jotka ovat todella poliittisen vainon kohteena, ja sen vuoksi PPEryhmä tukee neuvoston yleissopimusta ja suhtautuu hieman varauksella rouva d'Anconan mietinnössä esittämiin rajauksiin.

Mohamed Alí
Arvoisa rouva puhemies, tarkastelemme tänään rouva d'Anconan mietintöä komission ehdotuksesta perustaa tietokanta turvapaikanhakijoiden sormenjälkien tunnistamiseksi.
Olemme esittelijän kanssa samaa mieltä siitä, että on tarpeen taata kansalaisille mahdollisimman vahva oikeusturva käyttäen turvapaikkaoikeuden myöntämisessä selkeitä toimia ja lyhyitä käsittelyaikoja. Toiseksi, kannatamme ajatusta nimittää Euroopan kansalaisia koskevien tietojen suojelija, koska henkilötietojen vaihtamisen mahdollistavien järjestelmien määrä kasvaa ja koska niiden henkilöiden suojeleminen väärinkäytöksiltä, joiden tiedot ovat näissä järjestelmissä, on vaikeaa.
Turvapaikka on henkilön perusoikeus. Turvapaikkamenettelyyn pääseminen voi olla henkilölle elämän ja kuoleman kysymys, kuten mietinnössä todetaan. Tämä näkökohta on otettava huomioon kaikissa tapauksissa ja on ryhdyttävä tarvittaviin varotoimenpiteisiin, että näille ihmisille taataan paras mahdollinen oikeusturva.
Tässä yhteydessä haluaisin muistuttaa Espanjan hallituksen passiivisuudesta yli 270 algerialaisen maahanmuuttajan turvapaikkahakemusten suhteen. He odottavat edelleen Melillassa - jotkut heistä ovat odottaneet jo yli kaksi vuotta - että heidän laillista turvapaikkaa koskevista hakemuksistaan tehtäisiin päätös, sillä he ovat kotimaassaan terrorismin uhan alaisia. Samaan aikaan Espanjan viranomaiset ovat käsittämättömästä syystä sitä mieltä, ettei Algeria ole konfliktialue.
Välttämätön Euroopan unionin turvapaikkapolitiikan koordinointi ei saa haitata turvapaikanhakijoiden kansainvälistä suojelua. Tämän vuoksi unionin politiikan on tulevaisuudessa ylläpidettävä ja kehitettävä perinteistä Euroopan turvapaikkapolitiikkaa.
Puollamme turvapaikkaoikeuden kehittämistä, mikä sisältyy kaikkiin kansainvälisiin sopimuksiin, sekä tämän oikeuden kehityksellistä soveltamista unionin kansalaisiin. Siitä huolimatta, kun unionin politiikkaa toteutetaan täysipainoisesti, tämä oikeus on relevantti vain silloin, kun kyseessä ovat kolmansien maiden kansalaiset.

Voggenhuber
Arvoisa rouva puhemies, kaikkialla Euroopassa muistetaan näinä päivinä lausahdus, jonka Emile Zola sinkosi tasan sata vuotta sitten maansa hallitusta vastaan: j'accuse - syytän. Se oli ilmaus epätoivoisesta vastarinnasta vallanpitäjien mielivaltaa kohtaan, joka poliittisen laskelmoinnin nimissä leimasi syyttömän syylliseksi, suhtautui halveksien oikeudenmukaisuuden vaatimukseen ja ihmisarvoon ja jätti tämän kiihtyneen yleisen mielipiteen armoille.
Nyt sata vuotta myöhemmin olemme tuudittautuneet siihen uskoon, että tämänkaltainen vallankäyttö olisi saatu lopullisesti aisoihin ja alistettu pysyvästi oikeudenmukaisuudelle. Silti joudumme kokemaan, miten sama syytös samanlaista mielivaltaa vastaan on jälleen syntymässä niiden tuhansien ihmisten mielissä ja sydämissä Euroopan rajoilla, joilta pyritään kaikin mahdollisin keinoin, heidän oikeutensa kieltämällä ja heidän ihmisoikeuksiinsa syrjivästi suhtautumalla, estämään turvapaikan saaminen. Joudumme näkemään, miten oikeus ja politiikka joutuvat väistymään hysteeriseksi muuttuneen julkisen mielipiteen ja massailmiöksi kohonneen muukalaisvihamielisyyden edessä.
Miltään muulta maailman alueelta ei ole 1900-luvulla lähtenyt yhtä paljon ja yhtä suuria pakolaisvirtoja kuin omalta mantereeltamme. Miljoonia Euroopasta lähteneitä ihmisiä on otettu vastaan monissa maissa eri puolilla maailmaa, hyvin usein niissä, jotka ovat itse joutuneet kokemaan tuhoa ja kurjuutta. Nykyään, kun elämme hyvinvoinnin kannalta historiamme parasta aikaa, pakenee siihen verrattuna huomattavasti pienempi määrä alistettuja ja vainottuja meidän luoksemme, ja mitä me teemme? Kiellämme yhä tiukemmin ihmisten oikeuden turvapaikan saantiin. Sen sijaan pyrimme saamaan heidät otteeseen rikosteknisin keinoin; eurooppalaisen yhteistyön ainoana tehtävänä nähdään torjunta ja tarvittaessa takaisin passittaminen. Jo pelkästään 2000 kurdipakolaisen perusteella poliitikot maalailevat eteemme kauhukuvia hillitsemättömistä pakolaisvirroista. Käytetään "laittoman maahanmuuttajan" kaltaisia ilmauksia. Euroopasta, jonka kulttuurinen rikkaus perustuu maailmalle avoimeen suhtautumiseen, tulee linnake. Kun tämän linnakkeen muurien äärellä ihmisten mielissä ja sydämissä syntyy tuo sama ajatus " j'accuse - syytän" , silloin syytettyinä olemme me itse.

Buffetaut
Arvoisa rouva puhemies, arvoisat kollegat, nykyhetki todellakin muistuttaa järkyttävällä tavalla turvapaikkapolitiikan merkityksestä niin kussakin unionin jäsenvaltiossa kuin Euroopan unionissa kokonaisuudessaan. Jos on selvää, että valtioiden välinen yhteistyö on paitsi hyödyllistä, myös välttämätöntä, totuus on kuitenkin se, että pakolaisten vastaanotto ja turvapaikkaoikeus ovat luonteeltaan kansalliseen suvereniteettiin liittyviä asioita, minkä kannan Ranskan perustuslakineuvosto on muuten hiljattain ottanut. Nämä periaatteet toivat mieleen Eurodac-mietinnön, joka ennen kaikkea on tekninen mietintö, mutta myös poliittinen mietintö.
Esittelijä ehdottaa, että vastuuta Eurodacjärjestelmän hallinnasta ei uskota jollekin jäsenvaltiolle neuvoston vastuulla vaan komissiolle. Meistä olisi parempi, että tällaisen järjestelmän hallinta pysyisi neuvoston vastuulla eikä komission. Neuvostollahan on, jäsenvaltioiden ansiosta, tarkempi käsitys siitä, millaiset konkreettiset, todelliset, pakolaisten vastaanottovaikeuksiin liittyvät panokset ovat pelissä, kun taas komissiolla saattaa olla epämääräisempi, todellisista ongelmista ja siitä konkreettisesta todellisuudesta loitontunut näkemys, jossa kukin jäsenvaltio pakolaistulvan edessä on.
Tästä syystä äänestämme kansalaisvapauksien valiokunnan esittämiä tarkistuksia vastaan. Pakolaisongelma on hyvin vakava inhimillinen ongelma, mutta politiikka on taiteilua todellisuuden kanssa. Muutama vuosi sitten kollegamme Michel Rocard sanoi, ettei Ranska ei voi ottaa vastaan koko maailman kurjuutta. Luulen, ettei Eurooppakaan voi ottaa vastaan koko maailman kurjuutta ja että meidän panoksemme on osata luoda sellaista yhteistyö- ja kehityspolitiikkaa köyhiä maita kohtaan, että niiden asukkaat voisivat saavuttaa kehitystä omassa maassaan.

Vanhecke
Arvoisa rouva puhemies, kurdipakolaisten asia muistuttaa meitä näinä päivinä siitä, että turvapaikanhakijoiden ongelmasta tulee ehkä kaikkien aikojen suurin haaste Euroopassa tulevina vuosina. Haluan muistuttaa siitä, että kurdiongelma on hyvin pieni verrattuna siihen, millainen miljoonien ihmisten pakolaisvirta meitä uhkaa, jos esimerkiksi Algerian tilanne vielä kiristyy. Kysynkin nyt itseltäni, millä eurooppalaisella hallituksella on rohkeutta pysäyttää tällainen miljoonien pakolaisten virta, joka kaikella kunnioituksella sanottuna tekisi nykyisen keskustelun sormenjälkitietokannasta täysin hyödyttömäksi. Me tuemme kuitenkin täysin neuvoston ehdotusta turvapaikanhakijoiden sormenjäljet sisältävästä Eurodac-keskustietokannasta. Se on minun mielestäni riittämätön toimenpide mutta kuitenkin yksi hyvin harvoista mahdollisista toimenpiteistä, joilla voidaan lievittää Schengenmaiden välisten rajatarkastusten poistamisen kielteisiä seurauksia. Me taistelemme vieläkin tarkastusten poistamista vastaan.
On itsestään selvää, että emme hyväksy kollegamme d'Anconan mietinnön tarkistuksia, joilla on toisaalta tarkoitus vaikeuttaa välttämättömän sormenjälkitietokannan toimintaa ja toisaalta antaa Euroopan komissiolle turvapaikkapolitiikan päätäntävalta, joka ei missään tapauksessa kuulu sille.
Lopuksi minun velvollisuuteni on myös laajentaa keskustelua ja muistuttaa siitä, että kokemus on opettanut meille sen, että yli 90 % turvapaikkahakemuksista näyttää tutkinnan jälkeen olevan täysin perusteettomia. On myös sanottava, että minun maassani ja ulkomailla monet poliitikot harjoittavat sellaista joulupukkipolitiikkaa, jonka kustannukset revitään loppujen lopuksi oman kansan vähäosaisten ja köyhimpien selkänahasta.
Toistan lopuksi vielä mielipiteeni siitä, että oikeita poliittisia pakolaisia ei saa ottaa vastaan Euroopassa, vaan heidät täytyy ottaa vastaan heidän naapurimaissaan, joiden elämäntavat ja kulttuuri ovat oleellisesti samanlaiset. Me olemme valmiit tukemaan tällaista politiikkaa aineellisesti.
Toiseksi turvapaikkahuijarit, joita hakijoista on 90 %, on karkotettava, mutta ehdottomasti inhimillisellä tavalla. Vasta silloin Euroopassa alkaa löytyä jälleen hyväksyntää kaikkien aitojen pakolaisten auttamiselle. Ymmärrettävistä syistä hyväksyntää ei tänä päivänä löydy.

Blak
Arvoisa rouva puhemies, tämä sopimus Eurodacjärjestelmästä on aivan ratkaiseva Dublinin yleissopimuksen toiminnan kannalta. Meidän on tehtävä yhteistyötä Euroopan pakolaiskysymyksessä. Kurdipakolaisten ajankohtainen ja järkyttävä tilanne mainittakoon esimerkkinä. EU tarvitsee välttämättä tehokkaan ja vastuullisen pakolaispolitiikan. Kysymys ei ole siitä, kenellä EU: ssa on turvapaikkaoikeus. Kysymys koskee sen sijaan sitä, että meidän olisi jaettava paremmin vastuu pakolaisista Euroopassa. Tämä onnistuu yksinkertaisesti siten, että saadaan paremmat välineet arvioida, millä jäsenvaltiolla on vastuu kunkin EU: n sisällä jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä.
Toisaalta meidän on vältettävä tilannetta, jossa turvapaikan hakijaa heitellään maasta toiseen, koska kukaan ei halua ottaa vastuuta hänen asioidensa hoitamisesta. On olemassa useita järkyttäviä esimerkkejä siitä, miten turvapaikanhakijat joutuvat odottamaan useita vuosia hakemustensa käsittelyä, tai että heitä lähetetään ympäri Eurooppaa, koska kukaan ei halua ottaa heistä vastuuta. Näin ei saa kohdella ihmisiä, jotka monessa tapauksessa ovat paenneet sortoa ja kidutusta. Toisaalta meidän on pyrittävä välttämään liiat huijaukset. On tärkeää, että jokainen valtio velvoitetaan ottamaan turvapaikanhakijan sormenjäljet. Vain siten voimme estää sen, että turvapaikanhakijat vaihtavat henkilöllisyyttä sen jälkeen, kun heidät on karkotettu yhdestä jäsenvaltiosta. Jos meillä on sormenjäljet sisältävä keskustietokanta, voimme saman tien paljastaa huijaukset ja väärinkäytökset. Siitä olisi hyötyä myös niille turvapaikanhakijoille, joilla on puhtaita jauhoja pussissaan.
Olen erittäin ilahtunut siitä, että esittelijä on painottanut sitä, että tämän keskustietokannan perustaminen ei saa tarkoittaa sitä, että turvapaikanhakijoiden oikeusturvan suhteen tehdään kompromisseja. Turvapaikanhakijat asettavat vaatimuksia tietosuojaa kohtaan. Tietojen suhteen on oltava turvallisuutta ja valvontaa siitä, kuka pääsee tietoihin käsiksi ja kuka niitä voi käyttää.

Reding
Arvoisa puhemies, Euroopan viimeaikaisten pakolaisaaltojen ansiosta huomio on suuntautunut turvapaikan hakijoihin Euroopan unionissa.
Komission esittelemä Eurodacjärjestelmä on vastaus kysymyksen yhteen puoleen. Dublinin yleissopimuksessa määrättiin aivan oikein, että pakolaisen on jätettävä turvapaikkahakemus siinä valtiossa, johon hän ensimmäisenä tulee, ja sopeuduttava sen päätökseen, jota sovelletaan koko unionissa.
Eurodacjärjestelmä on yritys muuttaa tämä periaate nyt käytännöksi, jotta vältettäisiin tilanne, jossa sadat paperittomat ihmiset matkustavat maasta toiseen sosiaalietujen perässä odottaessaan päätöstä. Sormenjälkien ottamisen avulla voidaan saada nopeasti selville, ilman pitkää odotusaikaa, onko kyseinen ihminen jättänyt turvapaikkahakemuksen vastaanottomaahan. Nopeus on suurin etu tässä järjestelmässä, joka hyödyttää siis niitä oikeita pakolaisia, jotka jättävät hakemuksensa lain mukaisesti ja estää muita käyttämästä väärin jäsenvaltioiden vieraanvaraisuutta.
Eurodac ei ole torjuntaan ja estämiseen tarkoitettu väline. Kuten eilen illalla sanottiin, Eurooppa ei saa sulkeutua pakolaisilta vaan sen on pysyttävä avoinna hädässä oleville ihmisille. Eurodacin tehtävä on päinvastoin edistää vieraanvaraisuuden ylläpitämistä estämällä järjestelmän väärinkäytökset. Väärinkäytökset ovat hyvin usein - viime aikojen tapahtumat ovat siitä todisteena - erittäin hyvin järjestäytyneiden ja asioista perillä olevien rikollisten tekoja, rikollisten, jotka valtavista rahasummista kuljettavat hädänalaisia ihmisiä paikasta toiseen kertoen heille unionin lainsäädännön aukoista ja heikkouksista.
Ne, jotka närkästyvät heti kuullessaan sanan "torjunta" , eivät ota huomioon sitä, että kaikenkokoiselle mafialle laiton rajanylitys on kaikkein tuottavinta toimintaa heti huumeiden jälkeen.
Kurdipakolaisia koskevan keskustelun aikana paljastui välttämättömyys yhdenmukaistaa Euroopan turvapaikkapolitiikkaa. Eurodac on yksi tekijä tässä eurooppalaisessa yhteistyössä, työkalu, jonka avulla voidaan paremmin selviytyä pakolaistulvista.
Vaikka Eurodacjärjestelmä on otettava myönteisesti vastaan teknisenä välineenä, jonka avulla voidaan välttää väärinkäytökset, ei pidä unohtaa ongelman alkuperää, toisin sanoen alkuperämaiden tilannetta. Näiden maiden sisäpolitiikan ja Euroopan ulkopolitiikan on yhdistyttävä, jotta ongelmaa voitaisiin lähestyä kokonaisvaltaisesti ja siten tehokkaammin.
Euroopan unionin on paremmin otettava huomioon ihmisoikeusnäkökohdat suhteissaan näihin maihin, tuettava kansojen sovinnontekoa oikeusvaltion puitteissa, paljastettava vähemmistöjen poliittinen, taloudellinen ja kulttuurinen sorto. Euroopan unioni on yksi maailman suurimmista taloudellisen avun antajista. Ansaitkoon se samalla mainetta demokraattisten arvojen kunnioittamisesta!

Sjöstedt
Arvoisa puhemies, Eurodac on osa rajoittavaa ja osittain raaistunutta pakolaispolitiikkaa, jonka näemme kehittyvän Länsi-Euroopassa nykyään. EU-maat sulkevat itsensä yhä enemmän suurelta osalta ympäröivää maailmaa. Liian usein pakolaisia kohdellaan epäkunnioittavasti, aivan kuin he olisivat rikollisia eivätkä ihmisiä, jotka etsivät suojaa.
Eurodacin perusajatus on, että jokainen yksittäinen turvapaikkahakemus käsitellään ainoastaan yhdessä jäsenvaltiossa. Minä en yhdy tähän perusnäkemykseen ja tuen siksi mietinnön 8 kohtaa, joka on mielestäni ratkaisevan tärkeä. Jokainen turvapaikkahakemus on käsiteltävä erikseen riippumatta siitä, kuuluuko hakija tällaiseen rekisteriin vai ei. Tämä on kaikkein keskeisin asia.
On lukemattomia esimerkkejä turvapaikanhakijoista, joiden hakemus on hylätty yhdessä EU-maassa, mutta jotka sitten ovat voineet hakea turvapaikkaa toisesta maasta ja saanet sen. Minulla itselläni on useita henkilökohtaisia ystäviä, jotka ovat selviytyneet tällä tavoin. Mitä heille mahtaa tapahtua, kun tämä järjestelmä alkaa toimia käytännössä?
Sormenjälkien ottaminen on henkilökohtaisen koskemattomuuden loukkaamista. Pakollinen sormenjälkijärjestelmä rakentuu lopulta sille, että ne, jotka eivät halua antaa sormenjälkiään pakotetaan siihen, äärimmäisissä tapauksissa väkivalloin. Tämä koskee 14-vuotiaita ja sitä vanhempia lapsia. Tämä on vakava henkilökohtaisen koskemattomuuden loukkaus.
Mielestäni tämä ei ole oikeastaan välttämätöntä. Meillä Ruotsissa oli aikaisemmin järjestelmä, jossa ainoastaan ne, jotka eivät luotettavalla tavalla pystyneet todistamaan henkilöllisyyttään, olivat velvollisia antamaan sormenjälkensä. Tämä menetelmä on täysin riittävä selvittämään, keitä turvapaikan hakijat ovat.
Käytännössä turvapaikan hakijat eivät myöskään voi kieltäytyä, sillä heidän asiansa käsittelyä haittaisi, jos he kieltäytyisivät antamasta sormenjälkiään.
Sopimusesitys sisältää sitä paitsi useita muita heikkouksia. Minusta 14 vuoden ikäraja on liian alhainen, sen pitäisi olla ainakin 18 tai 21 vuotta tai jokin muu ikä, jolloin henkilöä voidaan pitää aikuisena.
Vaatimukset tietojen poistamisesta järjestelmästä ovat riittämättömiä. On olemassa selvä vaara siitä, että rekistereissä on henkilöitä, jotka oleskelevat täysin laillisesti jossain toisessa jäsenvaltiossa. Me tiedämme, että ehdotukseen on olemassa brittiläinen ja saksalainen varaus, josta keskusteltiin joulukuun ministerikokouksessa. Siinä tehdään selväksi, että henkilö, jolla on oleskelulupa jossain jäsenvaltiossa, ei saa olla rekisterissä. Mielestäni näiden neuvotteluiden yhteydessä esitetty vaatimus on täysin luonnollinen; se on oikeusturvavaatimus.
Huolimatta siitä, mitä ehdotuksessa yleissopimukseksi sanotaan, jää epäselväksi, millaiset mahdollisuudet turvapaikan hakijoilla oikeastaan on saada tietoa, valittaa ja pitää kiinni oikeuksistaan. Samanlainen rekisterinvalvontajärjestelmä on Schengenin tietojärjestelmässä. Sen nimi on JSA, yhteinen valvontaviranomainen. Se toimii nykyään kauhistuttavan huonosti. Me tiedämme, että valvonta on vähäistä, oikeusturva heikko ja valitusmahdollisuudet pieniä. Mielestäni on olemassa ilmeinen vaara, että Eurodacjärjestelmässä esiintyvät samat heikkoudet kuin nykyisessä Schengenin järjestelmässä. Tässä järjestelmässä pakolainen on käytännössä aina altavastaajana.
Tällä puheenvuorolla haluan osoittaa, että yhdyn suurimmaksi osaksi esittelijän esittämään kritiikkiin. Hän kiinnittää huomiota olemassa olevan järjestelmän vakaviin puutteisiin. Minä en yhdy siihen käsitykseen, että komission olisi saatava vaikutusvaltaa tässä asiassa. Se on valtioiden välinen kysymys ja kysymys jäsenmaille. Tästä kritiikistä huolimatta aion äänestyksessä äänestää d'Anconan mietinnön puolesta, koska siinä otetaan esiin tärkeitä näkökantoja Eurodacjärjestelmästä.

Lindeperg
Arvoisa puhemies, haluaisin ensin huomauttaa kollega Buffetaut'lle, joka juuri äsken puhui, että hänen lainauksensa Michel Rocardin puheesta ei ollut aivan täydellinen. Haluan täydentää sitä. Michel Rocard kyllä sanoi, ettei Ranska voi ottaa vastaan koko maailman kurjuutta, mutta hän lisäsi, että Ranskan on otettava siitä koko oma osuutensa. Minusta se on tärkeää.
Keskustellessamme Eurodac-mietinnöstä olemme siirtolais- ja turvapaikkapolitiikkojen yhdenmukaistamisen puutteen aiheuttaman ongelman ytimessä. Eilen, kun meillä oli keskustelu kurdipakolaisten saapumisesta Italiaan, saatoimme havaita, kuinka vaikeaa on käsitellä ongelmia, kun ne ovat kuumimmillaan. Vaikka korostimme aivan oikeutetusti Italian hallituksen täysin kunniallista asennetta, emme voineet olla huomaamatta, että unionin maiden käyttäytyminen kokonaisuutena oli horjuvaa, kyseenalaista, koska emme ole etukäteen jo ennen ongelmien esiintuloa päättäneet yhteisellä sopimuksella, mihin toimiin tällaisissa tapauksissa ryhdytään.
Eurodac-projekti on osa yritystä yhdenmukaistaa turvapaikansaantiin liittyvät käytännöt. Näin ollen kannatan periaatetta, kunhan tietenkin olemme hyvin valppaina ihmisoikeuksien kunnioituksen suhteen, kuten rouva d'Ancona muistutti. Hänen mietinnössään asia otetaan huomioon, ja minä kannatan sitä. Mutta haluaisin ennen kaikkea korostaa, että turvapaikkakäytäntöjen yhdenmukaistamisessa on välttämätöntä edetä nopeasti.
Rouva komissaari, olette tehnyt ehdotuksen asuinseudultaan siirtymään joutuneiden henkilöiden väliaikaisen suojelun varmistamiseksi, mistä minulla on jo ollut tilaisuus onnitella teitä. Mutta te tiedätte, että kun neuvosto on lopultakin hyväksynyt tämän aloitteen, vain osa ongelmista ratkeaa. Sillä mitä voidaan havaita unionin turvapaikkahakemusten osalta viime vuosina? Turvapaikkahakemusten määrä oli huipussaan 1992, minkä jälkeen määrä on vuosi vuodelta pienentynyt. Useissa maissa on tehty kansallisia päätöksiä, joiden tarkoituksena on saada sellaiset ihmiset, jotka etsivät parempaa tulevaisuutta Euroopassa mutta jotka eivät pääse tänne yhä valvotumman maahanmuuton takia, luopumaan ajatuksesta yrittää saada pakolaisasema.
Nämä uudet päätökset selittävät suurelta osin hakemusten määrän pienentymisen. Mutta nykyisten hakemusten määrästä pitäisi luonnollisesti seurata, että niiden ihmisten määrä, joiden asema on tunnustettu, olisi suurempi. Mutta kuitenkin, herra puhemies, rouva komissaari, voimme havaita asian olevan juuri päinvastoin, tämäkin määrä pienenee jatkuvasti.
Onko maailmasta tullut yhtäkkiä rauhan ja hyvinvoinnin tyyssija? Saamme joka päivä uusia todisteita siitä, että näin ei ole. Syy on yksinkertaisempi, sitä on etsittävä valtioiden lisääntyvästä arkuudesta ja toteutettavasta politiikasta, joka on yhä torjuvampaa. Joidenkin jäsenvaltioiden oikeuskäytännössä tulkitaan Geneven yleissopimusta päinvastaisessa hengessä kuin sopimuksen alkuunpanijat tarkoittivat. Sellaisilta ihmisiltä, joita todella vainotaan, evätään turvapaikka-asema sillä perusteella, että kyse ei ole valtion harjoittamasta vainosta ja neuvosto on vahvistanut tämän rajoittavan tulkinnan päätöslauselmassaan maaliskuussa 1996. Koska tietenkin olemme tietoisia palautukseen liittyvistä riskeistä, useat jäsenvaltiot antavat näiden ihmisten olla unionin alueella, mutta ilman asemaa, ilman oikeuksia. Jotkin valtiot ovat ottaneet käyttöön täydentävän suojeluaseman, joissakin valtioissa, kuten omassani, sellaista kehitellään. Rouva komissaari, eikö olisi parempi, että tässäkin asiassa meillä olisi yhteinen politiikka ja että saisimme määriteltyä täydentävän suojeluaseman Euroopan unionin tasolla?

Pirker
Arvoisa puhemies, Euroopan unionin tavoitteenahan on toteuttaa turvapaikkapolitiikkaa, joka auttaa todellisia pakolaisia, toisin sanoen niitä, joille kuuluu Geneven sopimuksen mukainen pakolaisasema, ja toiseksi estää turvapaikkaoikeuden väärinkäyttö. Amsterdamissa on luotu suuntaviivat yhteiselle turvapaikkapolitiikalle. Dublinin sopimus, joka tällä hetkellä on voimassa, on ensimmäinen, ratkaiseva askel turvapaikkapolitiikan yhteisöllistämisessä. Nyt keskusteltavana oleva väline, Eurodacjärjestelmä, on keino sen varmistamiseksi, että ne, jotka todella ovat avun tarpeessa, saavat apua, ja että niille, jotka käyttävät turvapaikkaoikeutta väärin, tehdään tämä väärinkäytös mahdottomaksi. Eurodac on siis hyvä väline. Ehdotus, joka meille on neuvoston taholta tehty, on keino, joka on hyväksyttävä ja jonka avulla Euroopan unionin turvapaikkapolitiikan tavoitteet saadaan myös toteutetuksi.
Sen sijaan se, millaiseksi valiokunta rajoituksineen ja tarkoitushakuisine päätelmineen on ehdotuksen tehnyt, ei itse asiassa edistä näiden itsellemme asetettujen tavoitteiden saavuttamista. Kun ajattelette esimerkiksi sitä, että huolimatta jo yhden maan antamasta kielteisestä turvapaikkapäätöksestä sama hakija täytyy, mikäli hän jättää uuden hakemuksen johonkin toiseen jäsenvaltioon, tutkia uudelleen kaikkine perusteluineen, mihin kuluu valtavasti voimavaroja. Järjestelmämme ylikuormittuvat, ja lopulta emme enää pysty antamaan lainkaan apua ja myöntämään turvapaikkoja.
Toisena kohtana haluaisin tuoda esiin, että sormenjälkien vertailu sellaisten hakemuksen jättäjien kanssa, jotka ovat jättäneet hakemuksen omassa maassaan, ei tulisi olemaan mahdollista sen perusteella, mitä valiokunta ehdottaa, mutta tällöin on todettava, että kaiken kaikkiaan vain pieni osa hakemuksen jättäjistä saa osakseen turvapaikkakohtelun. Tällä hetkellä näiden maiden kohdalla on kyse yksinumeroisista prosenttiluvuista, toisin sanoen asiaa toisin päin katsottaessa hyvin monet hakemuksista on jätetty aiheettomasti. Tiedän tapauksista, joissa on jätetty jopa kymmenen turvapaikkahakemusta eri valtioille, ja silti joku väittää, että turvapaikkaoikeutta ei muka käytettäisi väärin Euroopassa. Tämän vastustamiseksi on tehtävä jotakin. Kun havaitsemme pyrkimyksiä saattaa yleisesti epäilyttävään valoon kaikki ne, jotka kannattavat ajatusta sormenjälkien ottamisesta turvapaikanhakijoilta, tämäkin luo asiasta väärää kuvaa ja johtaa väärälle tielle.
Tarvitsemme Eurodacjärjestelmää, sillä se tukee asiallista ja hyvää turvapaikkapolitiikkaa ja suuntautuu väärinkäytöksiä vastaan. Sen vuoksi kannatamme Eurodacin käyttöönottoa, ja nimenomaan sellaisena välineenä kuin neuvosto on sitä ehdottanut. Sen sijaan en voi - ja sama koskee myös Euroopan kansanpuolueen ryhmää - yhtyä valiokunnan esittämiin ehdotuksiin.

Schulz
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, mahdollisuutta, jonka Eurodacjärjestelmän odotetaan avaavan nykyisen, mitä erilaisimmilla perusteilla tapahtuvien turvapaikkahakemusten väärinkäytösten torjumiseksi, on pidettävä myönteisenä. Jos sormenjälkijärjestelmillä, sormenjälkiä tietokantoihin tallentamalla, on tarkoitus estää se, että hakemuksia jätetään samaan aikaan useaan paikkaan, olipa syy tähän mikä tahansa, sosiaaliset, taloudelliset tai perhesyyt, tai koska ei haluta jäädä paikkakunnalle, vaan jätetään siksi hakemus toiseen paikkaan, asia on täysin kunnossa.
Me kuitenkin typistämme jatkuvasti täällä käymämme keskustelut turvapaikkaoikeudesta pelkkien teknisten kysymysten käsittelyksi. Näin teimme eilen, ja näin teemme tänään aamupäivälläkin. Kysykäämme itseltämme vielä kerran: miksi oikeastaan joudumme puhumaan Eurodacjärjestelmästä? Miksi heti turvapaikka-asioista puhuessamme nostamme etualalle myös turvapaikkaoikeuden väärinkäytön rikollisuuteen liittyvine lähtökohtineen?
Herra Pirker, olen toiminut yksitoista vuotta kaupunginjohtajana saksalaisessa kaupungissa, joka sijaitsee Alankomaiden ja Belgian rajan tuntumassa. Kaupungissa, jonka johtaja olen, on suhteellisesti eniten sisällissotaa paenneita bosnialaisia pakolaisia. Useimmat heistä ovat tulleet Srebrenicasta ja Gora&#x017E;desta ja kääntyneet puoleemme, ja kaupunkimme on ottanut heidät vastaan. Meidän on kuitenkin täytynyt pyytämällä pyytää näitä ihmisiä ilmoittamaan olevansa turvapaikanhakijoita, sillä Saksan liittotasavallassa ei ole sisällissodan pakolaisia koskevaa lakia. Saksasta puuttuu sisällissodan pakolaisia koskeva oikeudellinen perusta.
Olen vedonnut ihmisiin: olkaa hyvä, sanokaa hakevanne turvapaikkaa, vaikka he itse sanovat: emme me ole poliittisesti vainottuja, mehän pakenimme sisällissodan jaloista ja haluamme palata omaan maahamme, kun sisällissota päättyy. Ja näin he muuten ovat tehneetkin Daytonin sopimuksen jälkeen! Minun oli pyydettävä heitä pitämään itseään turvapaikanhakijoina, minkä seurauksena heillä oli lupa jäädä vain meidän kaupunkiimme. Jos he olisivat menneet muualle, mistä esimerkiksi minä olisin ollut vain iloinen, sillä se olisi tuonut helpotusta kaupungin kassaan, olisi paikalle tullut herra Pirkerin kaltainen henkilö ja sanonut: hetkinen, Eurodac, turvapaikanhakijoiden sormenjälkijärjestelmä, teillä ei olekaan lupaa lähteä!
Haluan tehdä tällä esimerkillä selväksi, että tarvitsemme Euroopan unionin pakolaispolitiikassa yhdistelmän, johon kuuluu eri politiikan alueita. Joudumme nimittäin yhä useammin tilanteeseen, jossa ihmiset esimerkiksi ilmoittavat: haluan muuttaa Euroopan unionin alueelle siirtolaisena. Sehän ei ole vielä sinänsä kiellettyä. Se ei tosin ole suositeltavaa, koska täällä on vastassa niin valtaisa puolustusrintama, mutta jos joku haluaa muuttaa tänne, hänen on voitava periaatteessa tehdä niin, ja juuri tämän varalle meidän on luotava oikeudellinen perusta. Sitä meillä ei ole. Meillä ei ole eurooppalaista maahanmuuttolakia, meillä ei ole kansallisia maahanmuuttolakeja. Pakotamme ihmiset, jotka haluavat muuttaa tänne, ottamaan itselleen turvapaikanhakijan aseman. Tämä on se tekijä, jolla vaarannamme turvapaikkaoikeuden. Me itse!
Meillä Euroopan unionissa on jatkuvasti sama asenne: kiellämme, että Eurooppa olisi maahanmuuttomanner, mikä vielä johtuu siitä osittain itse aiheuttamamme köyhyyden kuilusta, joka jyrkkenee ennen kaikkea pohjoisesta etelään mentäessä, mutta myös lännestä itään mentäessä, sekä joidenkin Euroopan unionin jäsenvaltioiden haluttomuudesta jakaa olemassa olevaa rikkautta. Tämän tulemme näkemään vielä selvästi laajentumiskeskusteluissa. On luonnollista, että rikkautemme toimii magneettina ympäröiville köyhemmille alueille. Vastaus tähän ei voi olla torjunta, vaan sen on oltava ohjailu, joka tapahtuu kolmella toisiinsa kytkeytyvällä oikeudellisella alueella: kiintiöity maahanmuutto, selkeät säännökset väliaikaista suojaa hakevien sisällissodan pakolaisten vastaanottamiselle, ja viimeisenä jäljelle jää poliittisesti vainottujen ydinryhmä, joka ei tämän jälkeen tuota ongelmia. Tällöin ei myöskään tarvita Eurodacia.
Jos luulette pystyvänne säätelemään asiaa valtioiden välisellä tasolla, hyvät PPE-ryhmän kollegat, sanon teille: laskeutukaa jo viimein alemmas! Olette luoneet Euroopan talousalueen, olette luoneet käytännössä valtion nimeltä EU, mutta haluatte viedä sen vielä pitemmälle saarroksissa, paljon yksityiskohtaisemmalla tasolla kuin olisi yhdenmukaistamisen kannalta välttämätöntä. Ellemme poista tällaista toiminnan epäsuhtaa, Eurooppa kompastuu omien kansalaistensa silmissä tähän epätasapainoon. Teidän olisikin syytä suhtautua hieman suopeammin yhdenmukaistamiseen silloin, kun on kyse yhdentymisestä, eikä vain silloin, kun on kyse puolustautumisesta.

Gradin
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa onnittelemalla esittelijä d'Anconaa hyvästä ja hyvin tehdystä Eurodac-sopimusta koskevasta mietinnöstä. Minua ilahduttaa myös asian saama nopea käsittely täällä parlamentissa.
Kun keskustelemme Eurodac-sopimuksesta, meidän täytyy keskustella siitä Dublinin sopimuksen valossa, koska siitä löydämme perusteet sille, mikä jäsenvaltio on vastaamassa kulloisenkin turvapaikkahakemuksen käsittelystä. Sopimuksessa on myös säännöt siitä, kuinka turvapaikan hakija voidaan palauttaa siihen maahan, jossa turvapaikkahakemus käsitellään.
Dublinin sopimus allekirjoitettiin kesäkuussa 1990. Se astui voimaan seitsemän vuoden kuluttua eli syyskuussa 1997. Oikeudellinen järjestelmä ensimmäistä turvapaikkaperiaatetta ja sen toimintaa varten ei kuitenkaan yksin riitä. Siksi Dublinin sopimuksessa viitataan 15 artiklan 12 kohtaan ja siksi meidän on saatettava sähköiseen muotoon tiedot hakijoiden henkilöllisyydestä. Tässä yhteydessä Eurodac tulee mukaan täydentävänä tekijänä. Eurodac on nähtävä juuri täydennyksenä Dublinin sopimukseen.
Eurodacin avulla on mahdollista huomata, tekeekö sama henkilö turvapaikkahakemuksia useissa eri paikoissa. Tämä tieto on välttämätöntä, jotta Dublinin sopimus ylipäänsä voisi toimia tehokkaasti. Tämä on vuorostaan mahdollista ainoastaan tietokoneistetun sormenjälkijärjestelmän kautta, joka myös sisältyy Eurodac-sopimukseen.
Työskentelemme täällä institutionaalisissa puitteissa, jotka ovat muuttumassa. Ehdotus Eurodac-sopimukseksi, josta täällä tänään keskustelemme, on laadittu Maastrichtin sopimuksen sääntöjen mukaan. Komissio on tietoinen siitä, että Amsterdamin sopimuksessa on toinen institutionaalinen kehys, mutta omasta mielestämme emme voi odottaa uuden sopimuksen voimaantuloa, vaan tarvitsemme Eurodac-järjestelmän nyt, jotta Dublinin sopimus voisi olla uskottava ja tehokas. Olen Nassauerin tavoin sitä mieltä, että on tärkeää, että menettelemme nopeasti ja että ihmiset saavat hyvin nopeasti tiedon siitä, mihin tilanteeseen he ovat päätymässä. Tämän osoittavat myös viime aikojen tapahtumat Italiassa, nimittäin sen, että tarvitsemme toisenlaisen järjestelmän kuin mitä meillä nykyään on. Samalla haluaisin painottaa sitä, että jos Eurodac-sopimus ei ole voimassa kun Amsterdamin sopimus ratifioidaan, on luonnollista, että komissio palaa asiaan ja esittää yhteisötoimintaa.
Komissio yhtyy parlamentin näkemykseen siitä, että sopimuksen on kokonaisuudessaan noudatettava tietosuojaa koskevia sääntöjä, minkä se nykyisessä muodossaan mielestäni tekeekin. Ehdotusta koskevassa keskustelussa komissio on pyrkinyt siihen, että tietosuojan periaatteet olisivat yhtäpitävät yhteisön sääntöjen kanssa, vaikka tietosuojaa koskevaa asetusta ei voidakaan soveltaa kolmannen pilarin alueella. Mielestäni olemme nyt saavuttaneet hyväksyttävän tietosuojan tason. Meidän on siksi tuettava kompromissia 6 artiklasta, jossa määrätään, että ministerineuvosto viisivuotiskauden jälkeen harkitsee, onko edelleen välttämätöntä säilyttää tietoja henkilöistä, joille on myönnetty pakolaisasema.
Komissio pitää myös myönteisinä monia esitetyistä tarkistusehdotuksista. Tämä koskee erityisesti ehdotuksia 1, 11, 16, 19, 20, 27, 29, 30 ja 34, joita me nyt harkitsemme. Tarkistusehdotuksessa 20 on osia, jotka me voimme hyväksyä, erityisesti periaatteen päätöksestä, joka koskee täytäntöönpanosääntöjä ja sitä, että ne on vahvistettava määräenemmistöllä.
Lopuksi haluaisin korostaa, että Eurodacin toiminta riippuu täysin siitä, kuinka selviämme rahoituksesta, sekä järjestelmän perustamisen että sen varsinaisen toiminnan osalta. Toivon, että yhteisörahoitusta koskeva periaate hyväksytään ja sitä myös komissio tukee. Jos se hyväksytään, Euroopan parlamentilla on ratkaiseva asema siinä, kuinka Eurodac toimii. Komissiossa odotetaan jo Eurodacin rahoituskysymyksen käsittelyä yhdessä Euroopan parlamentin kanssa.

Puhemies
Kiitoksia, komissaari Gradin.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.00.

Vihreä kirja lakisääteisen tilintarkastajan asemasta
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana Sierra Gonzálezin laatima oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevän valiokunnan mietintö (A4-0373/97) vihreästä kirjasta " Lakisääteisen tilintarkastajan tehtävästä, asemasta ja vastuusta Euroopan unionissa" (KOM(96)0338 - C4-0451/96).

Sierra González
Arvoisa puhemies, arvoisa rouva komissaari, viime aikoina rahoitusalalla tapahtuneet useat epäonnistumiset, joilla on ollut vakavia seurauksia sijoittajille, on asettanut etusijalle kysymyksen rahoitustilien luotettavuudesta ja sen myötä myös tilintarkastajan asemasta.
Kysymys ansaitsee erityistä huomiota nyt, kun tilintarkastaja toimii takeena tilinpäätösten täsmäämisestä ja kun Euroopan unionilla ei ole vielä yhtenäistä oikeudellista kehystä tilintarkastajan tehtävästä, asemasta ja vastuusta, jonka turvin voitaisiin vastata sosiaaliseen tilaukseen paremmasta ja avoimemmasta yhtiöiden tilintarkastuksia koskevasta tiedotuksesta.
Samalla kun uusia yhtiö-, yritys- ja rahoitusmuotoja on ilmaantunut, on tilintarkastuskertomuksenkin merkitys kasvanut huomattavasti ja niin on tapahtunut myös tilintarkastajan riippumattomuuteen ja ammatilliseen pätevyyteen liittyville näkökohdille. Vihreässä kirjassa pidetään kielteisenä sitä, ettei Euroopan unionilla ole yhtenäistä näkemystä eikä yhteistä toimintaa.
Tilintarkastajan tehtävästä ei ole säädetty erityistä yhteisön direktiiviä, joka säätelisi kaikkia laillisia näkökohtia. Tämän puutteen lisäksi eri direktiiveissä viitataan yksittäisiin kysymyksiin. Tähän hajanaiseen ja epäyhtenäiseen tilanteeseen myötävaikuttavat myös jäsenvaltioiden kansalliset peruslainsäädännöt, joiden säädökset eivät ole aina tarkkoja.
Yhtenäismarkkinoiden ja yhtenäisvaluutan ohjaamien suhteiden näyttämöllä näyttäisi olevan tarkoituksenmukaista jatkaa kehitystä yhteisen toiminnan suuntaan. Vihreässä kirjassa komissio näyttää kuitenkin olevan epävarma siitä, mikä olisi se oikeudellisen välineen pohja ja muoto, jonka avulla yhteinen toiminta laadittaisiin. Jossakin kohdassa viitataan siihen, että olisi tarpeen asettaa tietyt vähimmäisvaatimukset ja jossakin kohdassa siihen, että jäsenvaltioille annettaisiin vain suosituksia. Tässä tilanteessa on pakko pyytää komissiota täsmentämään tilintarkastuksen sisämarkkinoiden luomiseen ja niiden toimivuuteen liittyviä tavoitteita lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä sekä esittämään aikataulu ja ne toimenpiteet, joita se aikoo ehdottaa tai joita se mahdollisesti pitää aiheellisena välttää.
Joka tapauksessa on tarpeen ehdottaa viipymättä lainsäädännöllistä toimenpidettä tilintarkastuskertomusten vähimmäissisällön yhdenmukaistamisesta.
Vihreä kirja tuntuu puoltavan sitä, että tilintarkastukselle annetaan yleismääritelmä tai että määritellään ne tavoitteet, joita tämäntyyppisellä toiminnalla on oltava koko Euroopan unionin alueella. Niiden perusteella määritellään ne lainsäädännölliset vaatimukset tai velvoitteet, jotka tilintarkastajan on tehtävässään täytettävä.
Kysymyksen ongelmallisuus juontaa juurensa siitä, että vaikka tilintarkastus tunnustetaankin yhteiseksi tavoitteeksi jäsenvaltioiden kesken, on voitava taata se, että tilien sekä tilinpäätösten ja varallisuusasteen ilmoittaminen antaa luotettavan ja puolueettoman kuvan yrityksen tilasta. Lainsäädännöt, käytännöt ja tottumukset vaihtelevat merkittävästi jäsenvaltioiden välillä ja tämä tilanteiden moninaisuus vaikuttaa tilintarkastuksen tehokkuuteen.
Toisaalta minun on todettava, että kertomusten luotettavuus riippuu tilintarkastajan saamien tietojen paikkansapitävyydestä. Komission ajatus esittää suositusluonnos yrityshallinnon parantamiseksi jäsenvaltioissa on tässä mielessä ehdottomasti paikallaan.
Lopuksi haluaisin tehdä valituksen siitä, ettemme ole saaneet käsiimme komission käynnistämää tutkimusta kansallisten lainsäädäntöjen eroista ja niiden vaikutuksesta, emmekä joulukuussa 1996 pidetyn vihreää kirjaa käsittelevän kokouksen väliaikaisia johtopäätöksiä. On selvää, ettei parlamentti voi ilmaista kantaansa asiasta, jollei se tiedä mistä on kysymys. Varmasti kaikissa Euroopan unionin maissa tilintarkastajia sitoo mahdollinen kansalais- ja rikosvastuu sekä ammatilliset rajoitteet, mutta vastuun lajit ja niiden vaatimiseen tarvittavat ajat vaihtelevat huomattavasti maiden välillä siten, että niin kauan kuin käytettävissä ei ole riittäviä oikeudellisia keinoja, näyttää siltä, että käyttäjien suojelemiseksi - sanan laajemmassa merkityksessä - pitäisi tutkia sitä mahdollisuutta, että kaikilla tilintarkastajilla olisi pakollinen vähimmäistason vakuutus, joka olisi samanlainen kaikissa jäsenvaltioissa tai että he liittyisivät ennaltaehkäisevänä toimena takuurahastoon.
Lopuksi haluaisin kiinnittää huomiota siihen, että tekniseen alakomiteaan - joka toimii yhteyskomitean alaisuudessa, jonka perustaminen mainitaan tilintarkastusdirektiiveissä - olisi koottava laaja-alaista tuntemusta eri alojen käytännöistä tilintarkastuskertomusten laadinnassa, sillä tilintarkastuskertomusten laatiminen ei kuulu vain laillisten tilintarkastajien velvollisuuksiin.

Oddy
Arvoisa puhemies, tämä on tärkeä mietintö komission vihreästä kirjasta lakisääteisen tilintarkastajan asemasta, ja haluaisin kiittää rouva Sierra Gonzálezia siitä, että hänen mietintönsä on niin täydellinen ja perusteellinen.
Tämä on tärkeä aihe: sillä varmistetaan yritysten vakavaraisuus ja rahoituksen rehellisyys ja se on erittäin tärkeä yritysten rajoitetun vastuun kannalta. Täytyy olla kuluttajan, sijoittajan ja itse yrityksen edun mukaista, että yrityksen tilinpäätöksiin voi luottaa.
Mietinnössä käsitellään mielestäni viittä pääaihetta: itse tilintarkastajan tehtäviä, tilintarkastajien vastuuta, tilintarkastajien pätevyyttä ja ammatillisia vaatimuksia, tilintarkastajien liikkuvuutta Euroopan unionissa ja kansainvälisten tilinpäätösstandardien tarpeellisuutta.
Olen erityisesti samaa mieltä esittelijän kanssa 11 kohdasta, jonka mukaan tilintarkastajille pitäisi olla pakollinen vähimmäistason vakuutus ja heitä pitäisi vaatia liittymään takuurahastoon. Ryhmäni tukee tätä mietintöä ja erityisesti rouva Palacio Vallelersundin tarkistusta, joka lisää 7 kohdan selvyyttä ja varmuutta.
Haluan korostaa yhtä tiettyä huolta: uskotaan, että neljännen yhtiöoikeutta koskevan direktiivin 51 artiklaa ei ole asianmukaisesti pantu täytäntöön Italian laissa. Arvioiden mukaan 100 000 yritykselle ei tehdä lakisääteistä tilintarkastusta Italiassa, mikä vaarantaa näiden tiettyjen yritysten tilinpäätösten luotettavuuden. Asiaa auttaisi, jos komissio voisi ottaa tämän kysymyksen esille, ja ymmärtääkseni komissio on jo lähettänyt Italiaan perustellun lausunnon kahdeksannesta yhtiöoikeutta koskevasta direktiivistä tilintarkastajien ammatillisen pätevyyden osalta.
Lopuksi tämä saattaa vaikuttaa kuivalta aiheelta, mutta sillä on itse asiassa erittäin suuri merkitys Euroopan unionin talouden asianmukaiselle toimivuudelle; se on suojatoimi kuluttajien ja sijoittajien hyväksi, ja sitä pitäisi tukea juuri näistä syistä.

Palacio Vallelersundi
Arvoisa rouva komissaari, on vaikea lisätä enää mitään siihen, mitä edelliset puhujat ovat jo sanoneet lakisääteisen tilintarkastuksen merkityksestä. Se on hankalaa, sillä yhä monitahoisemmassa yhteiskunnassa yritykset tulkitsevat usein, missä lain raja kulkee. Lainatakseni vain kahta esimerkkiä, jotka rouva esittelijä on esittänyt hänen koko työlleen ominaisella selkeydellä, rahoitustekniikka - se, mitä kutsutaan rahoitustekniikaksi - tai luottokelpoisuusluokitus voivat antaa suuntaviivoja siitä, mikä yhtiön tilien perusteella saatu kuva - luotettava, todellinen kuva - on sen varallisuudesta.
Tämän vaikeaselkoisuuden vuoksi on tarpeen vaatimus siitä, että koko yhteiskunta voi luottaa näiden ammattilaisten tarjoamiin palveluihin ja sen vuoksi, tarjotakseen niitä vaaditulla tavalla, heidän on toimittava vastuullisesti, noudattaen riippumattomuutta, vapaata kilpailua ja mainittuja selkeitä sääntöjä. Nämä ovat kuitenkin huolenaiheita, joka koskevat kaikkia: valtioita, yhtiöitä, yrityksiä ja kuluttajia. Näin ollen on tarpeen lisätä vielä, että on olemassa sopimuksiin pohjautuva toimivalta, joka liittyy sisämarkkinoiden muotoutumiseen.
Ensimmäiseksi, tämä kuuluu yhteisön yksinomaiseen toimivaltaan, tämä ala ei kuulu jäsenvaltioiden toimivaltaan, jolloin toimivaltuudet jaetaan toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Tässä asiassa toimivalta kuuluu Euroopan unionin toimielimille. Se on tehtävä erittäin selväksi. Se on mainittu, mutta sitä on myös korostettava.
Toiseksi, tässä kohtaa on aiheellista kysyä, kuinka pitkälle on tarpeellista mennä. Vaikka toimivalta kuuluisikin yhteisön toimielimille, kenenkään mielestä ei ole sopivaa mennä pidemmälle kuin mikä tuntuu ehdottoman välttämättömältä, jotta perustamissopimusten mukaiset sisämarkkinoiden yhdenmukaistamisen ja lujittamisen tavoitteet saavutettaisiin. Sen vuoksi, jos nämä säännöt, joiden on todettu olevan tänä päivänä jäsenvaltioissa täysin erilaisia, yhdenmukaistettaisiin oma-aloitteisesti, ei tätä - yhteisön toimivaltaan kuuluvaa - sääntöjen vakiinnuttamista tarvitsisi tehdä. Tässä tapauksessa, kuten niin monissa muissakin, paras auktoriteetti on se, jota ei tarvitse käskeä toimimaan, joka pystyy toimimaan itsenäisesti.
Näin ollen haluan korostaa, että aloilla, joita tämä asia koskee, tehdään jäsenvaltioissa tärkeää tiedotustyötä siitä, kuinka tarpeellista on, että tämä yhdenmukaistaminen tapahtuisi oma-aloitteisesti.
Yhteisöllä on siis toimivalta, jota on käytettävä. Itse asiassa sitä on käytetty jo. Ei ainoastaan mainitussa neljännessä, vaan myös seitsemännessä direktiivissä, sekä alakohtaisissa direktiiveissä ja pankkidirektiiveissä käsitellään tilintarkastajan tehtävää.
On totta, kuten myös on sanottu, että joissakin tapauksissa - tarkalleen ottaen neljännen direktiivin 51 artiklassa, joka käsittelee tilinpäätöstä - se ei sovellu hyvin käytäntöön, mutta tänään puhumme toisesta asiasta: de lege ferenda , siitä, mistä on määrättävä sääntöjä.
Nämä asiat - kuten, itse asiassa, suurten tilintarkastusyhtiöiden liiallinen keskittyminen, prosessi, johon olemme joutuneet mukaan; enää ei ole vain kuutta suurta toimistoa, nyt niitä on entistä vähemmän ja viime aikoina olemme saaneet kuulla tai lukea määrätyin väliajoin tiedotusvälineistä uutisia tästä aiheesta - jotka eivät koske tätä vihreää kirjaa, ovat kysymyksiä, jotka liittyvät komission toimivallan jakautumiseen ja lopulta komission tehtävään valvoa perustamissopimusten tarkkaa noudattamista.
Nyt puhumme muusta. Nyt puhumme siitä, mitä pitäisi tehdä, siitä, mitä sääntöjä on määrättävä, jotta saamme aikaan nämä sisämarkkinat, jotta pääsisimme siihen, että nämä säännöt ovat yhdenmukaiset eri jäsenvaltioissa. Rouva Sierran mietintö, jossa puhutaan komission ajatuksesta, jota PPE -ryhmä, jonka puolesta parhaillaan puhun, kannattaa lisäämällä siihen kappaletta 7 koskevan tarkistuksen, josta aion puhua. Se koskee pohjimmiltaan tilintarkastuskertomusten sisältöä - ei voi olla niin, että yhdessä jäsenvaltiossa tämä pakollinen sisältö on yhdenlainen ja toisessa toisenlainen - sisäisen ja ulkoisen tilintarkastajan suhdetta, ammatin harjoittamista - toisin sanoen vapaata sijoittumista, tytäryhtiöiden perustamista ja takuita näiden palvelujen vapaasta liikkuvuudesta.
Esiin tulee myös ajatus teknisestä komiteasta - joka on jo mainittu - ja lopuksi tarve rajoittaa selvästi niitä erillisiä palveluja, joita tilitoimistoilla on tapana antaa yrityksen ja kaupallisen loogisen laajentumisen yhteydessä.
Tarve olla riippumaton, tarve pystyä tarkastelemaan tilannetta ulkopuolisen silmin, täysin puolueettomana sitä yritystä kohtaan, jonka tilejä ollaan tarkastamassa, johtaa siihen, että oli pyrittävä olemaan tekemättä päätöksiä ennalta - ja tätä koskee myös PPE -ryhmän tarkistus - mutta on tärkeää, että komissio käy sen kysymyksen kimppuun, kuinka tämä riippumattomuus voidaan vakiinnuttaa tai taata, etenkin lakipalvelujen kohdalla, sillä oikeusavustaja on riippumaton ammatinharjoittaja, joka kuitenkin työskentelee yrityksessä, jolla on omat intressinsä. Hänen tehtävänsä on erotettava selvästi tilintarkastajan tehtävästä, joka, ja tähän lopetan, jos sitä täytyy jotenkin luonnehtia, on täysin riippumaton.

Wijsenbeek
Arvoisa puhemies, haluan aloittaa kiittämällä esittelijää huolellisesti laaditusta ja hyvin syvällisestä mietinnöstä. Edellinen puhuja sanoi, että tilintarkastusyhtiöt ovat keskittymässä. Esittelijä puolestaan sanoi, että sillä ei ole mitään tekemistä tämän asian kanssa. Sillä on kuitenkin jotain tekemistä tämän asian kanssa. Talouden alalla pankit ja vakuutusyhtiöt muodostavat suuria yhteenliittymiä, ja voimme havaita, että eri palvelualoilla tapahtuu monenlaista keskittymistä. Niin tekevät asianajajat, notaarit, veroasiantuntijat ja konsultit. Tilintarkastajat olivat aikaisemmin rehtejä, yksinään työskenteleviä hahmoja, jotka tulivat katsomaan, ovatko numerot oikein. Nyt näyttää siltä, että heistä on tullut henkilöitä, jotka ovat mukana yrityksissä miettimässä, mikä on laillista ja mikä ei, ja siitä on vastuu komissiolla, koska Euroopasta puuttuu yhtenäinen verolainsäädäntö. Mitä me voimme tehdä asialle?
Näyttää myös siltä, että suurten tilintarkastusyhtiöiden kansainväliset fuusiot on toteutettu konsulttien avulla. Komissio on ollut välinpitämätön tehtävässään luoda yhdenmukainen verotus, jolla olisi asiassa suuri merkitys. Sama koskee jäsenvaltioita, koska ne eivät halua yhdenmukaistaa verotusta, vaikka komission etu olisi haluta sitä. Tämä tarkoittaa samalla, että tilintarkastajien ammatilliset riskit vaihtelevat huomattavasti. BBCI: n tapauksessa meni miljardeja, vaikka juridisesti riski oli rajoitettu 500 000 Saksan markkaan Saksan liittotasavallassa. Tässä on kyse sellaisesta erosta, herra puhemies, että jotain täytyy tapahtua.
Me emme halua nyt mitään kumuloitumista. Sen vuoksi olemme esittäneet 7 kohtaan tarkistusta. Mielestäni rouva Palacion tarkistuksessa mennään hieman liian pitkälle, koska se antaa liikaa liikkumavaraa. Kuluttajien ja myös pienten yritysten kannalta on kaikkein tärkeintä, että varsinaisen valvonnan lisäksi voidaan antaa myös jossain määrin neuvontaa. Me haluamme pitää tästä kiinni kuluttajien tarpeiden vuoksi.

Kellett-Bowman
Arvoisa puhemies, rouva Sierra González on käsitellyt hyvin monimutkaisia kysymyksiä mietinnössään. Uskon kuitenkin, että kun kommentoimme komission vihreää kirjaa, tehtävämme on esittää kysymyksiä ja antaa suuntaa eikä käsitellä sitä niin kuin se olisi lainsäädäntöä.
Ongelmilla on mikro- ja makropuolensa. Mikronäkökulma kattaa tilintarkastuksen vähimmäisvaatimukset. Mielestäni kaikkien yritysten, säätiöt ja hyväntekeväisyysjärjestöt mukaan lukien, vuosikertomuksia pitäisi koskea samanlaiset säännöt yhteisön alueella ja niiden henkilöiden, joilla on oikeus allekirjoittaa tilintarkastuskertomuksia, pätevyyttä pitäisi koskea vastavuoroinen tunnustaminen.
Komissio ei ole mielestäni onnistunut kovin hyvin jo lakikirjassa olevien direktiivien toteuttamisessa. Kaksi kollegaani on maininnut neljännen direktiivin 51 artiklan, ja mielestäni kahdeksannen direktiivin toteuttaminen kaikissa jäsenvaltioissa edellyttää lisää työtä komissiolta. Olisi tietenkin hyödyllistä, jos kaikilla jäsenvaltioilla olisi samankaltaiset lakisääteiset vaatimukset tilinpäätöksistä, mutta näin ei vielä ole.
Makronäkökulmasta on tunnustettava, että liiketoiminnasta on tullut maailmanlaajuista sillä välin, kun olemme yrittäneet saada aikaan yhtenäisiä tilintarkastusstandardeja. Monikansallisille yrityksille, kansainvälisille yrityksille ja - toivottavasti jonain päivänä - eurooppalaisille yrityksille on tarpeen, että yhtenäiset tilintarkastussäännöt ovat olemassa. Luonnollisesti ammattikunnat ovat itse seuranneet aikaansa, ja useiden tilintarkastusyritysten toiminta on muuttunut maailmanlaajuiseksi. Olen henkilökohtaisesti huolissani siitä, että nämä yritykset keskittyvät liikaa, liian harvojen käsiin. Uskon, että maailmassa pitäisi olla ainakin viisi monikansallista tilintarkastuskonsernia. Tämä on nyt tärkeämpää kuin se, että nämä yritykset tarjoavat neuvoja ja konsultaatiota. Osakkeenomistajien pitää voida tietää, että heidän yrityksilleen tarjotut neuvot ovat täysin riippumattomia. Kiinanmuuriteoria ei riitä. Ymmärrän tietysti, että komissaari Gradin kertoo minulle, että näitä ongelmia koskevat säännöt eivät ole osa tätä tehtävää, mutta mielestäni nuo ongelmat uhkaavat, ja ne täytyy käsitellä julkisesti ja ne täytyy ymmärtää.
7 kohta on aiheuttanut joitain ongelmia, eikä rouva Palacion laatimasta tarkistuksen 1 sanamuodosta itse asiassa käy aivan selvästi ilmi, mitä hän on sillä tarkoittanut, mutta hänen tämänaamuisessa keskustelussa antamastaan selityksestä käy ilmi, että voimme tukea tuota tarkistusta. Tämä ryhmä tukee rouva Gonzálezin mietintöä.

Gradin
Arvoisa puhemies, tämä keskustelu koskee tilintarkastuksen tulevaisuutta Euroopassa. Tilintarkastusta ja laskentatoimea pidetään usein erikoisaloina, jotka eivät ansaitse mitään poliittista huomiota. Hyvä tilintarkastus lisää kuitenkin taloutta koskevan tiedon luotettavuuden todennäköisyyttä - ja luotettava taloutta koskeva tieto on olennaista sisämarkkinoiden kannalta. Ne, jotka käyttävät tilinpäätöstä, pitävät tilintarkastajan kertomusta takuuna sille, että laskelmat ovat luotettavia. EU: n tasolla tilintarkastusta koskevia sääntöjä on hyvin vähän.
Jäsenvaltioissa on erilaisia tilintarkastusjärjestelmiä, sekä tilintarkastuksen sisällön että niiden normien osalta, joiden mukaan se on tehtävä. Tämä yhdenmukaisuuden puute estää monissa tapauksissa sisämarkkinoiden toiminnan. Juuri näistä syistä komissio julkaisi vihreän kirjan eli avatakseen korkealla tasolla Euroopassa käytävän keskustelun näistä kysymyksistä. Se otettiin hyvin vastaan konferenssissa, jonka komissio järjesti joulukuussa 1996. Yli 200 valtion ja elinkeinoelämän edustajaa ilmaisi yleisen tukensa vihreän kirjan näkökannalle.
Euroopan parlamentin kanta on erittäin tärkeää analyysillemme. Teidän lausuntonne auttaa meitä komissiossa laatimaan piakkoin tilintarkastusta koskevan tiedonannon.
Ottaisin esiin joitakin näkökohtia. Olemme kaikki samaa mieltä siitä, että työ aloitetaan luomalla mekanismi EU: n tason tilintarkastusnormeja varten. Tämä mekanismi voi olla muodoltaan tilintarkastusdirektiiviin kuuluvan yhteyskomitean tekninen alakomitea. Alakomitea koostuisi jäsenvaltioiden ja ammattiryhmien edustajista. Olen samaa mieltä siitä, että tilintarkastuskertomusten käyttäjien olisi oltava läheisesti sidoksissa teknisen alakomitean työhön. Alakomitea seuraa erityisesti ammattiryhmän työtä ja ajallaan osoittaa meille, tarvitaanko tavoitteen saavuttamiseksi lainsäädäntöä.
Esitetyt tilintarkastajan riippumatonta asemaa koskevat tarkistusehdotukset valottavat sitä, kuinka tärkeä tämä kysymys on, erityisesti ajankohtana, jolloin vallitsee epäselvyys ammatin tulevasta muodosta. Niiden, jotka käyttävät tilintarkastuskertomuksia, on voitava luottaa siihen, että tilintarkastaja on riippumaton. Siksi on välttämätöntä päättää siitä, mitä muita tehtäviä tilintarkastaja voi suorittaa ja siitä, että näitä sääntöjä noudatetaan. Jos ammattiryhmä tekee sen, mitä vaaditaan, kaikki on hyvin. Jos ei, meidän on harkittava lainsäädäntöä, koska me olemme kaikki samaa mieltä siitä, että tilintarkastajalla on avainasema yrityksen tarkastus- ja valvontajärjestelmässä. Komission ja uuden alakomitean on harkittava eri ehdotuksia, joita on esitetty vihreän kirjan yhteydessä, ja tietenkin siinä mietinnössä, josta me nyt keskustelemme täällä parlamentissa.
Kysymys tilintarkastajan ammatillisesta vastuusta on erittäin pulmallinen. Meidän on tutkittava tarkemmin, kuinka eri järjestelmät vaikuttavat sisämarkkinoihin. Komissiossa on tekeillä erillinen selvitys siitä, kuinka vastuukysymyksiä käsitellään eri maissa.
Olemme yhtä mieltä siitä, että on poistettava kaikki jäsenmaissa nyt voimassa olevat määräykset, jotka rajoittavat yrityksen perusmääräyksiä sijoittautumisvapaudesta ja vapaudesta tarjota palveluja. Sopimuksen määräykset koskevat täysin tilintarkastuspalveluilla käytävää kauppaa. Meidän täytyy ottaa isompia edistysaskelia, kun on kyseessä tilintarkastajan pätevyyden vastavuoroinen tunnustaminen jäsenvaltioiden välillä. Näiden näkökohtien välityksellä haluan myös esittää kiitokseni esittelijälle hyvin tehdystä työstä.

Puhemies
Kiitoksia, komissaari Gradin.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan tänään klo 12.00.

Alppien transitliikenne
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista suullisista kysymyksistä:
B4-1009/97 - O-0111/97, Simpson PSE-ryhmän puolesta komissiolle Euroopan unionin ja Sveitsin välisistä maantiekuljetuksia koskevista neuvotteluista; -B4-1014/97 - O-0138/97, Kreissl-Dörfler ym. V-ryhmän puolesta komissiolle EU: n ja Sveitsin välisistä maantiekuljetuksia koskevista neuvotteluista; -B4-1105/97 - O-0180/97, Jarzembowski PPE/DC-ryhmän puolesta komissiolle EU: n ja Sveitsin välisistä neuvotteluista maantiekuljetuksia koskevista neuvotteluista; -B4-1106/97 - O-0181/97, Santini UPE-ryhmän puolesta komissiolle Alppien läpiajoliikenteestä; -B4-1107/97 - O-0183/97, Wijsenbeek ELDR-ryhmän puolesta komissiolle Alppien kauttakulkuliikenteestä; -B4-1108/97 - O-0184/97, Leperre-Verrier ARE-ryhmän puolesta komissiolle Alppien kauttakulkuliikenteestä; -B4-1015/97 - O-0185/97, Puerta ja Papayannakis GUE/NGL-ryhmän Pohjoismaiden vihreän vasemmiston puolesta komissiolle Alppien kauttakulkuliikenteestä.
Simpson
Arvoisa puhemies, huomautukseni on suunnattu hyvin pitkälti komissiolle. Tähän nimenomaiseen kysymykseen - kysymykseen transitsopimuksesta Sveitsin kanssa - on liittynyt pitkäkestoinen neuvotteluiden sarja. Se on kuin kiipeämistä tikapuille: näytämme pääsevän yksi tai kaksi puolaa ylöspäin ja sitten jotain tapahtuu, ja me liu'umme yksi tai kaksi puolaa alaspäin, ja olemme taas samassa paikassa, mistä aloitimme.
Tällä hetkellä ongelma näyttää keskittyvän Sveitsin kautta kulkevan raskaan liikenteen verotuksen tasoon. Meidän täytyy tunnustaa, että tämä sopimuksen puute aiheuttaa muita ongelmia. Ylikuormitus Itävallassa ja Italiassa Brennerin moottoritiellä on nyt niin vakava, että ympäristö tuhoutuu täysin ja Sveitsiä välttelevät ihmiset kokevat pitkiä viivytyksiä. Mutta myös Alppien Ranskan puolella on ylikuormitusta. EU: n jäsenvaltioilla on ongelmia, koska me emme ole päässeet sopimukseen sveitsiläisten kanssa.
Meidän täytyy myös tunnustaa tarve suojella Alppien ympäristöä, Sveitsin Alpit mukaan lukien. Sveitsin hallitus on viime viikkojen aikana osoittanut joustavuutta neuvotteluissa. Se on myönteinen asia. Me tarvitsemme kuitenkin pikaisesti sopimuksen - täytyy kuitenkin sanoa, että ei hinnalla millä hyvänsä - jossa tunnustetaan sekä Euroopan unionin että Sveitsin tarpeet ja toiveet.
Olen kiitollinen ponnisteluista, joita komissaari Kinnock ja viimeaikaiset puheenjohtajamaat Alankomaat ja Luxemburg ovat tehneet. Se, että puheenjohtamaa Yhdistynyt kuningaskunta on ottanut tämän sopimuskysymyksen esille, osoittaa, miten tärkeä asia se on.
Me tarvitsemme sopimuksen. Me voimme kaikki nousta barrikadeille ja puolustaa vahvoja näkemyksiämme. Sveitsiläiset voivat piileskellä Alppien takana. Euroopan unioni voi piileskellä tämän transitliikenteen tarpeellisuuden takana. Jos me toimimme näin, on kuitenkin olemassa vaara, että emme pääse sopimukseen ja ihmiset, jotka tästä kärsivät, ovat Itävallan, Brennerin solassa asuvat, Ranskan ja Italian kansalaiset.
Siksi pyydän, että kaksinkertaistamme ponnistelumme saadaksemme tämän tärkeän transitliikenteen sopimuksen Sveitsin kanssa allekirjoitetuksi, sinetöidyksi ja toteutetuksi.

Van Dijk
Arvoisa puhemies, puolueryhmäni haluaisi kuulla komissiolta ja tässä tapauksessa komissaari van den Broekilta, mikä on tilanne neuvotteluissa Sveitsin kanssa ja käydäänkö neuvotteluja sopusoinnussa Euroopan unionin velvoitteiden kanssa. Tarkoitan luonnollisesti Sveitsin kanssa tehtyä sopimusta transitliikenteestä ja toisaalta Alppeja koskevaa yleissopimusta. Kaikkien jäsenvaltioiden allekirjoittaman ja meitä kaikkia sitovan Alppeja koskevan yleissopimuksen mukaan unioni on sitoutunut ponnistelemaan sen hyväksi, että Alppien kautta kulkeva liikenne siirrettäisiin maanteiltä rautateille.
Alppien transitliikennettä koskevassa sopimuksessa mainitaan, että Sveitsin kautta ajavilta kuorma-autoilta peritään ulkoisten kustannusten lisäksi myös ympäristökustannuksia. Näiden velvoitteiden valossa minusta ei ole oikeutettua, että komissio ja neuvosto vastustavat Sveitsin vaatimuksia raskaan liikenteen maksuista, jotka ovat riittävän suuria, jotta liikennettä todellakin saataisiin siirtymään maanteiltä rautateille.
Haluan vielä toistamiseen muistuttaa Sveitsin vuoden 1994 kansanäänestyksestä, jonka tuloksen mukaan transitliikenteen täytyy olla siirtynyt rautateille ennen vuotta 2005. Sveitsin kanssa käytävissä neuvotteluissa unioni kunnioittaa riippumattoman Sveitsin perustuslakia skandaalimaisen vähän. Hyvät naapuruussuhteet uhrataan kyynisesti maantiekuljetuksia edustavan eturyhmän tarpeiden vuoksi. Minun täytyy sanoa, että tässä tapauksessa on kysymys myös erityisesti Alankomaiden kuljetusalasta.
Harmikseni ministeri Jorritsma on antanut Alankomaiden, jolle jakelu on merkittävä ala, käyttää itseään eräänlaisena äänitorvena. Parlamentti painotti jälleen viime tiistaina herra Sarlisin mietinnössä, että Alppien transitliikenteen olisi tapahduttava mahdollisimman paljon rautateitse. Meidän on oltava johdonmukaisia, ja meidän on huolehdittava siitä, että toteutamme asian. Tämä tarkoittaa sitä, että meidän on otettava askelia kohti Sveitsiä.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, en voi täysin yhtyä edellisen puhujan näkemyksiin, vaikka mielelläni niin tekisinkin. Tässä ei ole kysymys hollantilaisten eduista, silloinhan voisin asettua tukemaan heitä, vaan on kysymys kreikkalaisten, italialaisten, itävaltalaisten, saksalaisten, ranskalaisten ja englantilaisten eduista. Voisin luetella useita jäsenvaltioita. Me yksinkertaisesti tarvitsemme alppialueen läpäisevän kauttakulkuväylän. Omalta kannaltamme ei ole hyväksyttävissä, että Sveitsi julistautuu onnellisten saarekkeeksi, joka ilmoittaa muille, että nämä saavat heidän puolestaan tehdä mitä haluavat Brennerin solan reitillä tai Ranskassa, mutta että he itse aikovat pitää ovensa tiukasti suljettuina! Hyvä kollega, sveitsiläisillekin olisi syytä osoittaa, että se, joka tekee läpikulun Sveitsin kautta taloudellisesti mahdottomaksi meille, saa varautua siihen, että mekin voimme tehdä Sveitsistä tulevan liikenteen taloudellisesti mahdottomaksi, ilmaistakseni asian aivan suoraan!
Ei käy päinsä, että yritystemme ja kuluttajiemme etuja kohdellaan siten, että meidän olisi oltava niiden kohdalla aina valmiit taipumaan. Päinvastoin, lähtökohtamme on kaksitahoinen. Haluamme suojella ympäristöä. Haluamme siirtää kuljetuksia yhä enemmän kiskoille, mutta en ole vielä havainnut, että Sveitsin hallituksen aikomat toimet kuljetusten siirtämiseksi rautateille olisivat todella toteutumassa myös käytännössä. Rehellisesti sanottuna en ole myöskään havainnut, että Itävalta, Saksa ja Italia olisivat Brennerin solan kantatunnelin toteutuksessaan niin pitkällä kuin meidän oikeastaan pitäisi olla. Se, ettemme ole edistyneet rautatiekuljetusten toteuttamisessa, ei kuitenkaan saa koitua kuorma-autoyrittäjien rasitukseksi siten, että asettaisimme heille täysin ylimitoitettuja maksuja.
Sanon vielä kerran aivan suoraan: ei käy päinsä, että Sveitsi odottaa meidän olevan kiitollisia, mikäli he alentavat kauttakululle asettamaansa hintavaatimusta 410: stä Sveitsin frangista 360 frangiin. Sekään ei ole lähimainkaan hyväksyttävä taso. Tämä on tehtävä selväksi myös sveitsiläisille. Lisäksi heille on ilmoitettava, että he ovat osa maantieliikennettä koskevasta kokonaisratkaisusta. Sen lisäksi on toki monia muita neuvottelujen kannalta merkittäviä kysymyksiä. Sveitsiläisten neuvottelukumppaniemme on harkittava, mitä he haluavat.
Ryhtyisin mielelläni puolustamaan Sveitsin hallitusta. Se on perustuslakinsa vuoksi äärimmäisen vaikeassa tilanteessa. Olen kuitenkin sitä mieltä, että se ei voi vain ilmoittaa ottavansa käyttöön suoritusperusteista raskaan liikenteen maksua, koska se on sen oma mittapuu, jota koko Euroopan on noudatettava vain siksi, että Sveitsissä on niin päätetty! Sillä tavoin ei yhteiseloa Euroopassa saada onnistumaan. Toivon, että sveitsiläiset huomaavat, että nimenomaan työntekijät Kreikassa ja Italiassa ovat kiinnostuneita saamaan tuotteensa markkinoille.
Siksi uskon, että meidän on ilmoitettava sveitsiläisille, että emme voi emmekä aio hyväksyä ylimitoitettuja maksuja. Sanon myös eräille tässä parlamentissa oleville, myös kollegalleni van Dijkille: monesti kuulee sanottavan, että mikäli he tulisivat alaspäin vähintään Itävallan Brennerissä soveltamalle tasolle, se riittäisi meille. Siihen sanon ehdottomasti "ei" ! Jos oikein muistan, tämä parlamentti on tukenut komissiota valitusmenettelyn käynnistämisessä Brennerin tietullin korotuksen johdosta. Haluan muistuttaa tästä, jotta myöskään komissio ei unohda asiaa. Ponnistelkaamme näin ollen yhdessä sen eteen, että pääsisimme nopeasti yksimielisyyteen Sveitsin kanssa. Mutta ei millä hinnalla tahansa, kuten Brian Simpson on sanonut!

Santini
Arvoisa puhemies, pelissä on selvästi mukana kaksi pääosapuolta. Toisaalta Euroopan kansalaiset, jotka tämänlaatuisen sääntelyn avulla pyrkivät puolustamaan maaperäänsä ja ympäristöänsä eli elämäänsä, ja toisaalta - ja tämä on huolen aihe, jota emme saa unohtaa - muut osapuolet, esimerkiksi kuljetusliikkeet ja kaikki tähän liittyvät talouden alat, joilla on vaatimuksia. Tässä tapauksessa on kysymys, jos ei aivan elämästä, niin varmasti ainakin työpaikoista. Komissiolla on nyt siis Sveitsin ja Euroopan unionin välisissä neuvotteluissa vaikea rooli. Kukaan ei peittele sitä, että sopimuksen tuloksista riippuvat myöhemmin myös kaikkien muiden yhteisön Alppien kauttakulkuväylien transitjärjestelyt alkaen Brenneristä, joka on varmasti arkaluonteisin tapaus ja avainasemassa suuren pohjoinen-etelä-yhteyden luomisessa, ennen kaikkea kun toteutetaan - toivottavasti mahdollisimman pian - suuri rautatieakseli, joka hieman optimistisesti ajatellen yhdistää Tukholman ja Palermon.
Tämä kaikki meidän on kuitenkin nyt pystyttävä soveltamaan Alppien kapeisiin kauttakulkuväyliin. Komission asiakirjassa sanotaan, että tulevan tieveron täytyy määräytyä suoraan todellisten infrastruktuurikustannusten perusteella ja tämä koskee myös Sveitsin kanssa käytäviä neuvotteluja. Kulut käsittävät infrastruktuurin ylläpitämisen ja uudenaikaistamisen, mutta eivät uuden rakentamista tai maantieliikenteen ulkoisia kuluja.
Euroopan unioni pitää myös kiinni vaatimuksesta, että Sveitsin tieverotuksen taso olisi aina verrattavissa tasoon, jota sovelletaan Brennerissä. Nämä kaksi tapausta ovat selvästi hyvin sidoksissa toisiinsa. Sanotaan kuitenkin, että komissaari Kinnock toivoi, että neuvottelut Sveitsin kanssa saadaan päätökseen ennen kuin unionin jäsenvaltiot sopivat euroveromerkistä. Tätä toivoo tosiasiassa myös Itävalta, joka lyhyesti sanottuna odottaa sveitsiläisten tiemaksun määrittämistä, jotta se voisi ottaa käyttöön vielä korkeamman maksun Brennerissä ja siten ohjata suuret rekat Sveitsiin. Voidaan sanoa, että peliä käydään korrektiuden rajoilla ja urheilutermein ilmaistuna komission on oltava tarkkana toimiessaan erotuomarina, koska pelissä on sekä sopimus Sveitsin kanssa että sisäinen uskottavuus.
Brennerin sola sai jo erityiskohtelua suuressa kiistakysymyksessä Alppien kauttakulkuväylistä, jonka muistamme neljään pääkohtaan perustuvasta kompromissisuunnitelmasta: erisuuruiset maksut ajoneuvoille Euro-0, Euro-1 ja Euro-2; 50 %: n alennus joillekin maille, kuten Kreikalle ja Irlannille, jotka anoivat maantieteellisen sijaintinsa takia erityistä tariffia; väliaikaisia helpotuksia Espanjalle, Ranskalle, Italialle, Portugalille ja Kreikalle vuoden 1999 loppuun saakka. Lisäksi on myös yleinen Alppien erityislauseke, johon on jo määritelty erityinen verojärjestely Brennerille. Kysyn nyt komissaarilta, mihin näillä erikoisjärjestelyillä pyritään, millä tavalla Sveitsin kanssa käytävät neuvottelut voisivat niitä muuttaa, koska myös komissio on esittänyt tiettyjä lukuja. Sanotaan esimerkiksi, että rekat, jotka kuuluvat luokkaan Euro-0, eli neliakseliset ja sitä suuremmat rekat saisivat maksaa päivällä tapahtuvasta kauttakulusta 72 ecua ja öisestä 165 ecua.
Tilanne näyttää vielä hälyttävämmältä, jos katsomme tilastoja, joilla on toki oma merkityksensä. Niiden mukaan vuonna 2001 vain 15 % kuljetuksista on rautatie- ja vesikuljetuksia ja 81 % maantiekuljetuksia. Tällä hetkellä jälkimmäisiä on 72 %. Sen vuoksi asia on ratkaistava kiireellisesti, herra komissaari, samoin kuin jo useasti esille otettu rautateiden infrastruktuurien toteuttaminen, jotta maantiekuljetuksille tulisi konkreettinen vaihtoehto.

Wijsenbeek
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, nyt on tullut aika, että jotain alkaa tapahtua. Niin kauan kuin sopimusta ei ole, on turhaa kiertoliikennettä. Se tarkoittaa myös, että kun kuorma-autot kulkevat Brennerin yli, annamme itävaltalaisille mahdollisuuden kiristää meitä yksipuolisesti.
On hyvä, että komissio on käynnistänyt menettelyn tätä vastaan. Rouva van Dijk ja herra Voggenhuber alkavat nyt varmaankin huutaa yhteen ääneen: kuljetukset pitää siirtää rautateille, mutta siihen ei ole mahdollisuuksia. Kuorma-autoille ei ole riittävästi vaihtoehtoja, jotta kuljetukset voitaisiin siirtää rautateille. Lötschbergissä ja Gotthardissa ei ole tehty riittävästi asian hyväksi ja Brennerin radalla Itävallassa ei ole tehty yhtään mitään.
Näin ollen olemme sellaisessa tilanteessa, että on yksinkertaisesti saatava sopimus aikaan. Asia on myös jäsenvaltioiden etujen mukaista, mutta komissio ei ole antanut niille riittävästi liikkumavaraa toimivallan suhteen.
Lyhyesti sanoen olemme yhtä mieltä siitä, että meidän on aloitettava oikeista lähtökohdista neuvotteluissa Sveitsin kanssa. Meidän täytyy myös yhteisönä olla vaikuttamassa, kun Sveitsi on nyt alkanut toimia ja luvannut NEATissa saattaa kaksi tunnelia riittävään kuntoon. Sveitsiläiset ovat kuitenkin nyt keskeyttäneet työt toisessa tunnelissa, eikä vieläkään ole mahdollisuutta matkustaa junalla Baselista Chiassoon. Tämän sveitsiläiset ovat kuitenkin luvanneet mahdollistaa.
Lyhyesti sanottuna haluan vielä kerran vedota komissioon, että se jatkaisi neuvotteluja rauhassa ja avoimesti.

Leperre-Verrier
Arvoisa puhemies, kysymys, joka meidät tänään yhdistää, on tärkeä. Neuvottelut Sveitsin kanssa ovat olleet pysähdyksissä kuukausia liikenteeseen liittyvän ongelman takia. Meidän on siis kiireesti arvioitava, mikä on tilanne suhteissamme alppinaapuriimme. Näyttäisi siltä, että Sveitsin viranomaiset ovat suostuneet tekemään myönnytyksiä. Haluaisimme siis komission antavan meille tarkempaa tietoa neuvottelujen edistymisestä, josta lehdistö on levittänyt tietoja. Onhan Sveitsin kauttakulkuongelmalla vaikutuksia koko Alppien tieliikenteeseen.
Tämän vuoksi olen koko ryhmäni kanssa sitä mieltä, ettei suhteita Sveitsiin liikennekysymyksessä voida pitää erillään Alppien transitliikenteen laajemmmasta yhteydestä ja että pian on pakko ottaa huomioon tieliikenteen kasvun tuhoisat vaikutukset ympäristöön. Mainitsen vain yhden esimerkin: Chamonix'n laakson saasteet, jotka Mont Blancin tunnelin takia vastaavat suuren kaupungin saastemäärää. Mont Blancin seudun asukkaiden huoli on siis ymmärrettävä, samoin kuin Valle d'Aostan asukkaiden, kun puhutaan siitä, että tunneli mahdollisesti kaksinkertaistetaan.
Ratkaisuja kuitenkin on. Ensinnäkin riita-asian ratkaiseminen Sveitsin kanssa ja sellaisen tiemaksujärjestelmän kehittäminen, joka kannustaa käyttämään ympäristöystävällisiä laitteita. Toiseksi, ja tämä on hyvin tärkeä tekijä, raideliikenteen suosiminen ja rauta- ja maanteitä käyttävän yhdistetyn kuljetuksen kehittäminen. On totta, että siirtyminen tieliikenteestä raideliikenteeseen on suuri kustannus ja vaatiii raskaita investointeja. Mutta älkäämme unohtako, että se on tulevaisuuden ratkaisu. Tässä mielessä TGV-yhteys (suurnopeusjunat), tavarakuljetus mukaan lukien, Lyon - Torino välillä ja rautatietunnelin puhkaiseminen Montmélian - Torino välille helpottaisi yhdistettyä kuljetusta Alppien alueella.
On siis syytä siirtyä suunnitelmasta tekoihin ja saada jäsenvaltiot toteuttamaan tarpeellinen infrastruktuuri. Toisaalta olisi kiinnitettävä erityistä huomiota rautatiehankkeeseen Genevestä Mâconiin, Bourg-en-Bresseen tai Chambéryyn.
Sveitsin tasavallan uusi presidentti on antanut optimistisia lausuntoja mitä tulee Sveitsin ja Euroopan unionin välisten suhteiden tulevaisuuteen. Toivokaamme, että se auttaa meitä pääsemään tästä vaikeasta tilanteesta.

Puhemies
Kiitoksia, rouva Leperre-Verrier. Arvoisat parlamentin jäsenet, pyydän teitä kiinnittämään huomionne seuraavaan pyyntöön. Herra Baldarelli pyytää minua siirtämään hänen puheenvuoronsa aikaisemmaksi, koska hänen on lähdettävä välittömästi Italiaan.
Minulla ei ole toimivaltaa muuttaa kysymysten esityslistalle ottamisen ja puheenvuorojen järjestystä, mutta ellei yksikään jäsen vastusta, voin suostua herra Baldarellin pyyntöön ja samalla pyytää häntä puhumaan lyhyesti. Ellei vastalauseita esitetä, toimin sen mukaisesti.

Jarzembowski
Arvoisa puhemies, olen sitä mieltä, että kuulisimme komissaaria emmekä sen jälkeen enää ketään muuta, sillä muuten joudumme varaamaan asialle vielä uuden puhekierroksen. Ei voi käydä päinsä, että joku päästetään muiden edelle. Ehdotan, että komissaari pitää puheenvuoronsa, johon päätämme keskustelun ja äänestämme! Se, että joku saisi puheenvuoron vielä komissaarin puheenvuoron jälkeen, ei käy päinsä.

Puhemies
Kiitoksia, herra Jarzembowski. Kuten voitte todeta, yksi jäsen on esittänyt vastalauseensa. En voi suostua pyyntöönne, herra Baldarelli.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, tämä keskustelu käydään varmasti kiinnostavalla hetkellä eli samalla, kun Sveitsin kanssa käydään neuvotteluja ja unionin sisällä keskustellaan maantiekuljetusten maksuista. Kuten arvoisat parlamentin jäsenet tietävät, viime kuussa pidetyssä liikenneneuvostossa on todellakin edistytty asioissa. Komissio toivoo edelleen, että Yhdistyneen kuningaskunnan puheenjohtajakaudella toimintamme tärkeimpien ongelmien osalta saadaan päätökseen tyydyttävällä tavalla.
Haluan viitata siihen, että vaikka tässä keskustelussa keskitytään liikenteen ongelmiin, Sveitsin kanssa käytävät neuvottelut liittyvät myös joihinkin muihin asioihin. Unionin sisällä on sovittu, mistä komissio myös haluaa pitää kiinni, että eri sektoreihin liittyvät neuvottelut täytyy saada tasapainoiseen päätökseen sekä sektorien sisällä että sektorien välillä.
Maakuljetusten osalta me olemme jatkuvasti pyrkineet saamaan aikaan perustan yhteisen politiikan asteittaiselle kehitykselle ja vertailukelpoisille edellytyksille, mitä tulee kestävään Alppien yli tapahtuvaan kuljetustoimintaan. Olemme saavuttaneet huomattavaa edistystä sopimuksessa Sveitsin kanssa, ja Sveitsin kanssa ollaan myös samaa mieltä seuraavista asioista. Kuorma-autojen enimmäispainoa korotetaan Sveitsissä 28: sta 40 tonniin kahdessa vaiheessa. Ensimmäinen vaihe toteutetaan vuonna 2001 ja toinen vaihe vuonna 2005. Tämä toteutetaan samalla kun uusi kilometripohjainen maantiekuljetusten maksujärjestelmä otetaan käyttöön Sveitsissä.
Toinen asia ovat yhteisymmärrys, laajentaminen ja tarkistaminen infrastruktuurin kehittämistä koskevissa sitoumuksissa Sveitsin läpi kulkevien rautatiereittien osalta. Tähän liittyvät myös rautateiden kapasiteettia ja palvelujen laatua ja hintaa koskevat sitoumukset yhdistetyistä kuljetuksista sekä sitoumukset Sveitsin rautateiden liittämisestä myös unionissa voimassa olevien määräysten alaisuuteen. Tähän liittyy myös niin sanottujen rautateiden rahtiliikenteen valtaväylien kehittäminen.
Lisäksi on sovittu asianmukaisesta Alppien yli tapahtuvien kuljetusten epätasapainon korjaamisesta sekä unionissa että Sveitsissä. Lopuksi on myös päästy sopimukseen joistakin välittömästi toteutettavista parannuksista yli 40 tonnin painoisten kuorma-autojen maahanpääsy- ja kauttakulkumahdollisuuksissa.
Kuten on tiedossa, joistakin tärkeistä yksityiskohdista on vielä huomattavia mielipide-eroja. Yksi ongelma on Sveitsin teiden käytöstä suoritettavien maksujen määritteleminen vuonna 2001 ja 2005. Muut mutkikkaat ongelmat liittyvät mahdollisiin tietullien korottamisiin neljässä tärkeimmässä Alppien kauttakulkupaikassa Sveitsissä, yöajokieltoon sekä yli 40 tonnin painoisten kuorma-autojen siirtymäkauden kiintiöön. Sveitsiläiset ovat kuitenkin ymmärtäneet unionin huolestuneisuuden ja osoittaneet neuvottelujen kuluessa olevansa valmiit ponnistelemaan tullakseen myös vastaan monissa asioissa. Koska molemmat osapuolet ovat todella poliittisesti valmiita, voidaan kohtuudella olettaa, että jäljellä olevat näkemyserot voidaan myös ratkaista.
Mitä tulee niin sanottuun yhdenmukaiseen kohteluun, komissio voi vahvistaa, että syrjimättömyyden periaatteesta tulee oleellinen osa Sveitsin kanssa tulevaisuudessa solmittavaa sopimusta ja että molemmat osapuolet ovat asiasta yhtä mieltä.
Kun viime vuonna käytiin neuvotteluja ehdotuksesta komission direktiiviksi, joka koski teiden käyttöoikeuksia eli niin sanottua eurovinjettiongelmaa, liikenneneuvosto ei ollut valmis hyväksymään komission näkemystä herkkien alueiden käsitteestä.
Neuvosto tarkastelee nyt kuitenkin mahdollisuutta ottaa perustaksi Alppeja koskeva lauseke. Tällöin tietyllä rajatulla alueella ja tietyin ehdoin kyseisillä Itävallan reiteillä voitaisiin soveltaa laajempia käyttöoikeuksia, jolloin perittäisiin myös keskimääräistä korkeampia maksuja. Tämän lausekkeen yhdessä Sveitsin kanssa saavutetun tyydyttävän neuvottelutuloksen kanssa pitäisi vaikuttaa siihen, että koko Alppien alueella saataisiin aikaan kestävä kuljetusten jakautuminen ja että se myös säilyisi. Sekä komissio että neuvosto ovat kuitenkin painokkaasti ilmaisseet, että emme voi hyväksyä Sveitsin kanssa käytävien neuvottelujen tai Alppeja koskevaan lausekkeeseen liittyvien neuvottelujen sellaista tulosta, että Alppien reitistä tulisi kohtuuttoman kallis.
Euroopan yhteisö on tietysti osapuoli Alppeja koskevassa yleissopimuksessa, sen voin sanoa vastauksena rouva van Dijkin kysymykseen. Parlamentti voi myös luottaa siihen, että komissio huolehtii siitä, että yhteisöt noudattavat Alppeja koskevan yleissopimuksen velvoitteita ja että liikennepolitiikan tavoitteiden perustana pidetään tätä sopimusta. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että koko Alppien alueen julistamisella herkäksi alueeksi saavutetaan vain vähän. Olisi paljon hyödyllisempää, jos unionin sisällä päästäisiin sopimukseen Alppeja koskevan yleissopimuksen kuljetusta koskevasta pöytäkirjasta. Ikävä kyllä yksi jäsenvaltio ei ole tähän mennessä hyväksynyt ehdotuksia, joita kaikki muut sopimuksen osapuolet pitävät hyväksyttävinä.
Lopuksi, herra puhemies, on syytä ilmoittaa, että komissio oli tyytyväinen viime kuun liikenneneuvoston tuloksiin. Jäsenvaltiot ovat pyytäneet komissiota jatkamaan neuvotteluja käyttäen perustana Sveitsin tuoreinta ehdotusta ja valmistelemaan sopimusta, jonka mukaan tariffit perustuvat infrastruktuurikustannuksiin ja yli 40 tonnin painoisten kuorma-autojen kiintiötä korotetaan vuosina 1999-2005. Asiaa käsitellään epäilemättä uudelleen seuraavassa liikenneneuvostossa maaliskuussa, jonka jälkeen komissio luonnollisesti ilmoittaa parlamentille uusimmasta kehityksestä asianmukaisesti.
Koska ongelmat ovat todella mittavia ja koska aikaa on vähän, herra puhemies, en käsittele syvemmin kaikkia muita näkökohtia. Toivon, että arvoisat parlamentin jäsenet ymmärtävät tämän, ja yritän omalta osaltani ilman muuta antaa vastaukset tämän keskustelun lopussa esiin nouseviin kysymyksiin.

Puhemies
Keskustelu jatkuu tänään iltapäivällä klo 15.

Tomlinson
Arvoisa puhemies, työjärjestyksen noudattamista koskeva puheenvuoro. Liikkeellä on huhu, jonka mukaan virallisen lehden tuore, suomen kielellä julkaistu painos on jouduttu mitätöimään ja se painetaan uudelleen. Haluaisin pyytää puheenjohtajaa tutkimaan asiaa ja ilmoittamaan kaikista asianhaaroista parlamentille.
Asia näyttää liittyvän suomenkielisessä virallisessa lehdessä olleeseen parlamentin ilmoitukseen, jossa, suomeksi, etsitään lakiosastollemme A3-viran täyttäjää, ja nyt lainaan parhaan suomen kielen ymmärtämykseni mukaan, " johtamaan ryhmää idiootteja" . Olen kuvaillut lakiosastoamme monella eri tavalla, mutta tämä ei ole kuulunut sanastoon. Voisitteko pyytää tutkimusta, jotta nähtäisiin, kuinka tämä tapahtui ja mitä tehdään sen varmistamiseksi, että vastuussa oleva maksaa uudelleenpainatuksen?

Puhemies
Kiitos, herra Tomlinson. Pyydän pääsihteeriä etsimään osastolta jonkun, joka ei ole idiootti, vastaamaan teille.

Äänestys
Cox
Arvoisa puhemies, tämä on lyhyt mutta hyvin monisyinen mietintö, joka synnytti hyvin laajan yksimielisyyden talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevässä valiokunnassa. Valiokunta tuki yksimielisesti seitsemää tarkistusta. Komissio piti useita hyväksyttävinä, kuten viime yönä kävi ilmi, ja komissio vastusti useita. Keskustelun, jossa oli riittävästi osanottajia viime yönä kello 23.30, perusteella uskon, että parlamentin ja komission välillä on tilaa tarkemmalle tutkimukselle ja vuoropuhelulle tämän asian joistain melko arkaluontoisista puolista. Sen sijaan, että tässä vaiheessa kehitettäisiin näkökantaa ja sisältöä, näkisin mieluummin, että hyödynnettäisiin lisämietintäaikaa, lähetettäisiin mietintö takaisin valiokuntaan ja palattaisiin tänne, kun on olemassa jotain, jota molemmat toimielimet pitävät hyväksyttävämpänä.
(Asia palautettiin asiasta vastaavaan valiokuntaan.)

d'Ancona
Arvoisa puhemies, haluaisin pyytää kohta kohdalta äänestystä sanoista "rikoksesta tuomittujen" ja lisäksi minulla on vielä suullinen tarkistus. Rouva Rothin tarkistuksen jäljellä olevassa osuudessa lukee "21-vuotiaiden" , mutta haluaisin mielelläni laittaa sen tilalle "18-vuotiaiden" . Jos tarkistuksessa lukee "18-vuotiaiden" , meidän puolueryhmämme voi äänestää sen puolesta. Nämä ovat kaksi muutosta kyseiseen tarkistukseen.
(Parlamentti hyväksyi lainsäädäntöpäätöslauselman.)

Sainjon
Arvoisa puhemies, keskusteltuani kollegani herra Schwaigerin kanssa ehdotan suullista tarkistusta, joka yksinkertaistaa jättämääni tarkistusta poistamalla siitä yksinkertaisesti sanan "kiinnittämisen" . Minulle siis sopii, että sana "kiinnittämisen" poistetaan jättämästäni tarkistuksesta.
(Parlamentti hyväksyi suullisen tarkistuksen.)

Schwaiger
Arvoisa puhemies, nyt kun sana " kiinnittämisen" on poistettu, niin että sen jälkeen euroneuvosto ei enää huolehdi valuuttakurssien kiinnittämisesta, voimme hyväksyä tämän tarkistuksen ja myös koko mietinnön.
(Parlamentti hyväksyi päätöslauselman.)

Ahlqvist, Andersson, Lööw, Theorin ja Waidelich
Haluaisimme kiittää esittelijää mietinnöstä. Olemme kuitenkin sitä mieltä, että on syytä suhtautua epäilevästi mietinnössä tarkasteltavana olleen korvausjärjestelmän rakenteeseen. Tämä on kannanotto, jota ei saa pitää sen merkityksen vähättelynä, joka kalataloustuotteiden myymisellä on Azoreille, Madeiralle, Kanariansaarille ja Ranskan departementille Guayanalle eikä solidaarisuuden puutteena yhteisön reuna-alueita kohtaan. Mielestämme kuitenkin tämän tyyppiset rakenteet vaikeuttavat yhteisen kalastuspolitiikan välttämätöntä uudistamista. Kalatalousvaliokunnan ehdotus säädökseksi ei edistä tämän tilanteen muuttumista, pikemminkin päinvastoin.
d'Anconan mietintö (A4-402/97)
Berthu
Arvoisa puhemies, Eurodac-sopimuksen tarkoituksena on perustaa eurooppalainen tietokanta, jossa on turvapaikanhakijoiden sormenjäljet, jotta voidaan 15. kesäkuuta 1990 tehdyn Dublinin yleissopimuksen mukaisesti selvittää, mikä jäsenvaltio on ensimmäisenä saanut turvapaikkahakemuksen eli on vastuussa asian selvittämisestä.
Riippumattomat kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmä kannattaa kokonaisuudessaan tätä yleissopimusta, joka kuuluu Euroopan unionin perustamissopimuksen nykyisen K.3 artiklan mukaan hallitusten välillä sovittaviin asioihin. Huomautamme vain, että neuvosto ei ole selittänyt selvästi kaikkia toimintansa tarkoitusperiä, mikä on hieman valitettavaa, sillä ne pitää voida tunnustaa. Ei ole mitään syytä, miksi kansalaisia ei voisi pitää perillä asioista. On todellakin turvapaikkahakemusten tottuneita jättäjiä, jotka saatuaan kielteisen päätöksen turvapaikkahakemukseensa yhdessä valtiossa koettavat onneaan vuoron perään kaikissa muissa yrittäen hyötyä järjestelmän mahdollisesta heikosta kohdasta. Nämä tapaukset kannattaa ottaa selville, jotta vältettäisiin saman tapauksen kaksin-, kolmin- tai nelinkertainen käsittely. Mutta koska nämä ihmiset vaihtavat henkilöllisyyttä joka kerta, heitä on vaikea tunnistaa muuten kuin sormenjälkien avulla.
Neuvosto on kuitenkin saanut huonon ajatuksen työntää näppinsä yhteisön koneistoon edellyttämällä tuomioistuimen toimivaltaa ja rahoitusta Euroopan talousarvion kautta ja kysymällä Euroopan parlamentin mielipidettä asiasta, vaikkei se meidän käsityksemme mukaan ollut siihen K.6 artiklan mukaan pakotettu. Tulos on se, että parlamentti on joutunut pahaan rakoon hyväksymällä tarkistuksia, jotka siirtävät järjestelmän takaisin komission käsiin, komission, joka yhteisöllistää sen hallinnon liian pitkälle ja yrittää vähentää sen merkitystä. Me tietenkin vastustamme näitä tarkistuksia.

Andersson, Lööw ja Waidelich
Haluamme kiittää esittelijää hyvin tehdyn mietinnön johdosta. Haluamme tuoda esiin sen, ettei sormenjälkien vertailujärjestelmän käyttöönotto itsessään takaa sitä, että saavuttaisimme tavoittelemamme inhimillisen ja hyväntahtoisen turvapaikkapolitiikan, jossa jäsenvaltiot solidaarisesti antavat turvapaikanhakijoille turvapaikkaoikeuden. Jotta sellaiseen turvapaikkapolitiikkaan päästäisiin, vaaditaan muita toimia ja perustavia panostuksia, jotka lisäävät jäsenvaltioiden välistä yksimielisyyttä hyväntahtoisen ja inhimillisen turvapaikkapolitiikan tarpeesta.
Olemme päinvastoin sitä mieltä, että Eurodacin perustaminen on nähtävä mahdollisuutena saavuttaa inhimillinen ja hyväntahtoinen turvapaikkapolitiikka Euroopan unionissa. Ne tarkistusehdotukset neuvoston säädökseen, jotka mietinnössä tuodaan esille tarkoittavat, että turvapaikanhakijoiden itsestään selvää oikeutta koskemattomuuteen vahvistetaan, mitä me pidämme hyvänä syynä asettua tukemaan mietintöä.

Ahlqvist ja Theorin
Suhtaudumme kriittisesti neuvoston ehdotukseen Eurodac-rekisterin perustamisesta. Eurodac voi johtaa vielä rajoittavampaan ja raaempaan pakolaispolitiikkaan Euroopan unionin jäsenvaltioissa.
Jokainen turvapaikkahakemus on käsiteltävä erikseen riippumatta siitä, onko turvapaikanhakija aikaisemmin hakenut turvapaikkaa jostain muusta EU-maasta. Tästä syystä suhtaudumme kriittisesti Eurodac-rekisterin perustamiseen johtavaan syyhyn, joka on, että turvapaikkahakemus käsitellään ainoastaan yhdessä maassa. Meidän kantamme on, että pakolaisilla on oltava sama oikeus henkilökohtaiseen koskemattomuuteen kuin meidän kansalaisillamme. Emme kannata sormenjälkien rutiininomaista ottamista pakolaisilta. Tämän säännön seuraus sisältää myös sen, että äärimmillään voidaan vaatia jopa 14-vuotiaisiin kohdistuvaa pakottamista ja voimakeinojen käyttöä.
Keskusrekisterin tietojen poistamista koskevat säännöt ovat myös riittämättömiä. Nykyisissä tietojärjestelmissä takeet siitä, että kaikki tiedot todellakin on poistettu, ovat riittämättömiä. On tietenkin oltava itsestään selvää, että mitään tietoja henkilöistä, jotka ovat saaneet oleskeluluvan jossain EU-maassa, ei saa jäädä rekisteriin. Valvontaviranomaisten valtuuksia täytyy edelleen selkeyttää. Sama koskee yksittäisen turvapaikan hakijan mahdollisuutta toisaalta saada tietoa oikeuksistaan ja toisaalta tarkistaa tietojen oikeellisuus.
Mietintöesitys kohdistaa Eurodaciin merkittävää arvostelua, johon voimme yhtyä. Siksi me äänestämme koko mietinnön puolesta loppuäänestyksessä. Olemme tosin äänestäneet joitakin mietinnön osia vastaan. Ensiksikään emme pidä siitä, että mietinnössä ehdotetaan, että komissio olisi vastuussa rekisteristä. Euroopan komissio on virkamiesjohtoinen toimielin, jonka demokraattinen valvonta on vähäistä. Toiseksi vastustamme sitä, että neuvosto päättäisi määräenemmistöllä Eurodacin toteuttamisesta. Meidän perusnäkökohtamme on, että tämäntyyppiset kysymykset on hoidettava valtioiden välisellä tasolla.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet mietinnön puolesta, joka koskee tietojärjestelmän (Eurodac) perustamista turvapaikanhakijoiden sormenjälkien vertaamiseksi. Mielestämme sellainen järjestelmä on välttämätön, kun ratkaistaan, mille jäsenvaltiolle kuuluu vastuu EU: n sisällä jätetyn turvapaikkahakemuksen käsittelystä. Eurodac voi olla mukana estämässä, ettei turvapaikanhakijoita heitellä maasta toiseen siksi, ettei kukaan halua ottaa vastuuta heidän asioidensa hoitamisesta. Sen avulla voidaan myös edistää huijausten estämistä, toisin sanoen sitä, että turvapaikanhakijat vaihtavat henkilöllisyyttä sen jälkeen, kun heidät on karkotettu yhdestä jäsenvaltiosta. Tuemme d'Anconan mietintöä, koska siinä painotetaan, että keskustietokanta ei saa aiheuttaa kompromissia turvapaikanhakijoiden oikeusturvan suhteen. Mielestämme sekä tehokkuuden että tietosuojan kannalta on hyötyä myös siitä, että komissio saatetaan osalliseksi keskustietokannan hoitamisesta.

Le Gallou
Kansallinen rintama (Front National) on aina taistellut ja jatkaa taistelua laitonta siirtolaisuutta vastaan. Hakemusten tehokas valvonta ja turvapaikkakriteerit ovat yksi keino padota maahanmuuttajien tulva.
Automatisoidun turvapaikanhakijoiden sormenjälkien tunnistusjärjestelmän Eurodacin avulla voidaan kerätä hakijoihin liittyviä oikeudellisia tai rikoksiin liittyviä tietoja ja antaa valtiolle mahdollisuus tiettyyn turvapaikkahakemusten valvontaan. Hakijasta kerättyjen henkilökohtaisten tietojen perusteella valtio voi täysivaltaisesti myöntää tai evätä turvapaikan.
Tämän mietinnön myötä rouva d'Ancona ehdottaa, että valtioilta poistetaan itsemääräämisoikeus tässä asiassa. Hänen mukaansa Eurodacjärjestelmän ylläpito pitää antaa komissiolle eikä jäsenvaltioille. Hän ehdottaa myös tiukempia rajoituksia järjestelmän käyttöön.
Taas kerran valtio ja sen itsemääräämisoikeus ovat uhattuina sellaisella alalla, jonka jo perusolemukseltaan täytyy kuulua valtiolle. Hairahdus, johon Amsterdamin sopimus pakottaa ja johon kuuluu oikeus- ja sisäasioiden yhteisöllistäminen jäsenvaltioiden välillä, näyttäytyy taas koko loistokkuudessaan.
Suuri eurooppalainen lävikkö on yhä todellisempi. Schengenin sopimuksella saimme Euroopan, jossa ei enää ole sisäisiä rajoja; Amsterdamin sopimuksen myötä ulkorajatkin poistuvat.

Lindqvist (ELDR), Eriksson, Seppänen ja Svensson (GUE/NGL), Gahrton, Holm, Lindholm ja Schörling (V), Bonde ja Sandbæk (I-EDN)
Allekirjoittaneet jäsenet suhtautuvat erittäin kriittisesti Eurodacrekisteriin, jonka neuvosto haluaa perustaa. Eurodac on osa yhä rajoittavampaa ja raaempaa pakolaispolitiikkaa, joka leviää EU: ssa, politiikkaa, joka usein tarkoittaa sitä, että pakolaisia kohdellaan kuin rikollisia.
Meidän mielestämme jokainen turvapaikkahakemus on käsiteltävä erikseen, riippumatta siitä onko turvapaikanhakija aikaisemmin hakenut turvapaikkaa toisesta EU-maasta. Kyseenalaistamme sen vuoksi Eurodacjärjestelmän perustan, jonka tarkoituksena on, että turvapaikkahakemus käsitellään ainoastaan yhdessä maassa. Mielestämme pakolaisilla on sama oikeus henkilökohtaiseen koskemattomuuteen kuin muillakin ihmisillä. Siksi on kohtuutonta rutiininomaisesti ottaa sormenjäljet pakolaisilta. Erityisen vakavaa on se, että sellainen sääntö äärimmäisissä tapauksissa vaatii jopa 14-vuotiaisiin kohdistuvaa pakottamista ja voimakeinojen käyttöä.
Meidän mielestämme keskusrekisterissä olevien tietojen poistamista koskevat säännöt ovat riittämättömiä. On selvää, että kukaan henkilö, joka on saanut oleskeluluvan yhdessä jäsenvaltiossa, ei voi ottaa sitä riskiä, että hänen tietonsa jäävät rekisteriin. Olemme myös sitä mieltä, että valvontaviranomaisten valtuudet ovat epäselviä ja riittämättömiä. Sama koskee turvapaikanhakijan mahdollisuutta saada tietoa oikeuksistaan ja tarkistaa tietojen oikeellisuus.
D'Anconan mietinnössä kohdistetaan merkittävää arvostelua Eurodacia kohtaan, arvostelua, joka suurimmalta osalta vastaa meidän käsitystämme. Olemme tosin äänestäneet kaikkia niitä mietinnön osia vastaan, joissa sanotaan, että komissio olisi vastuussa rekisteristä. Euroopan komissio on elin, jonka demokraattinen valvonta on erittäin vähäistä. Sitä paitsi olemme sitä mieltä, että yhteistyö tämäntyyppisissä kysymyksissä olisi hoidettava valtioiden kesken.
Erika Mannin mietintö (A4-0403/97)
Eriksson, Sjöstedt ja Svensson
Olemme äänestäneet päätöslauselmaesityksen puolesta, koska meidän mielestämme on oikein kehittää taloudellisia ja kaupallisia suhteita USA: han.
Samalla olemme kuitenkin sitä mieltä, että päätöslauselmaesityksessä vältetään USA: n arvostelemista useiden asioiden suhteen, joissa se olisi ollut aiheellista. Olisi esimerkiksi ollut perusteltua ihmisoikeuskysymyksessä huomauttaa, että monessa USA: n osavaltiossa on käytössä kuolemanrangaistus. Ympäristökysymyksessä olisi voitu huomauttaa USA: n vastustavan pitemmälle meneviä kansainvälisiä sopimuksia ympäristöasioissa, mikä viimeksi näkyi Kiotossa. Työmarkkinoiden osalta olisi voitu huomauttaa ammattiyhdistysten vastaisista toimista, joita monet työnantajat USA: ssa käyttävät, usein viranomaisten täydellä hyväksynnällä.
Sierra Gonzálezin mietintö (A4-0399/97)
Pinel
Arvoisa puhemies, rouva Sierra Gonzálezin mietinnössä yritetään asettaa tietoyhteiskunta, toisin sanoen, selvyyden vuoksi, Internetin tyyppiset telemaattiset välineet taloudellisen ja sosiaalisen yhteenkuuluvuuden sekä työllisyyden palvelukseen.
Emme tietenkään voi kuin hyväksyä huolen siitä, että näkisimme tietoyhteiskunnan hyödyttävän kaikkia, myös ja ennen kaikkea vähiten kehittyneitä alueita ja huonoimmassa asemassa olevia ihmisiä. Pidämme myös tärkeänä ehdotusta kannustaa ihmisten koulutusta koko heidän ammattiuransa ajan samoin kuin tahtoa kunnioittaa monikielisyyttä tietoyhteiskunnassa.
Toisaalta mietinnössä korostetaan perustellusti niitä hyviä seurauksia, joita tietoyhteiskunnalla voi olla maaseudulle. Etätyön avulla monia ammattitoimintoja voidaan ylläpitää maaseudulla, tietoyhteiskunta voi olla tasapainoisen aluesuunnittelun tärkeä tekijä.
On kuitenkin huolehdittava siitä, ettei tietoyhteiskunnasta tule kaksiteräistä miekkaa. Annettakoon meille lupa vielä kerran korostaa sitä uhkaa, että uuden teknologian ansiosta osa Euroopan unionin palvelusektorista saattaa helposti siirtyä matalien palkkojen ja heikon sosiaaliturvan maihin. Jo nyt jotkin eurooppalaiset yritykset teettävät kirjanpitonsa tai asiakasseurantansa Intiassa tai Singaporesssa. Tämä on yhteisön työllisyydelle vakava uhka, joka meidän on saatava häviämään pois tarkoituksenmukaisilla toimilla. Olemme muuten tyydytykseksemme huomanneet, että huolemme tällä alalla on saanut esittelijän tarkkaavaisen huomion.
Tästä syystä Riippumattomat kansakuntien Euroopan puolesta -ryhmä on päättänyt kannattaa rouva Sierra Gonzálesin mietintöä ja samalla kiittää hänen osoittamaansa konsensushenkeä.

Bernardini
Mietintö yhteenkuuluvuudesta ja tietoyhteiskunnasta, johon me tänään otamme kantaa, täydentää vihreää kirjaa " Elämä ja työ tietoyhteiskunnassa: ihmisläheisyys etusijalle" .
Tämän asiakirjan ansio on se, että se analysoi, mitä seurauksia uusien tieto- ja tietoliikennetekniikkojen (TTT) ilmestymisellä on yhteenkuuluvuuteen ja Euroopan unionin eri alueisiin.
Itse haluan rajoittua kahteen ulottuvuuteen: seurauksiin kansalaisille ja vaikutuksiin alueellisiin eroihin.
Mitä tulee ihmisläheisyyteen, olemme jo joitakin vuosia keskittäneet ponnistelumme edellä mainittujen tekniikkojen kehittämiseen työllisyyden kehityksen kannalta. Kuten kollegani Sierra Gonzálezin erinomaisessa mietinnössä korostetaan, ei ole varmaa, että tekniikat luovat enemmän työpaikkoja kuin ne hävittävät. Tekniikkojen kehitys on kuitenkin sijoitettava kiertoon, jossa yksilöllä on oltava ensisijainen asema.
Koulutuksen tasolla nuorten on voitava seurata uuden yhteiskunnan kehitystä. Se alkaa siitä, että yritetään laitteistaa koulut, lukiot ja koulutuskeskukset. Tämän uuden valtin ansiosta saamme ammattitaitoista, tehokasta ja kysyttyä työvoimaa.
Ponnistelujemme on kohdistuttava myös taloudellisiin toimijoihin. Tarkoitan pk-yrityksiin ja -teollisuuteen kohdistuvia tukitoimia. Kun yrityksistä itsestään tulee uusien tekniikkojen käyttäjiä, niistä tulee suurta ammattitaitoa vaativien työpaikkojen keskittymiä.
Mitä tulee alueelliseen ulottuvuuteen, on selvää, että TTT: n kehitys saattaa lisätä alueellisia eroja. Meidän tarvitsee vain mennä käyttäjätasolle, niin tiedämme, että tietokoneiden määrä - varsinkin maaseudulla - on hyvin pieni. Ponnistelujemme on siis kohdistuttava infrastruktuureihin ja verkkojen luonnin kannustamiseen. Kuten kollegamme mietinnössä oikeutetusti korostetaan, tuskin 2 % rakennerahastojen varoista käytetään tähän tarkoitukseen. Tähän saakka rakennerahastojen toiminta on liittynyt peruslaitteistoihin (puhelinlinjoihin, jne.). Rahastojen toiminnan pääkohteita on tarkasteltava uudelleen, jotta ne monipuolistuisivat. Uusien tieto- ja tietoliikennetekniikkojen käyttö voidaan tehdä helpoksi, jos niiden käyttöpaikkoja luodaan kouluihin, kirjastoihin ja muihin julkisiin tiloihin. Samaten meidän on tuettava pk-yritysten innovatiivisia kokeiluja ja kohdistettava niihin tukitoimenpiteitä.
Komissiolla, jolla voi olla liikkeelle paneva tehtävä, on oltava kannustava tehtävä käytettävissään olevin keinoin.

Caudron
Onnittelen rouva Sierra Gonzálezia hänen mietinnöstään.
Peruskysymys on hyvin asetettu. Siinä kysytään, tulevatko uudet tieto- ja tietoliikennetekniikat hävittämään sen suurenmoisen sosiaalistumispaikan, joka työpaikka ihmiselle on, määräämällä palkansaajat kotiinsa tekemään etätyötä, vai tulevatko ne antamaan odottamattoman mahdollisuuden alueille, jotka ovat jääneet kehityksessä jälkeen ja joiden väentiheys on pieni. Kysymys on yksinkertainen.
Vastaus on vähemmän yksinkertainen. Nimittäin näiden mahdollisuuksien toteutumisen todennäköisyys herättää kysymyksen tieto- ja tietoliikennetekniikkojen vaikutuksesta. Tällä perusteella yhdyn rouva Sierra Gonzálezin esille tuomiin kysymyksiin. Uusien tekniikkojen räjähdysmäinen lisääntyminen näkyy meidän jokapäiväisessä elämässämme. Tekniikat ovat minulle kunnanjohtajana ja kansanedustajana jo hyvin tärkeä väline, jota maanmieheni käyttävät ja jota itse käytän työni hallinnassa ja yhteydenpidossa maanmiehiini.
Euroopan parlamentti on useaan kertaan saanut käsiteltäväkseen tämän tieto- ja tietoliikennetekniikoihin liittyvän teeman. Nyt on syytä antaa tilaa toiminnalle ennemmin kuin keskustelulle, vaikka keskustelu ei olekaan päättynyt etenkään mitä tulee yksilön perusoikeuksiin.

Cellai
Parlamentin jäsen Sierra González vahvistaa mietintönsä johdannossa, että tietoyhteiskunta on vuosisadan lopun merkittävin haaste taloudellisesti, kulttuurisesti ja poliittisesti. Olen samaa mieltä, vaikka olen hyvin huolestunut käynnissä olevasta talouksien maailmanlaajuistumisesta ja keskinäisestä riippuvuudesta.
Pelkään, että teknologisen edistyksen tuomien etujen epätasainen jakaantuminen voi vaarantaa Euroopan unionin sisäisen koheesion. On itse asiassa olemassa vaara, että joillakin alueilla investoinnit tehdään myöhässä. Teknologian leviäminen ei merkitse suunnattoman hyödyn ja mahdollisuuksien automaattista jakautumista. Tietoyhteiskunnan kehittymistä täytyy ehdottomasti täydentää tarkoituksenmukaisella poliittisella toiminnalla, joka takaa yhdenmukaisen kehityksen kaikkialla Euroopan unionissa. Tämä siksi, että joissakin maissa tietoyhteiskunta on pidemmälle viety kuin toisissa, ja on luonnollista, että kehittyneemmillä mailla on enemmän mahdollisuuksia käyttää uutta teknologiaa ja kehittyä edelleen ja menestyä uudella työsaralla. Euroopan unionille kokonaisuudessaan on suuri haaste, että 30 % amerikkalaisista osallistuu vastaavaan kehitykseen, kun taas Euroopassa vain 2 %. Tällä tavalla Yhdysvallat on selvässä etulyöntiasemassa meihin verrattuna, jotka tyydymme seuraamaan sitä. Se on harmillista, koska meillä on voimavaroja, mutta emme kykene käyttämään niitä hyödyksi, ja menetämme näin asemia ja työpaikkoja USA: han verrattuna. Meidän on oltava yhtenäisempiä ja erityisesti suunnattava varoja tutkimukseen ja kehitykseen.
Kilpailukyvyn olennainen tekijä on se, että pk-yritykset hyödyntävät jatkuvasti teknologiaa. Tietoyhteiskunta tarjoaa pk-yrityksille mahdollisuuden luoda uusia voimakkaasti erikoistuneita työpaikkoja ja alentaa työttömyyttä. Etenkin epäsuotuisilla alueilla ja maaseudulla pk-yritykset muodostavat paikallisen talouden selkärangan.
Aikamme nopea teknologiakehitys ja markkinoiden globaalistuminen vaikuttavat kilpailuoloihin ja luovat uusia mahdollisuuksia pk-yrityksille, joilla on siis keskeinen rooli Euroopan unionin taloudellisen ja sosiaalisen koheesion lisäämisessä.

Cushnahan
Arvoisa puhemies, monet Euroopan unionin vähemmän kehittyneet alueet kärsivät syrjäytymisen ongelmasta. Teknologian kehitys varsinkin tietoyhteiskunnan osalta on yksi keino maantieteellisestä sijainnista aiheutuvien ongelmien ratkaisemiseksi. Tieto- ja tietoliikennetekniikoilla on suuri merkitys sekä Euroopan yleisen kilpailukyvyn edistämisessä että alueellisen yhteenkuuluvuuden parantamisessa. Valitettavasti eri alueet etenevät kuitenkin eri tahtiin, sillä tietotekniikan käyttö on epätasapainoista näiden alueiden välillä. Tämän epätasa-arvoisen kehityksen pysäyttämiseksi on tärkeää, että lisää rakennerahastojen tukitoimia kohdennetaan tähän alueeseen.
Paljon voidaan myös saavuttaa jakamalla kokemuksia tältä osa-alueelta. Haluaisin kiinnittää komission huomion innovatiiviseen pilottikokeiluun, jota kokeillaan vaalipiirissäni Ennisissä, Claren kreivikunnassa. Ennis valittiin Telecom Eireannin järjestämässä kilpailussa ja nimitettiin "Informaatioajan kaupungiksi" , ja projektissa tutkitaan monien tieto- ja tietoliikennetekniikoiden alueiden soveltamisen etuja. Toivoisin, että komissio seuraisi tätä ja muita muiden maiden samankaltaisia projekteja saadakseen selville, millä tavoin niistä voidaan ottaa oppia ja mitä voidaan soveltaa Euroopan unionin muilla alueilla pyrkimyksessä alueellisen yhteenkuuluvuuden parantamiseen.

Darras
Rouva Sierra González on tehnyt erinomaisen työn, ja voin vain yhtyä hänen näkemykseensä tietoyhteiskunnan etujen hyödyllisyydestä ja jaosta.
Nord-Pas-de-Calais'n alueelta valittuna edustajana voin näet havaita, että uusien tietotekniikkojen käyttöönotto ja se, että niitä käyttävät paitsi tietenkin yritykset myös "tavalliset" kansalaiset, mahdollistavat sen, että huonoosainen alue, jonka työttömyysaste on korkea, voi saada taloudellisesti ja sosiaalisesti muut kiinni. Näin on käymässä omalla alueellani.
Mietinnön esittelijä siis korostaa aivan syystä välttämättömyyttä antaa kaikille alueille mahdollisuudet investoida tieto- ja tietoliikenneinfrastruktuureihin. Se on aivan yhtä tärkeä alue kuin koulutus ja ammattitaito ja/tai julkisen ja yksityisen sektorin tehtävä.
Tämä on asetettava etusijalle niin kansallisella kuin koko Euroopan tasolla. Kyseessä on yksi keino taistelussa syrjäytymistä vastaan. Toistan vielä, että omalla alueellani saamani kokemuksen mukaan ilman sellaisten eurooppalaisten ohjelmien apua kuin Web for school ja Netd@ys me emme olisi voineet yksin, paikallishallinnollisilla alueillamme, antaa nuorille niitä tiedonvälityksen keinoja, jotka heillä nyt on.
Tästä syystä kannatan rouva esittelijää, jotta hänen vaatimansa apu voisi yleistyä ja jopa levitä laajemmalle.

Ephremidis
Komission ja ennen kaikkea rouva Sierra Gonzálesin mietinnön johtopäätökset ja arviot heijastavat nykytilanteen eriarvoisia mahdollisuuksia päästä tietoyhteiskuntaan ja sen todellisia käyttömahdollisuuksia Euroopan reuna-alueilla.
Kuitenkaan komission vihreään kirjaan sisältyvät ehdotukset eivät vastaa tarpeisiin, jotka nostaa esiin teknologian kehitys ja Euroopan kansojen odotukset teknologian hyödyntämisestä alueellisten erojen tasoittamisessa ja työväestön elintason parantamisessa.
Päinvastoin, ehdotettu televiestinnän markkinoiden vapauttaminen johtaa tarjolla olevien palveluiden tason laskuun erityisesti vähemmän kehittyneillä alueilla ja vaikeuttaa kansalaisten, järjestöjen ja yritysten pääsyä verkkoon kasvattaen näin vallitsevaa epätasa-arvoa. Erityisesti syrjäseuduilla, joiden on suurten kustannusten johdosta hyvin vaikea liittyä keskusjärjestelmiin, puuttuvat nykyisten sähköisten järjestelmien ja multimedian hyödyntämiseen tarvittavat infrastruktuurit ja niihin soveltuvat laitteet sekä niiden käyttämiseen vaadittava tieto ja koulutus.Tämä on kehitystä jarruttava seikka, joka kasvattaa kuilua tietoyhteiskunnan käyttäjien ja siitä syrjäytettyjen välillä.
Keskeinen tekijä kyseisten ehdotusten takana on pyrkimys kasvattaa alan suuryritysten voittoja julkisten palveluiden ja niiltä edellytettävien yhteiskunnallisten tehtävien kustannuksella. Julkisten palvelujen ja yhteiskunnan velvollisuuksien poistamista ei voida korvata valheellisin ja petollisin julistuksin kaikenkattavista palveluista, joiden sisältö jää tuntemattomaksi. Kyseiset julistukset ovat todellisuudessa vain peittely-yritys sille, että avataan tie pääoman sekä tiedonsiirtoa ja jakelua valvovien välineiden keskittymiselle vain harvojen käsiin, mikä lopulta johtaa valtavaan tietoa ja uutisia tuottavaan teollisuuteen, kuten jo monissa tapauksissa on tapahtunut joukkotiedotusvälineiden kohdalla.
Näiden tavoitteiden edistämiseksi viitoitetaan taktiikkaa yhteiskunnallisen vastarinnan ehkäisemiseksi ja työnteon uudelleen järjestämiseksi. Tämä uusi järjestelmä tähtää ehdotettuun etätyön käyttöönottoon, joka antaa ratkaisevan iskun työntekijöiden sosiaalisille oikeuksille ja ammattiliitoille.
Kuinka yritykset, joiden välineistö on vanhentunutta ja joiden mahdollisuudet hankkia sijoituspääomia ovat rajalliset, voisivat kilpailla valtavien monikansallisten keskittymien kanssa? Valtion tukien poistaminen ja yhteisön avustuksien rajallisuus - esimerkiksi televiestinnän rahoituksen osuus rakennerahastoista on vain 2 % - vaikeuttavat välittäjen tasapuolista pääsyä verkkoon sekä tasa-arvoisten ja puolueettomien olosuhteiden takaamista verkkoon liittymiselle ja sen käyttämiselle.
Kuitenkaan kansa, työntekijät, eivät tule sallimaan sellaisten suunnitelmien toteuttamista, joiden lopputulos olisi jo olemassa olevien erojen syventäminen. Ne asettuvat vastustamaan jo näköpiirissä olevia vaaroja syrjäisten ja rakenteeltaan heikkojen alueiden köyhtymisestä, eristymisestä ja rappeutumisesta. Ne eivät hyväksy, että pääoman tavoittelema Euroopan henkisen pääoman kuppaaminen johtaisi kansalaisten oikeuksien, saavutettujen etujen ja vapauksien tuhoamiseen.
Waddingtonin mietintö (A4-0405/97)
Caudron
Olen tutustunut kollegamme Waddingtonin mietintöön suurta mielenkiintoa tuntien. Haluan onnitella häntä siitä.
Epäilemättä on niin, että heti kun Euroopan parlamentin on otettava kantaa johonkin työllisyyteen liittyvään asiaan, seurauksena on aina kiihkeitä keskusteluja poliittisten voimien ja suuntausten välillä.
Kun viime marraskuussa pidetty työllisyyttä käsitellyt Luxemburgin huippukokous keskittyi pääosin koulutukseen, esittelijä tuo perustellusti esiin sen eron, mikä tällä alalla vallitsee poliittisten kannanottojen ja komission ehdotusten välillä.
Pohdin joskus joidenkin niiden komissaarien tahtoa, jotka kärkkäästi yrittävät sitoa meitä aina vain pidemmälle liberalismissa, ja sitä suhteellista lamaannusta, joka ilmenee heti, kun on kyse taistelusta työttömyyttä vastaan. En halua uskoa, että heiltä puuttuu tahtoa taistella tätä vitsausta vastaan. Niinpä kannatan varauksetta rouva Waddingtonin komissiolle laatimia kysymyksiä. Toivon, että komissio vastaa niihin.
Hyväksyn mietinnön suuntauksen, joka pyrkii sitomaan koulutuksen ja työn organisoinnin kiinteästi toisiinsa. Työllisyyden ympärille keskittyneitä eri ongelmia ei pidä - eikä voi - tarkastella erikseen. Ratkaisut ovat tehokkaita vain sillä ehdolla, että ne ovat keskenään riippuvaisia. Yhdyn siis rouva Waddingtonin huoleen naispuolisten työntekijöiden ammatillisen monipuolistumisen välttämättömyydestä. Olen sitä mieltä, että tässä monipuolistumisessa on mentävä pidemmälle ja ettei se saa rajoittua naisiin, tasa-arvo velvoittaa...
On syytä kiinnittää huomiota ansaan, joka syntyy siitä, kun koulutuksessa keskitytään pääasiassa uusiin tekniikkoihin ja palveluihin liittyviin työpaikkoihin. Niistä monien arvo on vähäinen, eikä niitä voida lisätä loputtomiin. Pettymykset uhkaavat meitä.
Haluan vielä kerran onnitella rouva Waddingtonia. Hänen laillaan minäkin odotan komissiolta voimakkaita ehdotuksia.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet mietinnön puolesta, jossa käsitellään mahdollisuuksia saada täydennyskoulutusta Euroopan unionissa. Täydennyskoulutuksen ja jatkokoulutuksen painottaminen on nykyaikana erittäin tärkeää, kun mukautumiskyky ja joustavuus ovat ratkaisevia tekijöitä, jotta työntekijät selviytyvät jatkuvan muutoksen kourissa olevilla työmarkkinoilla. Euroopan yritysten kilpailukyky riippuu mitä suurimmassa määrin siitä, kuinka paljon panostamme täydennyskoulutukseen. Jos emme suhtaudu tarkkaavaisesti näihin vaatimuksiin, voi hintana olla työpaikkojen väheneminen Euroopassa. Sen vuoksi tuemme mietintöä, jossa kaivataan jäsenvaltioiden täydennyskoulutuksesta laadittavia verrannollisia tilastoja ja suositellaan mitä lämpimimmin koulutusmahdollisuuksia koskevan raportointijärjestelmän perustamista. Olemme erityisen mielissämme siitä, että esittelijä on voimakkaasti painottanut läpäisyperiaatetta ja niitä ongelmia, jotka voivat liittyä naisten täydennyskoulutusmahdollisuuksiin. Lopuksi haluamme ilmaista tukemme Euroopan tasolla työmarkkinaosapuolille annettuun kehotukseen koulutusta koskevien puitesopimusten tekemisestä.
Hermangen mietintö (A4-0292/97)
Ahlqvist, Andersson, Lööw ja Waidelich
On syytä kiittää esittelijää mietinnön laatimista varten tehdystä työstä. Mietintö käsittelee aluetta, jolla on merkitystä tuottavuuden ja työllisyyden lisäämiselle. Tätä myös korostettiin valiokunnan päätöslauselmaesityksessä.
Yhdestä kohdasta haluaisimme kuitenkin esittää mielipiteemme. Suhtaudumme kriittisesti valtion kannustukseen verohelpotusten muodossa sen mukaan, mikä tulee esille mietinnön 9 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa. Mitä tulee työntekijän mahdollisuuteen saada osuus yrityksen voitosta ja tuloksesta, olemme sitä mieltä, että tämä kysymys kuuluu työmarkkinaosapuolille ja yhteiskunnan tehtävä on suhtautua asiaan puolueettomasti eikä puuttua asiaan verotuilla.

Eriksson, Sjöstedt ja Svensson
Äänestämme tätä päätöslauselmaesitystä vastaan. Ruotsin vasemmisto on aina ollut sitä mieltä, että yrityksissä työskentelevillä ihmisillä on oltava erittäin suuri vaikutusvalta sekä yritysympäristöön kokonaisuudessaan että voiton käyttämiseen.
Se, että tällä tavalla korostetaan yksilön osakkeenomistusta tuottavuuden lisääjänä, on meidän mielestämme täysin väärin.
Toivomme sen sijaan dynaamista ja luovaa yritysdemokratian kehitystä. Haluamme korostaa tulevaisuusrahastojen ja pitkän aikavälin jatkokoulutuksen tarvetta, ennen kaikkea yritysten vähän koulutetuille henkilöille, yksityisen osaomistuksen sijasta.

Lang
Kansallinen rintama (Front National) on aina puolustanut ja tulee edelleen puolustamaan ihmisen asemaa ja tehtävää yrityksessä. Se kieltäytyy rinnastamasta ihmistä muuttujaan tai yksinkertaiseen taludelliseen tekijään, kuten niin vasemmisto- kuin oikeistopolitiikassakin on jatkuvasti ja poikkeuksetta tähän asti tehty ilman minkäänlaista myönteistä ja tulevaisuuteen nähden rohkaisevaa tulosta.
Rouva Hermange antaa tässä mietinnössä yrityksen palkansaajille todellisen taloudellisen ulottuvuuden, mistä voimme vain onnitella itseämme. On syytä kannustaa tällaista kansankapitalismia, kehittää toimia, joilla suositaan työntekijöiden pääomaosakkuutta. Taistelussa työttömyyttä vastaan on todellakin palautettava luottamus työntekijöihin, jotta päästäisiin parempaan tuottavuuteen ja työn ja palkkojen suurempaan joustavuuteen.
Mutta jotta päästäisiin näihin tavoitteisiin, työpaikkojen ja kasvun vakauteen, on suojeltava markkinoita, jätettävä unholaan kaikki Maastrichtin ja Amsterdamin väärät opetukset, pysäytettävä muuttovirta ja saatava kulutus elpymään. Sitten ja vasta sitten syntyy uusia työpaikkoja.

Ribeiro
Tähän aiheeseen liittyvät varauksemme eivät johdu muotoa tai sisällön yksittäisiä kohtia koskevista epäilyksistä. Niitäkin voisimme tosin helposti löytää ja ne perustelisivat helposti myös äänestyskäyttäytymistämme.
Tuomalla ne esiin ilmaisisin kuitenkin vain pinnallisen ja ohuen kannan, joka ei millään tavoin liittyisi kysymyksen todelliseen ytimeen ja siihen perussyyhyn, joka on näkemykseni taustalla. Yrittäisin tietyssä mielessä silloin välttää sanomasta sitä, mikä on sanottava turvautumalla pelkkää muotoa koskeviin huomautuksiin. Kyse ei ole myöskään siitä, luotammeko vai emme siihen, että politiikat ja toimenpiteet, joita täällä ehdotetaan ja joista parlamentissa laaditaan mietintöjä, ovat onnistuneita.
Meidän käsityksemme yhteiskunnallisista suhteista ei selvästikään ole yhteensovitettavissa sen illuusion kanssa, joka on toisenlaisten käsitysten - tai käsitysten puutteen - pohjalla. Tuon illuusion mukaan yhteiskunnallisia luokkia ei ole olemassa, tai jos niitä on, niiden edut ja tavoitteet yksityisellä taloudellisella sektorilla ovat yhteneviä tai samansuuntaisia, tai ainakaan ne eivät ole keskenään ristiriidassa.
Riippumatta noiden politiikkojen ja toimenpiteiden ehdottajien tai puolustajien tarkoitusperistä - jotka voivat olla erinomaisia ja joissain tapauksissa ovatkin sitä - niillä on kuitenkin se vahingollinen vaikutus, että ne kääntävät huomion pois itse asiasta ja vieraannuttavat miehet ja naiset niistä todellisista ongelmista, jotka liittyvät heidän asemaansa työntekijöinä. Heidän asemansa tulee aina pysymään samana, koska heille suodaan vain hyvin niukasti osallistumismahdollisuuksia tiettyihin, rajallisiin hallinnon alueisiin ja rahoitustuloksiin, jotka tosiasiassa merkitsevät heidän työnsä hedelmien anastamista.
Myöskään nyt käsiteltävä strategia ei ole uusi. Jo pitkäaikainen tähän aiheeseen liittyvä mielikuva muistuttaa meitä, että lähes 30 vuotta sitten, kun tämäntapaiset politiikat ja toimenpiteet esiteltiin kaikkivoipina yleislääkkeinä, luimme ja kirjoitimme, että osallistuminen (työntekijöiden osallistuminen hallintoon ja tuloksiin) oli eräänlainen " punainen lyhty" syvästi rappeutuneessa yhteiskunnallisessa tilanteessa, joka vaati pohjaan asti meneviä ratkaisuja ja jota kuitenkin yritettiin ratkaista vähäisillä suunnan muutoksilla. Näin oli tapahtunut monesti ennenkin, ja näin tapahtui sen jälkeenkin.
Tarkistaisin kantaani, ellei todellisuus vahvistaisi sitä oikeaksi. Todellisuus on kuitenkin osoittautunut täsmälleen sellaiseksi, kuin sen kuvasin. Sellaisen tilanteen edessä olemme nytkin. Sen tähden äänemme eivät pyri vastustamaan asian taustalla mahdollisesti vaikuttavia erinomaisia tarkoitusperiä, mutta se ei voi myöskään puolustaa illuusiota, joka nousee esille yhä uudestaan ja jota yritetään tarjota niille, jotka eivät sitä tarvitse. Ja niille, joiden pitäisi sitä paeta henkensä edestä.
Päätöslauselmaesitys kurdipakolaisista
Aelvoet
Arvoisa puhemies, haluan vihreän ryhmän puolesta vastustaa tiukasti pakolaisten oikeuksien täydellistä romuttamista. Olemme saaneet tästä viime kuukausien aikana jälleen esimerkkejä. Kurdipakolaisten asian osalta on selvää, että olemme todenneet, että toisaalta joulukuussa EU: n puheenjohtajamaa ja ministerineuvosto ovat selvästi ilmaisseet, että Turkilla ei ole näkyvissä mitään konkreettisia mahdollisuuksia tulla unionin jäseneksi. Tämä on minusta oikein, koska esimerkiksi kurdikysymykseen ei ole puututtu poliittisella tavalla.
Toisaalta tässä on kysymys pienistä pakolaisryhmistä eikä mistään pakolaisvirroista. Liikkeellä on ollut muutamia satoja pakolaisia, ja Euroopan unioni suhtautuu asiaan hyvin torjuvasti. Minun maassani Belgiassa ulkoasiainministeri on sanonut, että koska käynnissä on nälkälakko, meidän on tutkittava poliittista kysymystä, joka aiheuttaa ongelman, vaikka samalla toisaalta on jo annettu sellainen lausunto, että on kysymys poliittisesta ongelmasta.
Asiasta kiistellään muissa maissa kuten Italian ja Saksan välillä ja niin edelleen. Joka tapauksessa Euroopan unionin tekemään peruslinjaukseen ei kuulu sen tosiasian tunnustamista, että sieltä voisi tulla poliittisia pakolaisia. Se on mielestämme valitettavaa. Sama liittyy myös Algerian koko ajan pahenevaan tilanteeseen. Tämä aamuna kuultiin saksalaisten ministerien selittävän yleisölle: meidän on tehtävä jotain Algerian asiassa, koska muuten sieltä tulee pakolaisvirtoja. Jos tarkoituksemme on harjoittaa kansainvälistä ja EU: n sisäistä politiikkaa, olemme täysin väärillä raiteilla.

Berthu
Euroopalla on nyt edessään ongelma, kun tuhannet kurdit nousevat maihin laittomasti Italian rannikolla takanaan matka, joka selvästi on jonkin mafian tai ammattimaisen salakuljettajan järjestämä. Onko todella kyse pakolaisista, ja mikäli on, ovatko he poliittisia vai taloudellisia pakolaisia? Tulevatko he sitä paitsi Turkista vai Pohjois-Irakista? Voidaanko pakolaisasema myöntää ihmisille, jotka ovat - tai ovat olleet - itse vainoajia? Älkäämme unohtako, että kurdit ovat aina olleet tunnettuja syyrialais-, kaldealais-, nestoriolais- ja armenialaiskristittyjen joukkomurhaajia ja että vielä hiljattainkin - vuodesta 1984 lähtien - he ovat syyllistyneet joukkomurhiin Etelä-Anatoliassa. Näiden pakolaisten tai valepakolaisten tulva asettaa Euroopalle kysymyksen sen omasta epäjohdonmukaisuudesta.
Ensinnäkään ei ole sattuma, että ongelma tulee päivänvaloon juuri nyt, kun Italia on ollut olennainen osa Schengenin aluetta vasta 26. lokakuuta lähtien. On selvää, että luvattomille maahanmuuttajille mahdollisuus matkustaa ilman rajavalvontaa Euroopan äärimmäisestä eteläosasta äärimmäiseen pohjoisosaan on valtava houkutin. Mitä tulee siihen maahan, jonka kautta siirtolaiset tulevat Eurooppaan, tässä tapauksessa Italiaan, mikä on sen kimmoke vastustaa tätä, kun se kerran tietää, että uudet tulokkaat joka tapauksessa vain kulkevat maan läpi eivätkä jää sinne? Miksi se hankkisi itselleen humanitaariselta kannalta huonon maineen, ilman mitään hyötyä itselleen ja vain naapureidensa eduksi? Tämä kokemus osoittaa, että Schengen on samalla kertaa salamatkustajille lisähoukutin ja vastaanottajamaalle keino vapautua vastuusta. Matkustajien valvonnan ottaminen uudelleen käyttöön sisärajoilla ratkaisisi heti osan ongelmasta.
Toiseksi väitetään, että tämänkaltaista tilannetta ei tulisi, jos turvapaikkaoikeus olisi yhdenmukaistettu koko Euroopassa. On totta, että Italia soveltaa sitä liian laajasti, jos se, niin kuin annetaan ymmärtää, käsittelee tavallisia taloudellisia pakolaisia Geneven yleissopimuksen mukaisesti. Mutta toisaalta, minkälainen yhdenmukainen turvapaikkaoikeus meille haluttaisiin antaa tilalle, eurooppalaisella tasolla? Itse asiassa aivan sama, nimittäin laaja turvapaikkaoikeus, kuten äskettäin komission neuvostolle antamassa pakolaisia koskevassa ehdotuksessa. Emme ollenkaan ymmärrä, mitä etua on yhdenmukaistaa käytännöt Euroopan tasolla, jos kaiken lisäksi tuloksena on vain hölläkätisyyden lisääntyminen. Jos jokin maa haluaa olla hölläkätinen, toimikoon se niin mutta omalla vastuullaan, yrittämättä sitten siirtää ongelmaa naapureilleen tai Euroopalle.
Kolmanneksi ehdotukset Euroopan pakolaispolitiikaksi - josta Euroopan parlamentin tänään hyväksymä päätöslauselma on hyvä esimerkki - ovat ennen kaikkea yrityksiä jakaa jäsenvaltioiden kesken kustannukset pakolaisten vastaanotosta ja elatuksesta. Se ei ole pitkällä aikavälillä hyvä ratkaisu. Mitä me teemme tulevaisuudessa, jos, kuten valitettavasti on mahdollista, pakolaisia tulee Eurooppaan satojatuhansia koko maapallolta vastaanoton, aseman ja taloudellisen avun houkuttelemina? Jos haluamme käyttäytyä vastuullisesti, meidän on nyt tehtävä sellaisia ratkaisuja, jotka toimivat vastaisuudessakin.
Näistä syistä Euroopan pakolaispolitiikkaan on kuuluttava:
1) rajavalvonnan säilyttäminen sisäisillä rajoilla jäsenvaltioiden vastuullistamiseksi;
2) turvapaikkaoikeuden tiukan määritelmän säilyttäminen;
3) yhteistyön järjestäminen taloudellisen avun antamiseksi niille jäsenvaltioille, joilla on suhteettoman suuri taakka ulkorajojensa tarkkailussa;
4) sellaisten ratkaisujen etsiminen, joissa kauempaa kuin lähialueilta tulevat pakolaiset eivät asettuisi unionin alueelle: nämä pakolaiset on sen sijaan ohjattava kolmansiin maihin tarjoamalla heille sopiva turvapaikka, vaikka sitten joutuisimme tarjoamaan apua näille maille.
Mikäli Euroopan unioni harjoittaisi muunlaista politiikkaa, mihin se nyt näyttää tuntevan kiusausta, se loukkaisi vakavasti kansojemme pitkän aikavälin etuja eikä mitenkään ansaitsisi kansalaisten luottamusta.

Ephremidis
Kurdiongelma pahenee entisestään ja tulee eteemme niin kauan kuin Turkin viranomaiset jatkavat kokonaisen kansan perusluonteisten ihmisoikeuksien tallaamista ja kieltäytyvät itsepäisesti hakemasta poliittista ja rauhanomaista ratkaisua kurdikysymykseen suorissa neuvotteluissa kurdikansaa edustavien järjestöjen kanssa.
Niin kauan kuin suuret taloudelliset ja öljypoliittiset edut antavat tukensa Turkin taipumattomuudelle, rikollisryhmät jatkavat kurdien salakuljetusta epäinhimillisissä oloissa käyttäen hyväkseen Turkin passiivista hyväksyntää. Samalla jäsenvaltiot, jotka ovat olevinaan herkkiä ihmisoikeuskysymyksille, yrittävät kauhealla tavalla käyttää pakolaisdraamaa hyväkseen vahvistaakseen valvonta- ja tarkkailumenetelmiä.
On aivan välttämätöntä, että Turkin hallitus taivutetaan muuttamaan politiikkaansa, lopettamaan sotatoimet kurdikansaa vastaan sekä tunnustamaan kurdien oikeudet. Kurdien oikeuksien loukkaaminen ja Turkin asenne on ehdottomasti otettava esille seuraavassa Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuskomitean kokouksessa sekä Euroopan neuvoston ihmisoikeuskomiteassa.
On ryhdyttävä kaikkiin välttämättömiin toimenpiteisiin, jotka tukisivat taistelua laittomia siirtolaisia ja pakolaisia kuljettavia rikollisjoukkioita vastaan. Samalla on turvattava kaikki välttämättömät edellytykset sille, että Geneven sopimuksen mukaisesti kunnioitettaisiin pakolaisten oikeutta hakea poliittista turvapaikkaa, ja että pakolaiset saisivat välittömästi riittävän aineellisen ja henkisen tuen.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet kurdipakolaisia koskevan päätöksen puolesta. Kurdipakolaisten onneton ja traaginen tilanne on ajankohtaistanut EU: n pakolaispolitiikan yhteistyön tarpeen. Haluamme kuitenkin kehottaa pistämään jäitä hattuun. Kurdien tapaus varmistaa jälleen kerran sen, että keskustelu on vilkasta. Todellisuudessa on puhe vähemmästä kuin 1000 kurdista ja turvapaikanhakijoiden yhteenlaskettu määrä on todellakin vähentynyt EU: ssa vuonna 1997. On synti ja häpeä, että hädänalaiset ihmiset valjastetaan vetämään Tanskan EU-vastustajien vaunua. Tarvitsemme ilmeisesti Eurodacin kaltaista järjestelmää, josta tänään olemme äänestäneet. Se auttaa meitä päättämään, mitkä jäsenvaltiot ovat vastuussa turvapaikkahakemusten käsittelystä EU: ssa. Sen lisäksi on löydettävä vastuullinen tapa jakaa pakolaisia koskeva taakka EU-maiden välillä.

Ripa di Meana
Äänestin yhteistä päätöslauselmaa vastaan, koska siinä hyväksytään Italian hallituksen omaksuma kanta käsitellä suotuisalla tavalla kurdien turvapaikkahakemuksia.
Tällä tavalla luodaan vaarallinen ennakkotapaus poliittisen turvapaikan myöntämisestä etnisin perustein. Tässähän on oikeastaan kysymys klassisesta eri maista saapuvien kurdipakolaisten ensimmäisestä aallosta, jotka ovat lähteneet taloudellisista syistä, aivan kuten Magreb-maista, Kiinasta, Sri Lankasta, Egyptistä jne. tulevat pakolaiset.
Kun ensimmäinen rantautuminen Ararat-laivasta onnistui, sitä on seurannut päivittäin pienten kurdiryhmien rantautuminen albanialaisten " veneilijöiden" kuljettamina. Poliittisen turvapaikan myöntäminen etnisin perustein houkuttelee selvästi yhteen Euroopan unionin maahan kaikki kurdit, joita rohkaisee epämääräisin perustein myönnettävä turvapaikka, joka myönnetään nimenomaan siksi, että he ovat kurdeja.
Periaate myöntää turvapaikka etnisin perustein ei ole hyväksyttävä kurdien tapauksessa, jotka muodostavat yli kahdenkymmenen miljoonan etnisen ryhmän, eikä niiden lukuisten kansojen kohdalla, joita muut kansat tai enemmistöt vainoavat uskonnollisista, kielellisistä, poliittisista tai taloudellisista syistä. Muistetaan vain tiibetiläisten tapausta Kiinassa, tamileja Sri Lankassa, tutseja Keski-Afrikassa ja Chiapasin intiaaneja Meksikossa, jne.
Laittomien kurdipakolaisten tapausta tulee käsitellä muiden humanitaaristen ja rationaalisten kriteerien mukaan. Etnispoliittinen kriteeri on hylättävä, lukuun ottamatta muutamia todellisia poliittisen vainon kohteita, kuten esim. Leyla Zanaa tai Wej Jing Shengiä, koska se johtaisi ennalta-arvaamattomaan ja hallitsemattomaan kehitykseen.
Euroopan unionin on pyrittävä kurdidraaman poliittiseen kansainvälistämiseen, eikä sen pidä noudattaa taatun turvapaikkaoikeuden kestämätöntä periaatetta, vaan sen on velvoitettava YK hoitamaan ongelmaa Turkin, Irakin ja Iranin ihmisoikeusrikkomuksista lähtien.
Sainjonin mietintö (A4-0392/97)
Berthu
Sainjonin mietintö antaa rauhoittavan kuvan yritysten siirtymisistä ehkä siksi, että jo hänen lähtökohtanaan oli ilmiön liian rajoittava määritelmä: hänen mukaansa on kyse siirtymisestä vain silloin, kun joku määräyksen antaja (yrityksen johtaja) harkitusti päättää siirtää tuotannon suoralla investoinnilla, alihankintana tai kaupalla, maahan, jossa sosiaalikulut ovat pienemmät.
Tämä liian rajoittunut määritelmä johtaa siihen, että saivarrellaan loputtomiin sellaisen virran laajuudesta, jota ei voi ilmaista numeroin - ja josta muuten on mahdollista esittää vastaesimerkkejä - mutta jota huolellisesti korostetaan, jotta annettaisiin vaikutelma kaksisuuntaisesta liikkeestä. Tähän umpikujaan on Sainjonin mietintö juuttunut.
Todellisuudessa ottamalla etäisyyttä nähdään hyvin, että työttömyyden kasvu Euroopassa tapahtuu samanaikaisesti kansainvälisen avautumisen kanssa. Tosin on maita, jotka onnistuvat välttymään työttymyyden kasvulta ponnekkaan liberaalin politiikan ansiosta, kuten Iso-Britannia. Se on todellakin tie, jota kannattaa seurata. Mutta on korostettava, että brittien menestys taistelussa työttömyyden (5 % tällä hetkellä) vastustamiseksi johtuu varmasti osittain mannernaapureissa aiemmin harjoitetun taloudellisen toiminnan vetovoimasta.Toisin sanoen, kokemus olisi epäilemättä vähemmän vakuuttava, jos Ranskassa ja Saksassa harjoitettaisiin samaa politiikkaa.
Jos halutaan saada täydellinen kuva yritysten siirtymisilmiöstä, se täytyy määritellä laajasti: kyse on aina siirtymisestä, kun kansainvälisen kilpailun kehitys johtaa siihen, että työtä luodaan uusiin maihin samalla kun meillä häviää työpaikkoja. Mielestämme terveen kehityksen pitäisi päinvastoin luoda työtä molemmilla alueilla samalla kertaa.
Näin määriteltynä yritysten siirtyminen näyttää todelliset kasvonsa: kansainvälisen kilpailun nurja puoli toimii väärältä perustalta ilman, että väärien käsitysten lamaannuttamat Euroopan maat onnistuvat laatimaan edes jossain määrin aktiivista politiikkaa puolustautuakseen.
Koska Sainjonin mietinnössä arvioidaan kapean määritelmän pohjalta kaiken kehittyvän spontaanisti oikeaan suuntaan, siinä tehdään siis hyvin pieniä ehdotuksia: ei-pakottava toimintaohjeisto monikansallisille yrityksille; luottamussuhde jakelijoiden, valmistajien ja alihankkijoiden välillä; ILOn luoma maailmanlaajuinen yhteiskunnallinen merkki, jne. Nämä ehdotukset ovat kiinnostavia, mutta mielestämme niillä ei saada nostettua rimaa takaisin.
Kansakuntien Eurooppa -ryhmän ehdotus on yksinkertainen ja kova: vähennetään siirtymisten kannattavuutta vähentämällä uudelleentuonnin kannattavuutta silloin, kun ne ovat meille haitallisia. Tässä tarkoituksessa on vaadittava, että kansainvälisten kauppaneuvottelujen seuraavalla kierroksella, joka alkaa 1999, keskustellaan maailmanlaajuisen kilpailun oikeudenmukaisuudesta ja suosituimmuusalueiden laillisuudesta siinä tapauksessa, että ne kansat, joita asia koskee, osoittavat demokraattisesti niitä haluavansa.

Blot
Mietinnössä, jota meille esitellään, jätetään liian vähälle huomiolle maailmantalouden konfliktien ulottuvuudet ja sen ylivallan vaikutukset, jota eräs suurvalta harjoittaa ja jonka etu rajaton vapaakauppa on.
Yritysten siirtymisten todellinen syy on tämä politiikka, koska tuotanto-olosuhteet ja työstä maksettavat korvaukset ovat niin täysin erilaiset eri puolilla maailmaa.
Mietintö tekee vain pintapuolisen analyysin siirtymisten seurauksista työllisyyteen Euroopassa ja aliarvioi näiden ilmiöiden kielteisiä seurauksia. Sitä paitsi se jättää huomiotta Euroopan liian suurten verojen ja sosiaaliturvamaksujen vaikutuksen, joka liian usein jätetään ottamatta huomioon siirtymisten syynä.
Esittelijä asettaa toivonsa vapaaehtoisten toimintaohjeiden allekirjoittamiseen, mikä ilmiselvästi ei riitä. On siis tarpeen tutkia uudelleen siirtymiskysymystä näkökulmasta, joka ei ole yksipuolisesti vapaakaupan näkökulma. Äänestän siis mietintöä vastaan.

Elmalan
Ei kulu viikkoakaan ilman, ettei jokin eurooppalainen yritys ilmoittaisi siirtymisestään ulkomaille, useimmiten ilman minkäänlaista ennakkoilmoitusta ja neuvotteluja ammattijärjestöjen kanssa.
Nämä yritysten siirtymiset asettavat kansat keskinäiseen kilpailutilanteeseen, koska kyse on sosiaali- ja palkkaeroista. Myös työnantajisto käyttää siirtymisiä painostus- ja kiristyskeinona pitääkseen palkat ja työpaikat kurissa. Siirtymisten vaikutus työpaikkoihin on usein tuhoisa. Ranskassa kolme alaa, joita asia lähimmin koskettaa - tekstiili-, jalkine- ja elektroniikkateollisuus - ovat menettäneet 15 vuodessa puolet työpaikoistaan. Mutta ongelma koskettaa muitakin aloja, kuten autoteollisuutta, ja yhä useammat palvelualat harjoittavat siirtymistä.
Siirtymiset noudattavat liberalisoinnin ja säännöstelystä luopumisen logiikkaa maailmanlaajuistumisen puitteissa. Sen sijaan, että Euroopan unioni sitoutuisi vastustamaan maailmanlaajuistumisen turmiollisia seurauksia, se on mukana vahvistamassa niitä alistumalla rahamarkkinoiden diktatuuriin.Yhteisön tasolla voidaan ja pitää ryhtyä toimiin, kun vastassa ovat rahamarkkinoiden säännöstelystä luopuminen ja investointien haihtuvuus. Investoinnit voivat milloin tahansa siirtyä lyhyellä aikavälillä tuottavampaan toimintaan välittämättä palkansaajista ja kokonaisten alueiden taloudesta. Pääomansiirtojen verotuksen avulla niitä voitaisiin valvoa ja rajoittaa.
Taloudellisten ulkosuhteiden valiokunnan mietinnössä, jota kannatan, tuodaan esiin muita ehdotuksia, jotka voivat auttaa jarruttamaan siirtymisiä, tai ainakin estää niiden kaikkein haitallisimpia seurauksia työllisyydelle ja ostovoimalle. Tältä kannalta onnittelen itseäni siitä, että mietinnössä on otettu huomioon ryhmämme tarkistukset, toisaalta mitä tulee sosiaalisten ja ympäristöä koskevien lausekkeiden mukaanottoon kansainvälisiin sopimuksiin ja Maailman kauppajärjestön sääntöihin, toisaalta, jotta monenkeskinen sijoituksia koskeva sopimus, josta parhaillaan OECD: n piirissä neuvotellaan, ei ole esteenä valtioiden oikeudelle valvoa, että sen alueella toimivat monikansalliset yritykset kunnioittavat ihmisoikeuksia ja ympäristöä.
Panosten suuruuteen nähden olisi välttämätöntä mennä vielä pidemmälle ja vaatia, että tässä monenkeskisessä investointisopimuksessa tunnustetaan kulttuuria koskeva poikkeus, jotta kulttuuria ei pidettäisi pelkkänä kauppatavarana, joka on alistettu amerikkalaisten yritysten hallitsemalle markkinalaille.

Kirsten Jensen, Blak, Sindal ja Iversen
Tanskan sosiaalidemokraatit ovat tänään äänestäneet André Sainjonin mietinnön puolesta, jossa käsitellään yritysten siirtymistä ja ulkomaisia suoria investointeja kolmansiin maihin kaupankäynnin, tuotannon ja investointien maailmanlaajuistumisen valossa. Mietinnössä kehotetaan komissiota laatimaan monikansallisille yrityksille toimintaohjeisto, jonka lähtökohtana on joukko sosiaalisia velvoitteita. Toimintaohjeisto ottaa lähtökohdakseen seuraavat kohdat:
järjestymisvapauden edistäminen-pakkotyön torjuminen-lapsityövoiman käytön torjuminen-syrjinnän poistaminen työvoiman työhönotossa ja työuralla ja sama palkka mies- ja naispuolisille työntekijöilleTanskan sosiaalidemokraatit pitävät ehdotusta myönteisenä, koska se voi edistää oikeudenmukaisempien työmarkkinoiden kehittymistä kolmansiin maihin sekä varmistaa reilun kilpailun syntymisen maailmanlaajuisessa taloudessa. Mietinnössä mainitaan, että sosiaalista yhdenmukaistamista on kiirehdittävä. Tanskan sosiaalidemokraatit huomauttavat, että sosiaalipolitiikka on kansallinen asia.

Lang
Sainjonin mietinnön ehdotukset ovat pelkkä laastari puujalassa. Kun on hyväksytty talouden maailmanlaajuistuminen, täydellinen sijoittamisen vapaus, kun teollinen ja tuottava aines on sidottu tuottavuuden kilpailuun, jota ei voi jarruttaa, kun itsepintaisesti halutaan uskoa, etteivät monikansalliset yritykset ole kotimaattomia yksikköjä, joiden ainoa tehtävä on voiton tavoittelu, kun ollaan vakuuttuneita siitä, että tehokkuus määrää työn kansainvälisen jakautumisen... ei pidä ihmetellä, että yritykset sopeutuvat siihen ympäristöön, joka niille määrätään, ja reagoivat omien etujensa mukaisesti.
" Yhteiskunnallinen merkki" on vain suurta teeskentelyä, jonka tarkoitus on antaa hyvä omatunto eurooppalaisille kuluttajille; monikansallisten yritysten toimintaohjeisto on huijausta; pääoman vapaan liikkuvuuden yleistyminen, ilmoitus alueellisista kriiseistä, jotka voivat saattaa vaaraan koko maailmanlaajuiseksi muodostuneen rahatalousjärjestelmän ja välillisesti kaikkien maiden taloudet.
Esittelijä kirjoittaa: " Yrityssiirrot ovat talouselämän lainalaisuuksia noudattava ilmiö, jota ei tule lähestyä ideologisesta näkökulmasta" . Ideologisoikaamme kuitenkin vähän: se, että olemme tässä vaiheessa, johtuu siitä, että teidän mielestänne talous on asia sinänsä. Me taas ajattelemme, että talous on vain poliittisten tavoitteiden, kuten työllisyyden ja ihmisten hyvinvoinnin, ympäristön suojelun ja yhteiskunnan rakenteen kehittämisen, palveluksessa oleva keino. Teidän laskennallista ja aritmeettista maailmankäsitystänne vastaan me asetamme aina sen, mikä on inhimillistä.

Ribeiro
Yritysten siirtymiset liittyvät niin sanotun maailmanlaajuistumisen dynamiikkaan. Maailmanlaajuistuminen on puolestaan tulosta eri tekijöiden lisääntyneestä liikkuvuudesta, joka ei kuitenkaan noudata samaa rytmiä eri aloilla ja eri toimijoiden keskuudessa. Pian tuotannon siirryttyä kolmansiin maihin erilaisten mutkikkaiden kombinaatioiden ja mekanismien vaatimuksesta ja niiden määräämässä tahdissa kauppa voi jo hyötyä helpommista ja nopeammista kuljetuksista, ja rahoituspääoma puolestaan voi hyötyä viestintäyhteyksien suorastaan vallankumouksellisista muutoksista. Tämä prosessi tapahtuu sellaisessa oikeudellisessa kehyksessä, jossa liikkumisen vapauttaminen alkaa saada jo hillittömyyden piirteitä.
Tällä hetkellä niin sanotut yritysten siirtymiset johtuvat siis ennen kaikkea pääomien huimaavan nopeasta liikkuvuudesta. Pääoma hakee paikkoja ja tilanteita, joissa se kykenee parhaiten kasvamaan ja kumuloitumaan. Sen jo ennestään suunnaton määrä kasvaa suhteettomasti reaalitalouden tarpeisiin nähden. Samalla pääoma voi jättää taakseen merkittäviä tuotantolaitoksia, jotka on hylätty tai luovutettu epävarmoihin olosuhteisiin ja/tai vajaakäyttöön, sekä työttömyyttä ja sosiaalista rappiota.
Tämä luonnehdinta ei valitettavasti ole karikatyyri. Mietinnössä tätä ongelmaa käsitellään analysoimalla sitä, mitä mietinnössä kutsutaan " ulkomaisiksi investoinneiksi" . Tässä analyysissa siirrot jaetaan offensiivisiin (suoriin investointeihin liittyviin), defensiivisiin (lähinnä alihankintaan liittyviin) sekä kansainväliseen kauppaan (monikansallisten konsernien dynamiikkaan liittyviin).
Vaikuttaa kuitenkin siltä, että ulkomaisten investointien käsitteellä on sellaisia ominaisuuksia ja sisältöjä, jotka suuresti poikkeavat noista määritelmistä. Näillä siirroilla tehty investointi voi - ja yhä useammin niin myös tapahtuu - merkitä investoinnin purkamista toisessa paikassa tuotannon hylkäämisen takia, kuten jo mainitsin. On varsin positiivista, että mietinnössä otetaan esiin siirtojen mahdolliset vahingolliset vaikutukset ja tähdennetään neljää sosiaalista perusperiaatetta, jotka on tärkeää sisällyttää tähän ongelmakenttään (järjestäytyminen ja työehtoneuvottelut, pakkotyön ja lapsityövoiman käytön torjuminen, tasavertainen kohtelu). Nämä perusperiaatteet vastaavat sosiaalisia vähimmäissäännöksiä ja osoittavat, että ILOn roolia YK: n järjestönä sentään arvostetaan, vaikka ääriliberaalisuuden aalloista syntynyt Maailman kauppajärjestö on yrittänyt polkea sen jalkoihinsa ja mitätöidä sen.
En odota juuri mitään monikansallisia yhtiöitä koskevasta toimintaohjeistosta, mutta yritysten siirtymisten ja ulkomaisten investointien luonteen paljastaminen on kuitenkin positiivista.

Souchet
Koska Sainjonin mietintö on pysynyt sisällöltään muuttumattomana, olkoon kyse yritysten muualle siirtymisen diagnostiikasta tai hoidosta, emme voineet äänestää sen puolesta. Se kuvastaa ilmiön sellaista analyysia, jonka useimmat taloustieteilijät yhä enenevässä määrin ovat kyseenalaistaneet. Ja ne useimmiten vapaaehtoiset toimet, joita hän esittää siirtymisen kielteisten vaikutusten korjaamiseksi, eivät näytä olevan niiden taloudellisten ja sosiaalisten draamojen tasolla, jotka tämä täydellisen vapaakaupan hyväksymiseen kiinteästi liittyvä ilmiö on maissamme saanut aikaan.
Olemme nähneet, että voidaksemme todella mitata siirtymisten seurauksia maissamme, oli välttämätöntä ottaa ilmiöön paljon laajempi lähestymistapa kuin se, jonka esittelijä on valinnut.
On myös vältettävä antamasta vaikutelmaa, että kaikki tasapainottuu ja että liike on tasaista molempiin suuntiin, mainitsemalla joitakin päinvastaiseen suuntaan tehtyjä toimia, jotka eivät edusta selvää suuntausta. Niinpä tiedotusvälineissä suuren huomion saanut Toyotan tehtaan sijoitus Valenciennesiin antaa pikemminkin vääristyneen kuvan tilanteesta ja on vain tilapäinen sijoittaminen, kun suurin osa aasialaisyrityksistä, jotka olivat asettuneet Eurooppaan, on Euroopan markkinoiden avautuessa kokonaan ulospäin siirtämässä tehtaitaan takaisin kotimaihinsa ja siirtymässä takaisin perinteiseen vientiin sen sijaan, että ne jatkaisivat tuotantoaan Euroopassa. Siirtymisilmiö on todellisuudessa perusolemukseltaan yksisuuntainen. Korjaavat toimet on siis sovitettava läheisesti tähän ominaispiirteeseen.
On outoa huomata, että ainoa säätelevä politiikka, jota esittelijä ei halua ajatella, on kuitenkin se, joka parhaiten ja pehmeästi voisi suojella eurooppalaista työvoimaa käyttävää teollisuutta epärehellisiltä kilpailijoilta ja jota muuten kauppakumppanimme osaavat käyttää: tuontikiintiötoimet. Kun komissio on pakotettu turvautumaan niihin, on valitettavaa, että se yrittää tehdä niistä toimimattomia harjoittaessaan erivapauspolitiikkaa joka suuntaan, kuten olemme nähneet autoalalla.
Herra Sainjon ei valitettavasti ehdota mitään tämänhetkisten epäjohdonmukaisuuksien korjaamiseksi, koska hän ehdottaa samalla kertaa yhteisön EC-IIP-ohjelman kehittämistä, ohjelman, joka kannustaa yritysten siirtymistä, ja sitä, että tulevaisuudessa rakennerahastot keskitetään niille seuduille, jotka ovat pahiten kärsineet siirtymisistä; näin subventoisimme samanaikaisesti sekä yritysten siirtymisiä että niiden aiheuttamia tuhoja. Olisi varmasti ollut sopivampaa tutkia, missä olosuhteissa houkutusta uudelleentuonteihin, jotka ovat niin tuhoisia maittemme työpaikoille, voitaisiin vähentää.
(Istunto keskeytettiin klo 12.55 ja sitä jatkettiin klo 15.00.)

Parigi
Arvoisa puhemies, minun on tuotava julki eräs tällä hetkellä Italiassa tapahtuva hyvin vakava asia. Petettyään karjankasvattajien lailliset odotukset Italian hallitus kohdistaa heihin poliisimaisia ja sortavia menetelmiä, niin että tällä hetkellä pidätetään satoja karjankasvattajia ja heidän traktorinsa ja kaikki muut työvälineensä takavarikoidaan. Olemme närkästyneitä, ja pyydämme Euroopan parlamentin myötätuntoa. Haluamme sanoa parlamentille, että yhtenäisvaluuttaan mukaan pääsemiseen ei riitä talousarvion lukujen väärentäminen...
(Puhemies keskeytti puhujan.)

Alppien transitliikenne (jatkoa)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana keskustelun jatkaminen Alppien transitliikenteestä.

Ghilardotti
Arvoisa puhemies, koska Sveitsi ei liittynyt Euroopan talousalueeseen, Euroopan unionin ja Sveitsin väliset neuvottelut koskevat useita sektoreita. Näin ollen on tärkeää saavuttaa tasapainoisia tuloksia neuvottelujen kokonaisuuden sekä kyseessä olevien yksittäisten sektorien osalta. Viisi tärkeää neuvottelua on jo saatettu päätökseen, ja nyt on tarpeen käyttää kaikki voimavarat, jotta pääsisimme yhteisymmärrykseen myös liikennesektorista. Italian hallitus pyrkii voimakkaasti saamaan aikaan tasapainoisen sopimuksen. Se tukee tavoitetta, että pitkällä tähtäimellä liikenne siirretään maantieltä vähitellen rautateille. Näin ollen se arvostaa paljon Sveitsin hallituksen rahoitusta ja ymmärtää sveitsiläisten huolta ympäristöstä, josta Euroopan parlamentti on muuten jo ilmaissut kantansa useampia kertoja.
Luulen kuitenkin, että neuvottelujen kokonaisuuden kannalta on välttämätöntä tehdä joitakin tarkennuksia. Esille tuotuja Italian taloudellisia etuja ei pidä arvioida nykyisen tilanteen mukaan. Kyseessä eivät ole ainoastaan kuljetuksista koituvat kulut, vaan myös italialaisten tuotteiden kilpailukyky eurooppalaisilla markkinoilla. Näin ollen ei voida ottaa mukaan verotuksellisia tekijöitä, jotka saavat kuljetusten ulkoiset kustannukset nousemaan, ennen kuin ne on määritelty tarkkaan yhteisötasolla, mutta on luotava tiemaksujärjestelmiä, jotka ovat sopusoinnussa yhteisömääräysten kanssa ja vastaavat infrastruktuurin toiminnasta koituvia välillisiä kuluja sekä niiden hoito- ja ylläpitokustannuksia. Lisäksi täytyy ymmärtää - ympäristöongelmiin on toki välttämätöntä ja tärkeää kiinnittää huomiota, ja toistan vielä, että Euroopan parlamentti suhtautuu erityisen huolella asiaan ja olemme keskustelleet siitä lukuisia kertoja - että liikenteen siirtäminen rautateille lyhyessä ajassa on harhakuvitelma, koska infrastruktuurilta puuttuvat tarvittavat edellytykset. On siis syytä nopeuttaa sovittujen ratkaisujen toteuttamista infrastruktuurin osalta ja siksi neuvotteluissa on pyydettävä nimenomaan Sveitsin hallitusta etenemään asiassa.
Sitten on eräs ääneen lausumaton asia eli Sveitsin lentoliikenne-edut. Jos ongelmiin halutaan nyt löytää ratkaisut, täytyy ottaa esille kaikki edut, jotta asiasta saadaan kokonaiskuva ja voidaan ottaa huomioon kaikki edut.
Lopuksi, nykyinen sopimus raukeaa vuonna 2004. Meillä on siis aikaa selvittää ongelmat, vaikka henkilökohtaisesti uskon, että ongelmat pitäisi yrittää ratkaista kohtuullisen ajan kuluessa. Lisäksi pitäisi solmia tasapainoinen sopimus, jossa otetaan huomioon kaikki näkökohdat, ja ennen kaikkea siinä pitäisi ymmärtää kummankin osapuolen perustelut.

Ferber
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisat kollegat, kun tänään puhumme transitliikenteestä, puhumme luonnollisesti myös siitä, että olemme Euroopassa kuuluneet jo 40 vuoden ajan yhteismarkkinoihin ja että olemme jo senkin vuoksi aina vaatineet työnjakoon perustuvaa yhteiskuntaa. Olemme nykyään tietysti jo siinä tilanteessa, että Alppeja ylittäessämme kaksi neljästä suuresta ylitysväylästä kulkee Sveitsin läpi, eikä tällöin luonnollisestikaan saa olla niin, että sinne luodaan keinotekoinen este, jonka seurauksena kahta muuta reittiä, Brennerin kumppaneita - herra Voggenhuber, olettehan käsittänyt iskusananne oikein - kuormitettaisiin lisäliikenteellä. Euroopan unioni on aina ilmoittanut noudattavansa lyhyimmän reitin periaatetta, mikä tarkoittaa myös sitä, että saamme sen edellyttämät läpikulkumahdollisuudet Sveitsin kautta.
Alppien aluetta kokonaisuutena tarkasteltaessa säännöksemme ovat hyvin erilaisia. Itävallalla on kyllä 40 tonnin raja, mutta ympäristöpisteytysjärjestelmä, Sveitsillä 28 tonnin rajoitus ja yöajokieltoja; näin ollen ei ole olemassa yhtenäistä politiikkaa, jollaista myös me PPE-ryhmänä vaadimme Alppien alueelle ja edellytämme komissiolta. Edellytämme myös, ettei Alppien liikennepolitiikka saa perustua maantierosvouteen ja rosvoritarien menetelmiin, vaan yhtenäisiin pelisääntöihin, joiden vaikutus ulottuu koko Eurooppaan. Lyhyimmän tien periaatteeseen, jota tällöin on ehdottomasti noudatettava, vetosin jo edellä. Sekin on ympäristökysymys. Kukaan tuskin voi väittää, että kiertotien käyttö olisi ympäristölle edullisempaa. Kukaan tuskin voi myöskään sanoa, että rautatieliikenteen kilpailukyky paranisi sillä, että maantiekuljetukset tehdään keinotekoisesti kalliimmiksi. Käsittelimme maanantaina Sarlisin mietintöä rautatieliikenteen elvyttämisestä. Myös kiskoliikenteen on saatava itsensä kyllin hyvään kuntoon, jotta se pystyy kilpailemaan kuorma-autoliikenteen kanssa. Tämä ei voi toteutua vain nostamalla maantiekuljetusten hintaa. Näin ollen vaadin komissiota jatkamaan neuvotteluja Sveitsin kanssa. Toivon, että ne saadaan brittien puheenjohtajakaudella päätökseen.

Svensson
Arvoisa puhemies, Euroopan unionissa on selvä pakkomielle siitä, että kaikki on yhdenmukaistettava huolimatta maantieteellisistä, ympäristöön liittyvistä tai ilmastollisista eroista. Siksi ei nähdä eroa alppilaaksojen läpi kulkevan raskaan liikenteen ja Flanderin nummilla kulkevan raskaan liikenteen välillä. Kuitenkin eron pitäisi olla itsestään selvä, yhtä selvä kuin sen, että asuinalueella ei saa olla yhtä paljon liikenteen melua kuin läpiajotiellä tai että kaupungissa ei voi ajaa yhtä nopeasti kuin moottoritiellä.
Euroopan unioni kärsii myös toisesta pakkomielteestä, nimittäin siitä, että se haluaa ohjata ja sanella muiden maiden sisäpolitiikkaa ja oloja sekä pakottaa ne omaksumaan huonoja sääntöjärjestelmiä, jotka ovat ominaisia unionille.
Sveitsihän on vapaa ja itsenäinen valtio. Sveitsi ei ole unionin eikä Euroopan talousalueen ETAn jäsen. Jos Sveitsi nyt haluaa huolehtia kansalaistensa ympäristöstä, on se Sveitsin asia. Maan painostaminen ottamaan askel taaksepäin ympäristöpolitiikassaan on täysin sopimatonta.
Sen sijaan unionin olisi pidettävä Sveitsiä ympäristö- ja liikennepolitiikan mallimaana, koska Sveitsi kulkee sitä tietä, jota meidän kaikkien on vähitellen siirryttävä kulkemaan, jos haluamme pelastaa maanosamme luonnon. Se, että Sveitsi on tässä asiassa edistyksellinen ja edellä Euroopan unionia, johtuu siitä, että Sveitsi on todellinen demokratia, jossa kansalaisten tietoisuus ympäristöpolitiikasta voi tulla esiin. Unioni suljettuine toimielimineen, ainakin nykyisessä muodossaan, on sitä vastoin aivan liian helppo kohde esimerkiksi tieliikennettä edustavien eturyhmien lobbaukselle.
Siksi unionissa otetaan nykyään kehittymätön kanta moniin tärkeisiin ympäristökysymyksiin. On aika ottaa enemmän vastuuta sekä unionin sisällä että asenteessa muihin, edistyksellisempiin maihin, sellaisiin maihin, joissa pyhillä markkinoilla ei ole samaa yksinvaltiasasemaa, jonka ne ovat valitettavasti saaneet tässä unionissa.

Voggenhuber
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, Itävallan ja EU: n välinen transitsopimus oli maalleni suorastaan keskeinen EU: hun liittymisen edellytys. Itävaltalaiset olivat kiinnittäneet transitsopimukseen suuria toiveita. Toiveita ekologisten tuhojen loppumisesta, toiveita melusta ja ilmansaastepäästöistä aiheutuvien terveyshaittojen loppumisesta; sen lisäksi Itävallan asukkaat olivat, hallituksen siihen rohkaisemina, kiinnittäneet toiveensa myös siihen, että tämä sopimus johtaisi Euroopan unionissa uudenlaiseen ympäristöajatteluun, että tämä sopimus voisi antaa sysäyksen uudelle, kestävälle liikennepolitiikalle.
Muutama vuosi sen jälkeen saamme todeta, että komissio on ilmeisesti jättänyt miljoonat ihmiset maassamme turhien toiveiden varaan. Miljoonat ihmiset Sveitsissä ovat olleet asiasta samaa mieltä ja muuttaneet kansanäänestyksellä maansa lainsäädäntöä. Nämä kaksi maata ovat esikuvina nykyaikaiselle liikennepolitiikalle, eivät sen este, ja komissio taas ei ole esikuvana nykyaikaiselle eurooppalaiselle liikennepolitiikalle, vaan sen este. Se on jatkuvasti sotkenut itsensä kuljetusalan eturyhmien eduntavoitteluun. Se pitää itsepintaisesti kiinni hillitsemättömän, rajattoman työnjaon ajatuksesta, missä ei oteta millään tavalla huomioon mielettömästä liikenteestä koituvia terveydellisiä ja ekologisia kustannuksia.
Parlamentin jäsen Ferber ei juuri nyt ole istuntosalissa. Olisin muuten halunnut selventää hänelle aivan lyhyesti muutamia peruskysymyksiä. Alpeista puhuttaessa ei nimittäin ole kyse keinotekoisesta esteestä, jonka jotkut luonnonsuojelijat tai poliitikot olisivat ymmärtämättömyyttään pystyttäneet keskelle sisämarkkinoita, vaan luonnollisesta kulkuesteestä, luonnonmuodostelmasta ympäristöltään aivan erityisen herkällä alueella. Komissio antoi aikoinaan transitliikenteestä käytyjen neuvottelujen yhteydessä suuria lupauksia. Mitään niistä, kerta kaikkiaan mitään, ei ole tähän mennessä toteutettu.
Komissio on valittanut Itävallalle tietullien suuruudesta, vaikka ne ovat sopusoinnussa komission vihreän kirjan kanssa. Komissio viivyttelee ulkoisten kustannusten hyväksymistä laskelmien osaksi. Se ei ole ryhtynyt millään tavoin toteuttamaan käytännössä Alppeja koskevaa sopimusta, jne. Se, mitä asiassa parhaillaan tapahtuu, hipoo jo uskonnon kaltaista sisämarkkinoiden palvontaa, jossa jäävät huomiotta ihmisten elämää ja terveyttä koskevat perusedellytykset.

Dell'Alba
Arvoisa puhemies, kuten voitte hyvin ymmärtää, käytän puheenvuorossani yhteistä kieltämme, koska asia on erityisen lähellä sydäntämme. Näin ollen minua hämmästyttää - vaikka olenkin iloinen siitä, että komissaari van den Broek on paikalla - että sen jälkeen, kun olemme nauttineet yli kahden päivän ajan komissaari Kinnockin tiiviistä läsnäolosta brittihallituksen silmien edessä, juuri kun käsitellään komissaari Kinnockin toimivaltaan kuuluvaa asiaa, paikalla onkin komissaari van den Broek - sanon tämän komissiolle ystävällisessä hengessä.
En voi muuta kuin korostaa sitä, kuinka huolestuneita olemme sopimuksen teon etenemisen hitaudesta, salaisesta ja epäselvästä tavasta, jolla meille tiedotetaan, sekä siitä, voiko sopimus heijastaa Alppeja koskevaa ongelmaa kokonaisuudessaan vai ei. Käsittääkseni - yritämme saada paremman käsityksen asiasta tässä keskustelussa - sopimus on vielä kaukana, ja näin ollen liikenne ohjautuu muiden kulkuyhteyksien kautta, kuten hyvin tärkeän kulkuväylän, joka yhdistää Valle d'Aostan Ranskaan. Jos näin jatketaan, on olemassa vaara, että ajetaan kaikki "pyörien päälle" ja myötävaikutetaan Mont Blancin moottoritien kaksoiskaistan syntymiseen, joka olisi katastrofaalista kylille, laaksoille ja asukkaille niillä alueilla, joiden läpi moottoritien pitäisi kulkea.
Toivon, että suuret ryhmät hyväksyvät Euroopan radikaaliallianssin ryhmän esittämät tarkistusehdotukset, joissa Alppien transitliikennettä koskevan ongelman ja keskustelun (näinhän me olemme sen määritelleet, eri linjoilla Sveitsin kanssa) osalta hyväksytään myös mahdollisuus lisätä kaksi tai kolme kohtaa, jotka laajentavat sisältöä ja tuovat esille yhdistettyjen kuljetusten tarpeen pelkän alakohtaisen näkemyksen sijaan.

Van Dam
Arvoisa puhemies, tavaroiden, palvelujen ja henkilöiden vapaa liikkuvuus on taloudellisesti hyvin tärkeää Euroopan unionille. Unionin politiikassa suuntaudutaan myös liikkuvuuden esteiden poistamiseen samoin kuin hallinnollisten esteiden poistamiseen rajoilla sekä uuden infrastruktuurin, Euroopan laajuisten verkkojen, perustamiseen. Se, että tällä politiikalla on ollut vaikutusta, näkyy tavarakuljetuksen suuresta kasvusta erityisesti maanteillä.
Alppien transitliikenteen ongelmaa kuvaa se, että myös tavaroiden vapaalla liikkuvuudella on rajansa. Ekologisesti hyvin herkällä Alppien alueella ilmenee ympäristön kantokyvyn rajallisuus aikaisemmin kuin muualla. Tämän vuoksi Itävalta on moninkertaistanut Brennerin tunnelin maksut. Samalla kuulemme Ranskan protestoivan teiden rakentamista vastaan Mont-Blancin alueella, ja Sveitsissä kansa on päättänyt vuonna 1994 Alppeja koskevassa kansanäänestyksessä, että heidän maansa kautta kulkevan liikenteen on siirryttävä kymmenen vuoden kuluessa rautateille. Sveitsillä on tällainen mahdollisuus, koska sitä ei sido Euroopan unionin lainsäädäntö niin kuin Ranskaa ja Itävaltaa. Itävallassa on samalla huomattu, että unionin jäsenyys ei tuo mukanaan ainoastaan etuja. Itävaltaa syytetään yhteisöjen tuomioistuimessa Brennerin maksujen korottamisesta.
Eurooppalaisessa politiikassa kiinnitetään onneksi hyvin huomiota tieliikenteen aiheuttamiin ympäristövahinkoihin. Kuuluisassa vihreässä kirjassa, jossa puhutaan "oikeudenmukaisista ja tehokkaista hinnoista liikenteen alalla" , tehdään selväksi, että myös kuljetusten "ulkoiset" tekijät on otettava huomioon hinnassa. Eurovinjetin uudistamisen yhteydessä puhutaan niin sanotuista "herkistä" reiteistä. Tällaisilla reiteillä ovat lisäverot sallittuja esimerkiksi ilman saastumisen vähentämiseksi.
Agence Europen 12. joulukuuta 1997 tekemän ilmoituksen mukaan unioni ei halua Sveitsin aloittavan kyseisiä toimia käytännössä. Komissaari Kinnock ja Luxemburgin liikenneministeri rouva Delvaux selittivät sen jälkeen liikenneneuvostolle, että tulevat Sveitsin tiemaksut perustuvat suoraan nykyisen infrastruktuurin kustannuksiin. Uuden infrastruktuurin kustannuksia, saati sitten ulkoisia kustannuksia, ei voi laskea niihin mukaan.
Kysyn komissaari van den Broekilta, pitääkö tässä mainitsemani ilmoitus paikkansa? Jos niin on, haluaisin kuulla häneltä, millä tavalla tällaiset lausunnot ovat vihreän kirjan ja eurovinjettiä koskevien uusien ehdotusten mukaisia.
Lopuksi, onko komissaari kanssani samaa mieltä siitä, että tavaroiden liikkuessa vapaasti myös luonnon asettamia rajoja on kunnioitettava?

Swoboda
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, keskustelumme lähtökohtana ovat Sveitsin kanssa käytävät neuvottelut. Jättäytymällä Euroopan unionin ulkopuolelle Sveitsi on ajatellut jäävänsä eräänlaiseksi onnellisten saarekkeeksi. Sveitsi näkee asemansa eristetyksi. Haluan kuitenkin päättäväisesti torjua sen, mitä täälläkin osittain saimme kuulla - kollegamme Ferberin sanomana ja jo sitä ennen - nimittäin, että olisi kyse rosvoritariudesta tai että olisi kyse maantierosvoudesta. Sveitsillä on, kuten jo todettiin, oma, täysin ymmärrettävä liikenne- ja ympäristöpolitiikkansa. Sen ohella Sveitsin täytyy kuitenkin sopeutua koko Euroopan yhteiseen ratkaisumalliin. Siitä se ei pääse yli eikä ympäri.
Toiseksi asiassa on varmasti kyse aivan erityisistä ympäristöllisistä ominaispiirteistä. Monia muitakin suojelun arvoisia ympäristöjä toki on. Se ei saa kuitenkaan olla esteenä sille, että otamme erityiseen suojeluun nimenomaan tämän erityisympäristön ja kapeissa laaksoissa elävän väestön erityistilanteen, yhtä hyvin Sveitsissä, Ranskassa ja Italiassa.
Kolmanneksi meillä Euroopan unionissa on liikennepoliittisia periaatteita. Jotkut puhujista näyttävät unohtaneen sen. En olisi missään nimessä valmis pitämään voimassa nykyistä lyhyimmän reitin periaatetta, jota muutoin kyllä kannatan, jollei samalla mainittaisi, että on muitakin periaatteita, että tavoitteena on ympäristötietoinen, ympäristön huomioon ottava liikenne, ja että on paljolti kysymys liikenteen ulkoisista kustannuksista. Tarkoituksenamme ei ole sysätä ulkoisia kustannuksia kuorma-autoliikenteelle perusteettomasti, kuten on sanottu, vaan on kyse siitä, että näitä ulkoisia kustannuksia on ylipäätään syntynyt vasta liiallisen raskaan liikenteen seurauksena.
Liikenteen siirtäminen vaiheittain maanteiltä rautateille on yksi eurooppalaisen liikennepolitiikan periaatteista. Siitä emme voi poiketa, sillä se ei olisi ympäristömme eikä väestömme etujen mukaista. Silti on selvää, ja juuri tämän vuoksi Sveitsi on saatava kytketyksi mukaan kokonaisratkaisuun, että tämänhetkinen kiertoliikenne - joka muodostaa kotimaani Itävallan liikenteestä 30-40 %, ennen kaikkea Tirolissa - sikäli kuin sitä vielä on olemassa eikä sitä ole pystytty siirtämään rautateille, täytyy saada palautetuksi entisille reiteilleen.
Tavoitteena täytyy luonnollisesti olla yleinen liikenteen vähentäminen maanteillä. Tähän päämäärään ei kuitenkaan päästä sillä, että yksi maa yksinkertaisesti suljetaan enemmän tai vähemmän tiiviisti ja liikenne ohjataan kulkemaan muiden maiden läpi. Täytyy sentään olla mahdollista saada luoduksi Eurooppaan vielä tämän vuosisadan lopulla todella yhteinen liikennepolitiikka.
Mihin siis asetetaan tavoitteet, joita komission, parlamentin ja neuvoston on noudatettava? Saanen vielä mainita, että en sysäisi kaikkea vastuuta asiasta komission niskoille. Onhan myös parlamentti ollut hyvin varovainen päätöksenteossaan ja yhtynyt pääpiirteissään täysin siihen, mitä komissaari Kinnock on sanonut. Eräät neuvostossa edustettuina olevat maat ovat asettuneet jonkin verran vastustavammalle kannalle.
Ensinnäkin tavoitteena on oltava Sveitsin kytkeminen asteittain takaisin yhteiseurooppalaiseen, leimallisesti EU: n linjaamaan liikennepolitiikkaan, ja mahdollisimman pian! Toiseksi kiertoliikennettä ei saa päästää syntymään. Kolmanneksi siellä, missä se on välttämätöntä, on voitava palauttaa kiertotietä käyttävää kauttakulkuliikennettä takaisin entisille reiteille. Neljänneksi on luonnollisesti estettävä se, että yksi EU-maa asetettaisiin esimerkiksi maksujen, tietullien jne. perinnässä Sveitsiä heikompaan asemaan.
Myönnämme, että maksullisuus on välttämätöntä, että tietulli on mielekäs keino ja toimii ohjaavana välineenä, mutta on selvää, että EU: n ulkopuolella olevalle maalle ei voida antaa sen suhteen laajempia mahdollisuuksia kuin EU: hun kuuluville. Tarkastelemalla mainittuja periaatteita pitäisi kaiketi olla mahdollista saada aikaan järkevä eurooppalainen liikennepolitiikka sekä kyetä käyttämään tarjolla olevia välineitä, muun muassa tietulleja, sen edistämiseksi, että koko Euroopalle saadaan luoduksi ennen kaikkea ympäristön ja sitä kautta ihmisen huomioon ottava liikennepolitiikka.

Ebner
Arvoisa puhemies, ensiksi tahtoisin ilmaista tyytyväisyyteni sen johdosta, että Sveitsi on entisestään lähentynyt Euroopan unionia ja että myös Euroopan unioni pyrkii lähentämään tätä Euroopan sydämessä sijaitsevaa maata muuhun Eurooppaan.
Oikeuksien ja velvollisuuksien on kuitenkin oltava kaikille samat. Olen sitä mieltä, että asiasta on saatava aikaan yksi sopimus eikä erilaisia sopimuksia saa olla. Alpit ovat kiistatta vaurioille herkkää aluetta; tämän tietävät ennen kaikkea ne, jotka asuvat alueella, kuten minä itsekin. Koska transitliikenteestä koituu näille alueille suurta rasitusta, minkä saamme päivittäin kokea, Brennerin solan varrella asuville ihmisille niin Trentinossa, Etelä-Tirolissa kuin Itävallan Tirolissakin olisi käsittämätön ja kestämätön ajatus, että Sveitsille myönnettäisiin erityisehtoja ja että me, näillä alueilla asuvat ihmiset, jäisimme heikompaan asemaan.
Politiikassa on ilman muuta keskeistä herkän alueen suojeleminen - tapahtuipa se sitten tietulleilla tai suoranaisella tuella - niin, että tätä herkkää vyöhykettä tuetaan luomalla sille uusia edellytyksiä, kuten kehittämällä rautateitä tai rakentamalla tunneleita. Tässä on varmasti vielä paljon tehtäväkenttää jäljellä. Yhteenvetona voin sanoa, että Sveitsin lähentyminen Euroopan unioniin muodossa tai toisessa on myönteinen asia, mutta ilman etuoikeuksia, niin että kaikilla on samat oikeudet. Myöskään joidenkin etuoikeuksien ottaminen käyttöön tietyksi määräajaksi ei tule kysymykseen.

Kreissl-Dörfler
Arvoisa puhemies. me vihreiden ryhmässä vaadimme EU: ta ja Saksan liittotasavaltaa tukemaan voimallisesti Sveitsin suunnitelmia ottaa käyttöön suoritteiden määriin perustuva raskaan liikenteen maksu ja alppitransitmaksu, jotta viimeinkin pystyttäisiin jouduttamaan Alppien suojelua elinympäristönä ja maantietavaraliikenteen siirtämistä kiskoille.
Lisäksi tieliikenteen osalle on laskettava tiekustannusten ohella myös ulkoiset kustannukset, erityisesti ympäristökustannukset, missä on otettava huomioon alppialueen erityisen korkeat kustannukset. Tämä siksi, että meillä on erityinen vastuu alppialueen asukkaista ja heidän elinympäristöstään. Tätä eivät kollegamme Jarzembowski ja Ferber näytä täysin ymmärtäneen. Sveitsiä ei voida ryhtyä painostamaan, kuten he esittävät, vain sillä perusteella, että ellei se toimi EU: n haluamalla tavalla, sen asukkaat eivät pääsisi vapaasti poistumaan omasta maastaan, vaan joutuisivat vankeuteen; tämä on jo vähintäänkin imperialistista mahtailua, sanottakoon se tässä aivan suoraan!
Sveitsin hankkeethan nimenomaan tukevat EU: ta auttamalla luomaan liikenteelle vihdoinkin kestäviä ratkaisumalleja; niitä tuskin voidaan silloin pitää EU: ta vastaan suunnattuina! Tämä huomioon ottaen Baijerin, Saksan liittohallituksen ja Italian saartoasenne on kerta kaikkiaan käsittämätön. Vihreät järjestävätkin yhdessä asianomaisten maiden edustajien kanssa tähän ongelmakenttään liittyvän konferenssin Lindaussa 1. päivänä helmikuuta.
Alankomaille haluan sanoa, että jos Alppien elinpiiri tuhotaan, teidän ei todellakaan enää tarvitse rakentaa patoja merenpinnan kohoamisen varalta, vaan Rein-joen tulvia vastaan. Sillä jos Alpit ensin turmellaan, saatte tiedottaa maassanne koko vuoden kohonneista vedenkorkeuslukemista!
Alpit toimivat juomavesivarastona, ja sellaista me tarvitsemme. Jos alppialueen tuhoaminen jatkuu nykyisellään, pääsemme kenties laskettelemaan missä tahansa Alpeilla, koska siellä ei enää kasva puita. Mutta jos tämä on kaikki, mitä sillä saavutamme, pitäisin parempana luistelemista Hollannissa.
Suosittelen, että tutkitte tätä elinympäristöä vielä kerran hyvin tarkasti, ja maanviljelijänä sanon yhden asian: elämme tämän maan 30 cm paksun pintakerroksen varassa, ja jos se tuhotaan, meidän ei tarvitse enää miettiä sen paremmin vapaata kauppaa, transitliikennettä kuin tavaroiden liikkuvuuttakaan, sillä silloin asia on jo ratkennut muulla tavoin!

Rehder
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, se joka etsii nykyään kestävää kehitystä alppialueen liikennepolitiikasta, tulee siihen johtopäätökseen, että Euroopassa on joka päivä juhlapäivä. Niin lukuisia ja paljon lupaavia ovat ne juhlapuheet, joissa vaaditaan yhteistä, rajat ylittävää sekä ympäristön ja ihmisen kestokyvyn huomioon ottavaa liikennepolitiikkaa, jonka toteuttamiseksi ei kuitenkaan tehdä juuri mitään. Ainoastaan yritetään saada jotakin estetyksi. Kuunnellessaan tietoja neuvottelujen edistymisestä tai sitä, mitä komissaari tänään meille esitti, on todettava, että asiassa ei nytkään ole tullut esiin mitään konkreettista. Esitetyt kannanotot ja tilannetiedotukset eivät vielä vie asiaa eteenpäin.
Euroopan parlamentin tasolla asti - mehän edustamme täällä eurooppalaista yhteisöä - elää sen sijaan uutta kukoistustaan kahvipöytäkeskustelu. Olemme saaneet kuulla tähän mennessä puhuneiden saksalaisten eurokansanedustajien puheenvuoroissa toinen toistaan typerämpiä kahvipöytäpuheita. Niillä emme pysty Eurooppaa rakentamaan. Näin emme pääse eteenpäin!
EU: n komission olisi nähtävä itsensä etenkin liikennepolitiikassa yhteisön moottorina. On ansiokasta, että liikenteen ulkoiset kustannukset otetaan esille. Edistysaskel on myös yhdessä Euroopan parlamentin kanssa säädettävä erityinen Alppeja koskeva lauseke, mutta myös komissiolta puuttuu rohkeutta näiden asioiden toteuttamiseksi käytännössä sekä niiden saattamiseksi viimein liikkeelle. Sen vuoksi ennen muuta EU: n komissiolta ja neuvoston puheenjohtajistolta edellytetään asiassa toimia. Niiltä edellytetään toimia myös siellä, missä Euroopan keskuskin sijaitsee, eteläsaksalaisilla alueilla Alppien tällä puolen. Niihin luen periaatteessa kuuluviksi myös Itävallan vastaavat alueet.
Tällä hetkellä on niin, että linjauksia tehdään verraten yksipuolisesti Münchenin ja Veronan välillä, jonne kaavaillaan 20 km: n pituista, mittaamattoman kallista jättiluokan tunnelia. Tiedämme valitettavasti, että tämän sinänsä välttämättömän hankkeen valmistumista saadaan odottaa vielä kauan. Tässä meidän on viimein kytkettävä mukaan myös tilintarkastustuomioistuin ja alettava lopultakin harjoittaa järkevää politiikkaa, jota ihmiset, talouselämä ja myös ympäristönsuojelijat ymmärtävät.

Stenzel
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, pohjoinen-etelä-yhteys Brennerin solan kautta on yksi tärkeimmistä rekkaliikenteen transitkuljetusreiteistä. Siitä koituva kuormitus Itävallalle on valtava. Se on Sveitsiin verrattuna suhteettoman suuri. Brennerin kautta kulkee noin 30 % enemmän raskasta liikennettä kuin Sveitsin kauttakulkureittien kautta. Monet kuljetusliikkeet valitsevat Brennerin pitemmän reitin, koska se on yhä taloudellisesti kannattavaa. Tällaisen kustannusajattelun ja Brennerin reitin kustannusedun ei voida enää sallia jatkuvan. Kiertotietä käyttävä transitliikenne on saatava siirretyksi takaisin entisille reiteilleen.
Suullisessa lisätarkistuksessa vaadimmekin näin ollen yhdessä itävaltalaisten sosiaalidemokraattisten puoluetovereidemme kanssa komissiota huolehtimaan siitä, että yksikään EU: n jäsenvaltio ei joudu transitliikennettä koskevissa kysymyksissä huonompaan asemaan kuin Sveitsi. Kuormituksen epätasapaino on myös saatava poistetuksi sen kohteeksi joutuvan väestön suojelemiseksi. Jotta Brennerin reittiin liittyvät taloudelliset edut saataisiin poistetuksi, olisi Itävallalle, Sveitsille ja Ranskalle saatava luoduksi keskenään vertailukelpoiset tiemaksujärjestelyt. Maksujen alentaminen Brennerin reitillä, jossa ne ovat jo muutoinkin alemmat kuin Sveitsissä, välittää vääränlaista viestiä eikä auta siirtämään raskasta liikennettä Sveitsin läpi kulkeville väylille. Sitten kun kuljetusliikkeille koituva maksurasite olisi kaikilla Alppien pääharjanteen yli johtavilla reiteillä sama, olisi mahdollista, että alettaisiin käyttää jälleen muitakin kuin Brennerin kautta johtavia väyliä.
Komission olisi sen vuoksi neuvotteluissaan Sveitsin kanssa pyrittävä maksujen yhdenmukaistamiseen ja 40 tonnin painoisten rekkojen sallimiseen. Komissio ei saa vetäytyä vastuusta, joka sillä on jäsenvaltioita ja niiden asukkaita kohtaan, etenkään kun on kyse Alppien pääharjanteen kaltaisesta erityisen herkästi vaurioituvasta alueesta.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, ensimmäisen puheenvuoroni jälkeen haluaisin kommentoida arvoisien parlamentin jäsenten paria puheenvuoroa. Ensiksi haluan puhua Brennerin tunnelista, joka on herättänyt kysymyksiä. Annetaanko Itävallan säilyttää Brennerin moottoritien korkeammat tietullit? On yleisesti tiedossa, että tätä asiaa käsitellään vielä, jotta selvitettäisiin, voivatko puolueet päästä sopimukseen asiassa ja löytää ratkaisun käyttämällä pohjana niin sanottua Alppeja koskevaa lauseketta. Jos se ei onnistu, komissio tuntee luonnollisesti itsensä pakotetuksi odottamaan tuomioistuimen lausuntoa siitä, kenelle tämä asia esitetään, kuten tiedätte. Osapuolten välinen sopimus olisi meidän kannaltamme luonnollisesti parempi, ja teemme luonnollisesti työtä asian parissa.
Herra puhemies, haluaisin mainita huomautuksista, joita on tehty siitä, pitäisikö ulkoiset kustannukset laskea mukaan vai ei. On selvää, että komission on tällä hetkellä luonnollisesti syytä käyttää perustana yhteisön oikeutta, jonka mukaan ulkoisia kustannuksia ei voida laskea mukaan kokonaan vaan vain osittain. Mitä tähän asiaan tulee, meidän on sanottava, että me toimimme olemassa olevan yhteisön oikeuden pohjalta emmekä komission itsensä haluamalta pohjalta. Komissio on puhunut asiasta laajemmin vihreässä kirjassa.
Lopuksi, herra puhemies, haluaisin puhua transitliikenteen tiemaksuista. Kuten jo aluksi huomautin, emme ole vielä täysin yhtä mieltä numeroista. Yksi tärkeimmistä asioista on niiden maksujen suuruus, joita aletaan soveltaa 1. tammikuuta 2005 lähtien. Parlamentti epäilemättä ymmärtää, että koska olemme vielä neuvottelemassa, en voi kertoa tarkemmin noudattamamme strategian yksityiskohtia. Parlamentti saa tilaisuuden ilmaista mielipiteensä asiasta, kun aletaan käsitellä unionin päätöstä sopimuksen ratifioinnista.
Olen muuten viitannut siihen, että Sveitsin nyt esittämiä maksuja ei voida vieläkään hyväksyä, ja neuvosto on tukenut näkemystäni täysin yksimielisesti. Tässä on kysymys 410 Sveitsin frangin maksusta 40 tonnin kuormaautolle jokaisesta kauttakulkuajosta Baselista Chiassoon. Koska Sveitsi on myöntänyt olevansa valmis tarvittavaan joustavuuteen, luotan siihen, että voimme aikanaan päästä sopimukseen.
Haluaisin lohduttaa herra Dell'Albaa, joka ihmetteli sitä, että tämän pöydän ääressä ei istu komissaari Kinnock. Komission on mahdotonta järjestää toimintaansa siten, että asiasta ensisijaisesti vastaava komissaari voisi aina vastata kaikkiin parlamentin esittämiin kysymyksiin. Lohdutukseksi haluaisin sanoa, että olen komissiossa vastuussa suhteistamme Sveitsiin.

Puhemies
Olen ottanut vastaan työjärjestyksen 40 artiklan 5 kohdan mukaiset päätöslauselmaesitykset.
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.

Yhteisön apu
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista mietinnöistä:
Goerensin laatima kehitys- ja yhteistyövaliokunnan mietintö (A4-0388/97) yhteisön avun tehokkuuden parantamisesta, -Fabra Vallésin laatima talousarvion valvontavaliokunnan mietintö (A4-0391/97) tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomuksesta n: o 2/97 Euroopan unionin antamasta humanitaarisesta avusta vuosina 1992-1995 (C40219/97).
Goerens
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, meille on tänään annettu tilaisuus panna piste tälle keskustelulle parlamentin mietinnöstä, joka koskee yhteisön avun tehokkuuden parantamista.
Kehitystyö muistuttaa meitä yhdestä kaikkein jaloimmista tehtävistä. Se ei kuitenkaan vapauta meitä tekemästä joitakin sääntöjä ja toiminnan perusperiaatteita. Ajattelen erityisesti välttämättömyyttä pyrkiä siihen, että yhteisön apu ja jäsenvaltioiden apu täydentävät toisiaan. Koska kehitys edellyttää erilaisia kehitysavun antajia, on kaikin keinoin yritettävä välttää kaksinkertainen työ. Koordinaation puutteella samalla alalla toimivien kehitysavun antajien kesken on vääjäämättä kielteisiä sivuvaikutuksia. Parempi yhteensovittaminen kaikkien kehitysavun antajien kesken, kehitysapupolitiikan eri välineiden sisäinen johdonmukaisuus sekä parempi näkyvyys eivät kuitenkaan ole itsetarkoituksia vaan pikemminkin keinoja, joilla useampia Euroopan kansalaisia saadaan omaksumaan ajatus, että Euroopan unionin ja kehitysmaiden välisiä yhteistyöponnisteluja on välttämätöntä jatkaa. Se on erityisen tärkeää juuri nyt, kun voimme havaita kehitystyöponnistelujen herpaantumista, mikä on sellainen kehityssuunta, joka ei missään tapauksessa saisi jättää meitä välinpitämättömiksi.
Asiaan on siis saatava parannus. Juuri siihen tällä mietinnöllä pyritään pohtimalla ensinnäkin käytettäviä mittausvälineitä ja toiseksi tehokkuuden arviointiperusteita. Missä suhteessa kehitysapu on tehokasta? OECD: n kehitysapukomitea vastaa siihen melko tyydyttävästi ehdottaen avun arviointiperusteiksi asianmukaisuutta, tehokkuutta, suorituskykyä, kehityksen vaikutuksia ja kestävyyttä.
Asianmukaisuus on ratkaistavien ongelmien ja ohjelmalle asetettujen tavoitteiden välinen suhde. Pyrkimys tehokkuuteen merkitsee kykyä päästä tavoitteisiin mahdollisimman pienillä kustannuksilla. Tehokkuutta mitataan saavutettujen tulosten ja edunsaajien tilanteen lisäksi myös yllättävien tulosten tai kielteisten sivuvaikutusten perusteella. Kehitysohjelman vaikutusten on oltava sekä kohtuullisen nopeita että pitkäaikaisia. Viimeinen peruste liittyy käynnistetyn kehityksen kestävyyteen ja perusteltavuuteen.
Herra puhemies, kaikista niistä kehitysohjelmien arvioinneista, joihin mietinnössäni viitataan, käy ilmi joitakin kiinnostavia suuntauksia ja erityisesti - mainitsen kolme esimerkkiä - se vaatimaton mutta myönteinen vaikutus, joka Euroopan unionin komission kehitystyöponnisteluilla on ollut vastaanottavien maiden talouden kasvuun, keskimääräisen eliniän lisääntymiseen terveyteen vaikuttavien tekijöiden parannuksen myötä, mikä on huomattavaa, ja kolmantena esimerkkinä se, että monet kehitysohjelmat eivät ole luonteeltaan kestäviä. Luettelo ei ole tyhjentävä, mutta valitsin joitakin esimerkkejä valaistakseni riittävästi arviointiyritysten jatkamisen välttämättömyyttä.
Arviointi antaa toisenkin opetuksen: projektikohtaiset mikroanalyysit ovat hyödyllisiä sikäli kuin ne tuovat esiin Euroopan yhteisön rahoittamia esimerkillisiä toteutuksia. On kuitenkin pakko todeta, että sektorikohtainen lähestyminen arvioinnissa on luotettavampaa, sillä silloin arvioidaan laajemmin kehitystyön tehokkuutta.
Näin ollen minusta olisi järkevää, että pohtisimme asiaa toiselta kannalta: onko olemassa Euroopan omaa erityistä kehitystyönäkemystä? Jos on, mikä se on? Toimet ihmisoikeuksien ja demokratian puolesta, joihin komissio jo nyt on ryhtynyt, eivät pelkästään anna toivottavaa suuntaa eurooppalaiselle kehitystyöpolitiikalle, vaan ne myös asettavat tavallaan kysymyksen avun myöntämisen ehdollisuudesta. Tämä sääntö nimittäin pätee myös julkisten ja kehitysasioiden hyvään hoitoon. Se on suuresti riippuvainen vallassa olevan poliittisen järjestelmän luonteesta, paikallisen hallinnon laadusta ja rehellisyydestä, kansan demokraattisen mobilisaation asteesta sekä noudatetun politiikan laadusta.
Herra puhemies, haluan säästää teidät yksityiskohdilta. Sitä paitsi ne kollegat, jotka aikovat käyttää puheenvuoron, ovat epäilemättä lukeneet mietinnön, jota kannatetaan ainakin siitä päätellen, etten ole nähnyt yhtään tarkistusta. En halua lopettaa luettelematta vielä joitakin johtopäätöksiä, jotka vaikuttavat erityisen kiinnostavilta. Niitä on kuusi.
Ensiksikin me pyydämme budjetointia Euroopan kehitysrahastosta, mikä on parlamentin vanha vaatimus mutta joka parantaa huomattavasti eurooppalaisen politiikan näkyvyyttä tällä alalla. Toiseksi meistä on välttämätöntä ottaa vaarin arvioinnista, jotta voimme vaikuttaa tuleviin ohjelmiin. Kolmanneksi komissiolta puuttuu työntekijäresursseja yhteistyöprojektien hoitamista ja hallintoa varten. Neljänneksi on vihdoinkin tunnustettava naisen ratkaiseva asema kehitysmaissa. Varsinkin kehitystyöohjelman puitteissa naisen tehtävä on hyvin tärkeä, vaikkapa vain naisen myönteinen vaikutus syntyvyyden säännöstelyssä. Viidenneksi keskustelujen tiivistäminen kansalaisjärjestöjen kanssa on osoittautunut välttämättömäksi. Herra Fabralla luullakseni on tilaisuus kertoa siitä meille enemmän.
Olemme pitkään keskustelleet sopivasta tilanteesta perustaa Euroopan yhteistyövirasto. Emme ole vielä valmiita siihen. Keskustelut komission kanssa ovat osoittaneet sopivaksi edetä välivaiheen kautta. Esitän sitä kirjallisessa mietinnössäni ja uskon, että näin löytynyt kompromissi on hyvä kompromissi. Sen avulla voimme laatia huomattavampia projekteja arvioinnin alalla, mikä minusta on välttämätöntä ja koko tämän mietinnön ydin.

Fabra Vallés
Arvoisa puhemies, aivan ensimmäiseksi haluan korostaa sitä, että kun puhutaan ECHOsta, puhutaan hyvin nuoresta organisaatiosta, joka on onnistunut hyvin lyhyessä ajassa hankkimaan loistavan maineen. ECHO perustettiin 1992, minkä vuoksi sillä on vasta viiden vuoden kokemus. Jo alusta lähtien ECHO on joutunut vastaamaan huomattaviin haasteisiin: Jugoslavian sota, Ruanda, Pohjois-Irakin pakolaiset, ja nämä ovat vain kolme esimerkkiä, jotka ovat edellyttäneet hyvin erityisiä toimia ilman että ECHOlla olisi ollut mahdollisuutta pitkään perehtymisjaksoon.
Tilintarkastustuomioistuin toteaa erityiskertomuksessaan, että tulos on ollut menestyksekäs. Näiden viiden olemassaolovuoden aikana ECHO on kerännyt merkittävän määrän kokemusta, joka takaa sen ykkösaseman muiden humanitaarisia asioita käsittelevien kansainvälisten järjestöjen keskuudessa.
Tämä ykkösasema näkyy myös luvuissa: vuonna 1996 ECHOn osuus kaikesta kansainvälisestä humanitaarisesta avusta oli yli 20 %. Jos tähän lukuun lisätään jäsenvaltioiden toimet, voimme todeta, että Euroopan unioni on selvästi maailman suurin rahoittaja. Euroopan unioni on myöntänyt lähes puolet maailmanlaajuisesta humanitaarisesta avusta, yli 1, 6 miljardia ecua vuonna 1996. Valitettavasti nämä pyrkimykset toteutetaan hyvin hajanaisesti. Tilintarkastustuomioistuin totesi, että yhteisön ja jäsenvaltioiden välisessä samoin kuin jäsenvaltioiden keskinäisessä koordinoinnissa ja yhteistyössä on puutteita. Tuloksena on se, että unionin ja jäsenvaltioiden pyrkimykset menevät usein hukkaan eikä niillä ole sitä vaikutusta, kuin niillä voisi ja pitäisi olla.
Tämän ongelman kohdalla korostuu tilintarkastustuomioistuimen ehdotuksen merkitys humanitaarisen avun peruskirjasta. Sellainen peruskirja voisi käynnistää keskustelun yhteisön ja jäsenvaltioiden välisen yhteistyön merkityksestä, samoin kuin niistä periaatteista, joita tämän yhteistyön pitäisi noudattaa.
Kaikki tämä on tärkeää ja välttämätöntä, sillä Amsterdamin sopimuksessa ei viitata millään lailla humanitaariseen apuun, mikä merkitsee sitä, että tällä hetkellä ei todellista perusasiakirjaa ole olemassa.
On lisättävä vielä, että ne toimet, joiden avulla tällainen peruskirja laaditaan, samoin kuin sen aikaan saama keskustelu, ovat aivan yhtä tärkeitä kuin tulos. Kansallisten parlamenttien pitäisi osallistua intensiivisesti tähän prosessiin. Esimerkiksi parlamenttien välisen konferenssin puitteissa.
Paljon laajemmin ajateltuna on tiedostettava se, että humanitaarista apua tarvitaan usein monitahoisten konfliktien synnyttämässä kriisissä. Nämä kriisit eivät puhkea äkillisesti ja odottamatta, kuten luonnonkatastrofit. Ne syntyvät ennemminkin poliittisista, taloudellisista ja etnisistä jännitteistä. Näihin kriiseihin ei yleensä voida reagoida riittävässä määrin nopealla ja pakostakin kohdennetulla hätäavulla.
Vain integroitu lähestymistapa, jossa poliittiset, taloudelliset, sotilaalliset ja humanitaariset toimet yhdistetään toisiinsa, voi taata tällaisten kriisien menestyksekkään käsittelyn. Humanitaarisen avun peruskirjalla voitaisiin lisätä tietoisuutta tästä ilmiöstä. Kaiken tämän perusteella toivomme, että komissio käyttäisi tehokkaasti aloiteoikeuttaan ja ehdottaisi niin neuvostolle kuin parlamentillekin tämän peruskirjan laatimista, josta on jo monet kerrat puhuttu. Sallinette minun korostaa sitä, että komissio on se, joka voi antaa asialle merkittävän poliittisen sysäyksen.
On myös joukko toisenlaisia toimia, joita odotamme komissiolta. Mainitsen niistä minun mielestäni kolme tärkeintä:
Ensimmäiseksi komission täytyisi siirtyä järjestelmällisesti yksittäisiin operaatioihin keskittyvästä kohdennetusta avunannosta pitemmän aikavälin ja konkreettiseen ohjelmakeskeiseen lähestymistapaan. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi komission yksiköiden olisi luotava strategisia suhteita avainkumppaneiden kanssa - kuten huomattavien kansalaisjärjestöjen ja YK: n kanssa - ja laatia ja toimeenpanna yhteinen kattava strategia yhä uudelleen ilmaantuvien ja monitahoisten hätätilanteiden varalle. Viittaan esimerkiksi Afrikan suurten järvien alueen tilanteeseen.
Toiseksi lähes 45 % ECHOn käyttöön asettamista rahoista menee kansalaisjärjestöille. Tilintarkastustuomioistuin on tehnyt tutkimuksen kansalaisjärjestöjen välityksellä jaetuista rahoista sen mukaan, mistä maasta nämä kansalaisjärjestöt ovat peräisin. Tutkimuksen tulos paljastaa merkittävän epätasapainon. Komission on työskenneltävä korjatakseen tätä epätasapainoa, sillä ranskalaiset ja belgialaiset kansalaisjärjestöt saivat huomattavia summia, kun esimerkiksi saksalaisten ja portugalilaisten kansalaisjärjestöjen osuuksia pitäisi suurentaa.
Kolmanneksi on tarpeen, että komissio perustaa kehitysohjelmiensa ECHOn, MEDAn, PHAREn ja TACISin arvioinnista vastaavan keskuksen. Keskuksen pitäisi huolehtia tulosten asianmukaisesta laaduntarkkailusta ja tulosten keskinäisestä verrattavuudesta ja parantaa sekä komission sisäistä että komission ja muiden kehitysapuinstituutioiden välistä kokemustenvaihtoa.
Tilintarkastustuomioistuimen avainsana arvioinnissa on riippumattomuus. Jotta riippumattomuus ja sen tuloksena syntyvä uskottavuus olisi todellista, tätä keskusta ei pitäisi sijoittaa pääosastojen yhteyteen.
Päätän jo puheenvuoroni, herra puhemies, ja ilmaisen tyytyväisyyteni siihen, että Goerensin mietinnössä pyydetään täsmälleen samoja asioita kuin minunkin mietinnössäni. Herra Goerens, onnittelen teitä mietintönne johdosta ja kiitän teitä, että olette antanut tukenne mielipiteelleni. Mikä on osoittautunut todeksi, on se, että jos kehitys- ja yhteistyövaliokunta sekä talousarvion valvontavaliokunta kokoontuisi useammin, olisi meillä paljon enemmän sanottavaa. Kaikki tämä saatiin aikaan tietenkin tilintarkastustuomioistuimen kertomuksiin tukeutuen.

Puhemies
Haluan ilmoittaa kollegoille, että koska keskustelu ajankohtaisista ja kiireellisistä aiheista alkaa klo 16.00, annan puheenvuoron vain kahdelle parlamentin jäsenelle, ja sen jälkeen keskustelu on keskeytettävä.

Plooij-Van Gorsel
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat ja arvoisa komissaari, haluan aluksi kiittää herra Goerensia hänen mietinnöstään ja erittäin tasapainoisesta päätöslauselmasta. Yhteisön kehitysavun tehokkuus jättää valitettavasti paljon toivomisen varaa. Vaikka länsimaat ovat vuosikausia antaneet apua, vähiten kehittyneiden maiden kansalaiset eivät kuitenkaan kykene huolehtimaan toimeentulostaan ja taloudellinen kasvu on vähäistä. Jotta kehitysavun tehokkuutta voitaisiin kaikin puolin parantaa, mielestäni tarvitaan välttämättä muutoksia kolmessa asiassa.
OECD on osoittanut, että naisten kouluttaminen on paras tapa auttaa vähiten kehittyneitä maita, eikä vähiten siksi, että naisten koulutustason ja yleisen syntyvyyden välillä näyttää vallitsevan käänteinen korrelaatio. Hyvät kollegat, voimme siis pysäyttää väestön räjähdysmäisen kasvun ja samalla vähentää köyhyyttä ja nälkää näissä maissa nimenomaan kouluttamalla naisia. Vähäisempi väestönkasvu on ainoa mahdollisuus päästä tästä noidankehästä. Vain siten voidaan luoda kestävää kehitystä. Tämä oli asia numero yksi.
Toiseksi myös tieto ja informaatio ovat merkittäviä kestävän kehityksen kannalta. Jotta maalle ja sen väestölle saataisiin aikaan riittävä perusta, paikalliset yliopistot ja tutkimuskeskukset on saatava mukaan siirtämään teknologiaa ja tietämystä.
Kolmanneksi investoinnit yksityisen sektorin yritystoimintaan erityisesti pienissä ja keskisuurissa yrityksissä sekä markkinamekanismien parempi kehittäminen ovat oleellisen tärkeitä asioita taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen kannalta. Naiset on otettava tässä myös huomioon potentiaalisina yrittäjinä. Olen ymmärtänyt, että myös kansainväliset pankit toimivat tällä hetkellä sen hyväksi, että aloitteita kehitellään edelleen. Toivon, että Eurooppa ei jää asiassa jälkijunaan.

Carlotti
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, arvoisat kollegat, tämä keskustelu antaa meille tilaisuuden todeta, miten komissio ennennäkemättömällä tavalla on onnistunut antamaan apua aina vain vaikeammille kriisialueille suhteellisen rajallisin keinoin, ja miten jäsenvaltiot puolestaan irrottautuvat vähitellen vastuusta ja antavat yhä suuremman paineen kohdistua yhteisöön.
Olemme myös voineet havaita, miten huomattava edistys Euroopan yhteisöjen humanitaarisen avun toimisto (ECHO) on ollut humanitaarisen avun hallinnassa. Se tunnustetaan kaikkialla, myös tilintarkastustuomioistuimen tarkassa, järjestelmällisessä ja erittäin hyvin tehdyssä kertomuksessa. Ja koska mainitsin tämän kertomuksen, saanen korostaa, että sen perusteella komission antaman avun hallintaan ei liity minkäänlaista petosta tai vakavaa virhettä.
Useimmissa Euroopan unionin maissa ilmenevien sosiaalisten vaikeuksien takia maat vetäytyvät kuoreensa, ja yleinen mielipide on niissä aina vain pikkutarkempi. Meidän on siis ehdottomasti sovellettava apumme tarkasti ja tehtävä siitä mahdollisimman tehokasta. Se on koko Goerensin mietinnön ajatus, ja minä yhdyn siihen täysin.
Mitä tulee Fabra-Vallésin mietintöön ja tilintarkastustuomioistuimen kertomukseen, käytettävissä olevan ajan vuoksi voin vain tehdä joitakin huomautuksia. Ensinnäkin avoimuuden lisäämisestä tulee hyvin kiireellinen asia komissiolle. On yksinkertaistettava sisäisiä menettelyjä, lisättävä kehitystyöpolitiikan välineiden johdonmukaisuutta. Lisäksi on välttämätöntä päästä toisiaan täydentävään apuun - muistutamme siitä lakkaamatta - jäsenvaltioiden ja YK: n välilllä. Euroopan unioni ei voi tyytyä olemaan päärahoittaja. Meidän tehtävänämme on saada äänemme kuuluviin kansainvälisellä näyttämöllä, ja neuvoston ja komission on tehtävä päätöksensä.
Tästä syystä me tarvitsemme maailmanlaajuisen strategian, väitetään. Meille ehdotetaan humanitaarisen avun peruskirjaa, joka minusta on älyllisesti kiinnostava ajatus. Mutta paitsi että sen juridinen asema olisi epäselvä, uskon, että neuvoston astukset ja komission tiedonanto vuodelta 1996 muodostavat yhdenmukaisen järjestelmän.
Lopuksi minusta olisi parempi, että komissio sitoutuisi käynnistämään todellisen keskustelun ECHOn tehtävästä tulevaisuudessa, suhteesta kaikkiin yhteistyökumppaneihin ja erityisesti kansalaisjärjestöihin, ja siitä, miten humanitaarinen apu järjestetään uudelleen tämän keskustelun tulosten mukaisesti. Velvoitan komission ottamaan Euroopan parlamentin siihen täysin mukaan, koska meillä on paljon sanottavaa.

Puhemies
Keskeytämme nyt keskustelun, ja sitä jatketaan klo 18.00.

Keskustelu ajankohtaisista ja kiireellisistä aiheista
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana keskustelu ajankohtaisista ja kiireellisistä aiheista.

Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista päätöslauselmaesityksistä:
B4-0056/98 Bertens ELDR-ryhmän puolesta Meksikon tilanteesta; -B4-0057/98 Salafranca, Galeote Quecedo, Soulier ja De Esteban Martín PPE-ryhmän puolesta 46 alkuperäisväestöön kuuluvan maatyöläisen murhasta Chiapasissa Meksikossa; -B4-0066/98 Karamanou, Newens ja Cabezón Alonso PSE-ryhmän puolesta Chiapasin tilanteesta; -B4-0073/98 González Triviño, Novo Belenguer, Hory ja Dell'Alba ARE-ryhmän puolesta Chiapasin tilanteesta; -B4-0085/98 Carnero González, Wurtz, Manisco, González Àlvarez, Novo, Pailler, Alavanos, Svensson, Ephremidis ja Seppänen GUE/NGL-ryhmän puolesta Chiapasin tilanteesta (Meksiko); -B4-0095/98 Kreissl-Dörfler, Tamino, Ripa di Meana ja Orlando V-ryhmän puolesta Chiapasin tilanteesta (Meksiko).
Salafranca Sánchez-Neyra
Arvoisa puhemies, ihmisoikeuksista puhuttaessa ei jää tilaa eri vaihtoehdoille, ja kun puhutaan konkreettisesti oikeudesta elämään, jota ei koskaan saada takaisin, kun se on kerran menetetty, te tiedätte, herra puhemies, että maltillisuudesta tulee pahe, kun siitä ei suostuta tinkimään. Sen vuoksi on tärkeää, että parlamentti - sanoin tämän 24. joulukuuta, toistin sen 6. tammikuuta ulkoasiainvaliokunnassa, sen jälkeen esitin asian uudelleen puolueryhmälleni ja tänään otan asian taas puheeksi täysistunnossa - tämän parlamentin on korotettava äänensä ja tuomittava jyrkästi ja hyssyttelemättä koko maailman julkista mielipidettä ravistellut teurastus.
Tämän barbaarisen teon ehdottoman tuomitsemisen ja uhrien perheille osoittamansa solidaarisuuden lisäksi tämän parlamentin on tuomittava kaikki ihmisoikeuksien loukkaamisen ja väkivallan muodot, huolimatta siitä, kuka on vastuussa näistä rikollisista teoista.
Presidentti Zedillon johtama Meksiko on keskellä monimutkaista ja päättymätöntä uudistusprosessia. Monet asiat ovat muuttuneet tässä maassa 6. kesäkuuta pidetyn äänestyksen jälkeen, mutta jotkin asiat eivät ole juurikaan muuttuneet: väkivalta, turvattomuus ja rankaisematta jättäminen.
On totta, että niillä toimilla, joihin hallitus on ryhtynyt - Actealin teurastuksen tai Ocosingon tapahtumien yhteydessä - yritetään säilyttää maan luottamus ja uskottavuus oikeusvaltion ja lain sallimissa rajoissa, jonka edessä kaikkien on oltava tasavertaisia alkaen hallituksesta ja päättyen viimeisimpään kansalaiseen.
Tämä ei kuitenkaan riitä, herra puhemies. Ei riitä, että ryhdytään toimenpiteisiin, sillä ihmishengen menetystä, yhtä ainoaa ihmishengen menetystä, ei voida korvata. Näitä toimia ei tulisi pitää poikkeuksellisina, sillä ne noudattavat minkä tahansa oikeusvaltion normaalia käytäntöä.
Kun vapautta loukataan - sen pitäisi alkaa siitä, että kunnioitetaan oikeutta elämään - on lakia noudatettava tiukasti, herra puhemies. Sen vuoksi tämä parlamentti pyytää päätöslauselmallaan, että hallitus - jolle kuuluu ensisijainen vastuu valvoa kansalaistensa turvallisuutta - ryhtyy kaikkiin mahdollisiin toimenpiteisiin, etteivät näin valitettavat ja murheelliset tapahtumat pääse toistumaan.
Parlamentti toistaa sen ajatuksen, että keskustelu ja väkivallan kitkeminen, kaikenlaisen väkivallan, ovat paras keino - paremmin sanottuna ainoa keino - päästä konfliktissa kestävään ratkaisuun ja saavuttaa oikeudenmukainen ja pysyvä rauha kaikille.

Bertens
Arvoisa puhemies, muutoksen tuulet Meksikossa demokratian ja avoimuuden suuntaan eivät ole vielä vaikuttaneet millään tavalla tai eivät ainakaan riittävästi Chiapasin tilanteeseen. 45 intiaanin tappaminen joulukuun lopussa ja siitä lähtien jatkuneet ongelmat osoittavat, että puolisotilaallisten joukkojen toiminnan ja rankaisemattomuuden ongelmia ei ole vielä ratkaistu. Sisäministerin ja Chipasin kuvernöörin katoaminen maisemista on hyvä asia, mutta enemmän pitäisi tehdä viranomaisten ja armeijan osuuden selvittämiseksi.
Koska puolisotilaallisten joukkojen ja poliittisten piirien suhteista on havaittavissa merkkejä, hallituksen pitäisi olla hyvin valppaana ja toimia siten, että näitä puolisotilaallisia joukkoja ja syyllisiä rangaistaisiin. Merkkinä hyvästä tahdosta Meksikon pitää myös hyväksyä YK: n ihmisoikeuskomissaarin toimiston perustaminen. Me olemme esittäneet päätöslauselmaan sellaista tarkistusta. Meksikon hallituksella on velvollisuus hyväksyä toimiston perustaminen hiljattain unionin ja Meksikon välillä solmitun sopimuksen perusteella.
Lopuksi, herra puhemies, vielä yksi huomio Chiapasin tilanteesta. San Andrésin sopimusta on noudatettava, ja vuoropuhelu EZLN: n, zapatistien ja hallituksen välillä on käynnistettävä uudelleen. Sotilaallista ratkaisua ei ole, ja sellainen uhkaisi koko maan vakautta. Tämä vuoksi vuonna 1996 keskeytynyt vuoropuhelu on käynnistettävä uudelleen, jotta saataisiin aikaan kestävä poliittinen ratkaisu.

Cabezón Alonso
Arvoisa puhemies, 45 puolustuskyvyttömän ihmisen kuolema - suurin osa heistä oli naisia ja lapsia - meksikolaisessa Actealin kylässä 22. joulukuuta toi jälleen meidän eteemme Meksikon, jonka räikeimmät ristiriidat ilmenevät Chiapasin osavaltiossa, missä Meksikon varakas ja Meksikon syvä, köyhä ja eriarvoinen kansanosa elävät epäsovussa.
Tuomitsen varauksetta tämän äärimmäisen vakavan tapahtuman ja osoitan solidaarisuuttani uhreja ja heidän perheitään kohtaan.
Chiapasin osavaltion todellisuutta on analysoitava vilpittömästi ja täsmällisesti. Chiapasin tapahtumia ei voida sivuuttaa vain hätäisellä ja pelkistetyllä analyysillä tai käyttämällä länsimaisia parametreja, sillä tämä voi johtaa erittäin vakaviin virheisiin.
Toivoisin, että kieltämällä väkivallan käytön poliittisena välineenä presidentti Zedillo ja hänen hallituksensa löytäisivät ratkaisun Chiapasin konfliktiin ja niihin kulttuurisiin, sosiaalisiin, taloudellisiin ja poliittisiin syihin, jotka ovat tämän konfliktin taustalla; että oikeusministeriö huolehtii tutkimusten avoimuudesta, kunnes tapahtumat on täydellisesti selvitetty, ja siitä, että niistä myös rangaistaan; että Meksikon poliittiset puolueet pyrkivät pääsemään sopimukseen toimintasuunnitelmista ja antavat alkuperäisväestön autonomialle yleisen oikeudellisen määritelmän, joka olisi tärkeä edistysaskel San Andrésin sopimusten osittaisessa toimeenpanemisessa; että puolisotilaalliset joukot poistetaan Chiapasista ja että zapatisti-kapinallisten annetaan osallistua - parempi nyt ennen kuin on liian myöhäistä - Meksikon poliittiseen elämään siviilijärjestönä; että komissio tukee Meksikon liittovaltion viranomaisten kanssa asuinsijoiltaan siirtymään joutuneiden Chiapasin asukkaiden auttamiseksi toimeenpantuja hätäapuohjelmia.
Myönnän Meksikon armeijan merkityksen puolisotilaallisten joukkojen aseidenriisuntaprosessissa ja sen aktiivisuuden asuinsijoiltaan siirtymään joutuneiden auttamisessa; mutta kaikkia toimia on tehostettava, jotta aseelliset yhteydenotot Meksikon armeijan ja zapatisti-kapinallisten välillä voitaisiin ehkäistä.
Jos tämä yhteenotto valitettavasti kuitenkin tapahtuisi, sen seurauksia voisi vain arvailla. Tällä hetkellä on tärkeää pelastaa se vaikea rauhan ja ratkaisujen palapeli, joka halutaan ja joka täytyy koota. Syyttävän sormen sijaan meksikolaisen yhteiskunnan on pystyttävä näkemään Euroopan unioni myös lojaalina liittolaisena, jonka kanssa se voi yhdessä työskennellä konfliktien ratkaisemiseksi.
Päätöslauselmalla, jonka haluamme tänään hyväksyä, tuemme vaatimattomasti tätä liittoa, jonka kautta voimme jakaa ongelmat ja niiden ratkaisut.

Hory
Arvoisa puhemies, jättäessämme tämän päätöslauselmaesityksen oli vielä ehkä olemassa epäilys siitä, ovatko Meksikon viranomaiset vastuussa Actealin joukkomurhasta.
Enää ei ole mitään epäilystä, nyt on osoittautunut, että paikalliset viranomaiset olivat ainakin tietoisia joukkoteurastuksen valmisteluista 21. joulukuuta lähtien ja että heillä oli tietoa vallankumouksellisen institutionaalisen puolueen jäsenten ja poliisien sekaantumisesta näihin valmisteluihin.
Sen sijaan että hillitsisivät joukkomurhan aiheuttamaa kiihtymystä, joka sai 100 000 mielenosoittajaa Méxicon kaduille, Meksikon vallanpitäjät jatkavat sitkeästi torjunnan tiellä, ja poliisi on jälleen tappanut yhden intiaaninaisen.
Tästä syystä olen sitä mieltä, että parlamentin on tartuttava tähän kysymykseen, ja vaikka meitä on paljon, jotka emme tunne samaa romanttista viehtymystä zapatisti-liikkeen vasemmistolaisia arkaismeja kohtaan kuin jotkut, parlamentin on tuomittava voimakkaasti Meksikon vallanpitäjät ja kehotettava näitä aloittamaan vihdoinkin keskustelu lukuisista varsinkin maahan liittyvistä ongelmista, jotka ovat tulleet esille Chiapasissa.

Carnero González
Arvoisa puhemies, Actealissa tapahtunut kammottava veriteko ja sen jälkeiset tapahtumat, tuovat korostetusti esiin ne vakavat ongelmat, joita Meksikon demokratian siirtymävaihe on käymässä läpi. Ne ovat myös todisteena maassa tapahtuvista ihmisoikeuksien loukkauksista ja tietysti myös Chiapasin osavaltion räjähdysalttiista tilanteesta.
Euroopan on tuettava Meksikon kehitystä valtioksi, joka kunnioittaa täydellisesti ihmisoikeuksia, ja tätä meidän on myös ennen kaikkea vaadittava presidentti Ernesto Zedillolta ja hänen hallitukseltaan. Meidän on pyydettävä Meksikon viranomaisilta, että Actealin joukkomurhaan syyllistyneet pidätetään ja tuomitaan; että puolisotilaalliset joukot, joiden oli havaittu toimivan Chiapasissa ennen Actealissa tapahtunutta rikosta, riisutaan aseista ja hajotetaan; että sotilaalliset operaatiot Chiapasissa lopetetaan ja että armeija vetäytyy sieltä; että San Andrésin sopimuksia noudatetaan ja että todellinen keskustelu zapatisti-armeijan kanssa käynnistetään; että ihmisoikeuksia kunnioitetaan ja että demokratisoiminen toteutetaan viimeistä piirtoa myöten. Tämä demokratisoiminen sai merkittävän sysäyksen eteenpäin, kun Cuauhtemoc Cárdenas valittiin puhtaalla äänestyksellä México D.F: n kuvernööriksi.
Olen varma, että näin olemme samaa mieltä siitä, mitä valtaosa meksikolaisista vaatii - ja tuhannet ja tuhannet kansalaiset ovat esittäneet vaatimuksiaan kaupunkiensa kaduilla - samoin kuin suurin osa eurooppalaisista. Meidän kansalaisemme eivät halua Meksikossa käytettävän hyödyttömiä toimenpiteitä, he haluavat selkeyttä. Tätä samaa selkeyttä meidän on pyydettävä myös parlamentilta, neuvostolta ja komissiolta, ja meidän on pyydettävä, että Meksikon ihmisoikeuksien kunnioittamista seurataan kansainvälisellä tasolla ja että komissio tiedottaa meille tästä asiasta järjestelmällisesti ja säännöllisesti. Kauniit sanat eivät riitä; sanojen on perustuttava tosiasioihin, ja jos haluamme, että kaikki vaatimukset täytetään, on meidän sovellettava käytössämme olevia keinoja.
Tämän vuoksi päätöslauselmassamme pyydetään, että parlamentti lykkäisi viime joulukuussa Meksikon ja Euroopan unionin välillä allekirjoitetun kahdenkeskisen sopimuksen ratifioimista, kunnes presidentti Zedillo suostuu aiemmin esitettyihin vaatimuksiin, ja samanlaista toimenpidettä meidän olisi mielestäni pyydettävä myös kansallisilta parlamenteilta.

Tamino
Arvoisa puhemies, haluaisin ilmaista uhreille kuuluvan osanottoni ja lisäksi syvän huolestuneisuuteni Chiapasissa tapahtuvista ja jo tapahtuneista väkivaltaisuuksista, joissa paikallisviranomaisten tukemat puolisotilaalliset joukot terrorisoivat ja murhaavat joukoittain intiaaniväestöä.
Tässä yhteydessä on ehkä hyödyllistä lukea Amnesty Internationalin vahvistus asiasta: välikohtaukset osoittavat, että on aloitettava mahdollisimman pian julkinen, perinpohjainen ja riippumaton tutkimus näiden puolisotilaallisten joukkojen syntymisestä, jotka lukuisten lähteiden mukaan toimivat puolustusvoimien, paikallisten viranomaisten ja Meksikossa vallassa olevaan perustuslailliseen vallankumouspuolueeseen sidoksissa olevien poliitikkojen tukemina.
Tämän vuoksi uskon olevan selvää, että toivottua rauhaa Chiapasissa ei voida saavuttaa, mikäli Meksikon hallitus ei sanoudu selvästi irti niiden puolisotilaallisten joukkojen toiminnasta, joita se on tähän asti laajalti käyttänyt. Rauhaa ei voida saavuttaa, ellei ihmisoikeuksia palauteta.
Näiden syiden takia me vihreät tuemmekin yhteistä päätöslauselmaa ja katsomme välttämättömäksi viitata Meksikon ja Euroopan unionin kahdenvälisen sopimuksen demokratialausekkeeseen ja lykätä kauppasopimuksen allekirjoittamista.

Newens
Arvoisa puhemies, 45 ihmisen tunteeton teurastus Actealissa Chiapasin osavaltiossa Meksikossa on järkyttänyt ihmisoikeustyöntekijöitä ympäri maailmaa. Tämä päätöslauselma heijastaa hyvin laajalle levinnyttä raivostuneisuutta. Meksikon presidentin ripeä verilöylyn tuomitseminen ja toimet teosta vastuullisten löytämiseksi ja heidän saattamiseksi oikeuden eteen ovat myönteisiä, kuten päätöslauselmassa todetaan. Meksikon viranomaisten täytyy kuitenkin tunnustaa se, että kaikki järjestelmän puutteet, joiden vuoksi syylliset välttyvät tuomiolta, turmelisivat pahoin heidän mainettaan.
Aikaisemmin meksikolaiset ovat kärsineet valitettavia ihmisoikeusloukkauksia ilman, että syylliset on saatu kiinni tai että heitä on rangaistu. Tässä tapauksessa on kuitenkin elintärkeää, että niiden, jotka tekivät tämän tyrmistyttävän rikoksen, ei anneta välttyä tekojensa seurauksista. Meksikon hallituksen täytyy lisäksi uudistaa antamansa lupaus pyrkimyksestä rauhanomaiseen ratkaisuun sen ja zapatistien kansallisen vapautusjärjestön EZNL: n välisessä konfliktissa. Meidän täytyy kannustaa vahvasti kumpaakin osapuolta uudistamaan ponnistelunsa, jotta San Andrésin sopimuksien tavoitteet voitaisiin saavuttaa kokonaisuudessaan ilman, että kärsitään lisää loukkaantumisia tai menetetään useampia ihmishenkiä, ja jotta osapuolet tapaisivat onnistumisen toivossa tämän tavoitteen saavuttamiseksi, tapahtui mitä tahansa.
Jos joulukuun 22. päivän kammottavat tapahtumat sysäävät vastuuasemassa olevia henkilöitä ryhtymään tarvittaviin toimiin, ei ainoastaan konfliktin ratkaisemiseksi vaan myös zapatistien kapinan taustalla olevien ongelmien eli köyhyyden, riiston ja syrjinnän poistamiseksi, Actealin uhrit eivät kuolleet turhaan. Tässä vaiheessa en usko, että meidän pitäisi pyrkiä vaikeuttamaan EU: n ja Meksikon välistä vuoden 1997 joulukuussa solmittua sopimusta, johon ihmisoikeuskysymys kuuluu, sillä Meksikon hallitus on ryhtynyt toimiin tähän verilöylyyn liittyvien kysymysten vuoksi. On kuitenkin väistämätöntä, että jos ihmisoikeusloukkaukset lisääntyvät tai jos niihin ei puututa, emme voi vastustaa paljon tiukempaa linjaa tulevaisuudessa.

Wurtz
Arvoisa puhemies, koska olen ollut Chiapasissa ja ylläpitänyt suhteita sinne niin zapatisti-militantteihin kuin moniin edistysmielisiin meksikolaisiinkin, voin todistaa, että San Andrésin sopimukset helmikuulta 1996 herättivät toivoa.
Alkuperäiskansojen kulttuuri piti tunnustaa olennaiseksi osaksi Meksikon moninaisuutta ja niiden osallistuminen maan poliittiseen elämään piti taata. Olen vakuuttunut siitä, että näiden sopimusten kunnioittamatta jättäminen on perimmäinen syy Chiapasin tilanteen dramaattiseen huononemiseen.
Nyt on tapahtunut pahin, mitä voitiin pelätä, Actealin joukkomurha, jossa 22. joulukuuta kuoli 45 ihmistä. Se on vakava syytös niitä kohtaan, jotka valtion huipulla sietävät näitä puolisotilaallisia ryhmiä, ja vielä suuremmalla syyllä PRI: n paikallisia johtajia vastaan, jotka antavat murhaajille suoran tukensa. Valitettavasti ei voida sulkea pois sitä mahdollisuutta, että maan johtajat olisivat harkitusti antaneet tilanteen tulehtua voidakseen eristää zapatistit tai saada heidät tekemään virheen, jotta paluu sotilaalliseen vaihtoehtoon olisi oikeutettu.
Tässä yhteydessä haluan tuoda viestinä monien Chiapasin ja yleensäkin Meksikon merkkihenkilöiden nimenomaisen pyynnön eli sen, että Euroopan unionin ja Meksikon välillä 8. joulukuuta solmittu kumppanuus- ja yhteistyösopimus tilapäisesti peruutetaan, jotta maan viranomaiset saadaan hajottamaan nämä puolisotilaalliset ryhmät, tuomitsemaan murhaajat, vetämään Meksikon armeijan pois alkuasukasalueilta ja yleisemminkin kunnioittamaan sitoumuksia, toisin sanoen panemaan täytäntöön San Andrésin sopimukset, jotta Chiapasin väestö voi lopultakin nauttia rauhasta, oikeudesta ja demokratiasta.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, Euroopan komissio jakaa luonnollisesti sen kauhun ja tyrmistyksen, jota 45 ihmisen murha Actealin kylässä Meksikon Chiapasin osavaltiossa on herättänyt. Samalla toivo päästä Chiapasin konfliktissa rauhanomaiseen ratkaisuun on vähentynyt, mutta me emme voi tietenkään alistua tilanteeseen.
Euroopan komissio on 22. joulukuuta lähettänyt Luxemburgin puheenjohtajakauden aikana Meksikon viranomaisille virallisen tiedonannon, jossa kehotettiin välittömästi aloittamaan tutkimukset verilöylyn syyllisten löytämiseksi ja heidän saamisekseen oikeuden eteen. Euroopan unioni on myös viitannut siihen, että Euroopan unioni ja Meksiko ovat sitoutuneet 8. joulukuuta Brysselissä allekirjoittamassaan sopimuksessa kunnioittamaan varauksitta ihmisoikeuksia ja demokratian periaatteita.
Komissio on samalla saanut tiedon presidentti Zedillon lupauksesta, että liittovaltion tasolla ryhdytään kaikkiin tarpeellisiin toimiin murhaajien löytämiseksi ja rankaisemiseksi ja että mahdollisuuksia konfliktin rauhanomaiseksi ratkaisemiseksi aletaan pohtia tehokkaammin. Tämä lupaus on pidetty. Sisäministeri on eronnut. Presidentti on antanut tutkimusten johtamisen Meksikon ylimmän syyttäjän henkilökohtaiseksi tehtäväksi. Chiapasin osavaltion kuvernööri on erotettu virastaan, ja joukko ihmisiä, joiden epäillään olevan osallisia verilöylyn toimeenpanoon, on välittömästi pidätetty.
Komissio on puhunut aikaisemmin ja puhuu edelleenkin rauhanomaisen ratkaisun puolesta, joka pitää saada aikaan hallituksen ja EZLN: n neuvottelujen tuloksena. Me seuraamme jatkuvasti Chiapasin tilannetta erityisen tarkasti. Meksikossa oleva valtuuskuntamme ilmoittaa kaikesta tapahtuvasta kehityksestä ja pitää säännöllisesti yhteyttä kaikkiin asianosaisiin. Komissio välittää arvoisille parlamentin jäsenille kaikki tähän asiaan liittyvät tärkeät tiedot.

Puhemies
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 17.30.

Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista päätöslauselmaesityksistä:
B4-0033/98 Bertens ELDR-ryhmän puolesta aseviennin valvontatoimista; -B4-0058/98 Oostlander ja Oomen-Ruijten PPE-ryhmän puolesta aseviennin valvontatoimista; -B4-0064/98 Titley, Swoboda ja Wiersma PSE-ryhmän puolesta asevientiä koskevasta Euroopan menettelysäännöstä; -B4-0081/98 Lalumière ARE-ryhmän puolesta asevientiä koskevasta menettelysäännöstä; -B4-0086/98 Wurtz, Jové Peres, Alavanos, Ribeiro ja Papayannakis GUE/NGL-ryhmän puolesta aseviennin valvontatoimista; -B4-0104/98 Hautala, Telkämper, McKenna, Gahrton ja Schroedter V-ryhmän puolesta asevientiä koskevasta Euroopan menettelysäännöstä.
Titley
Kiitoksia, arvoisa puhemies. Sosiaalidemokraattinen ryhmä suhtautuu erittäin myönteisesti puheenjohtajamaan Yhdistyneen kuningaskunnan tekemään aloitteeseen asevientiä koskevien menettelysääntöjen määrittämisestä. Uskomme tämän olevan keskeistä tulevaisuudessa, sillä ei ole oikeasti mahdollista sopia yhteisestä kriisien hallintaan ja konfliktien ehkäisyyn tähtäävästä ulko- ja turvallisuuspolitiikasta samalla, kun suuret yritykset aseistavat juuri epävakaisuutta aiheuttavia maita.
Se on keskeistä myös puolustusteollisuudelle, sillä menettelysääntöjen puute viivästyttää vahvistumista, jota teollisuus tarvitsee ja joka vähentäisi sen riippuvuutta viennistä, kuten huomautin mietinnössäni tälle parlamentille muutama kuukausi sitten.
Tässä keskustelussa emme saa antaa parhaan olla hyvän vihollinen. Meidän täytyy keskittyä kahteen keskeiseen periaatteeseen. Ensiksi tarvitsemme selkeät ja yhteisesti sovitut periaatteet tälle alalle. Se tarkoittaisi sitä, että pitäisi erotella aseiden myynti maihin, jotka käyttäisivät niitä ihmisoikeuksien väärinkäytöksiin, ja aseiden myynti maihin, joilla saattaa olla hämärä tausta mutta joilla on kuitenkin oikeutettu huoli ulkoisesta turvallisuudesta. Valitettavasti käsiteltävänä olevissa päätöslauselmissa ei tehdä riittävää eroa näiden kahden kysymyksen välillä.
Toinen kysymys, jota meidän täytyy käsitellä, on se, että mitään toisen selän takana toimimista ei saa esiintyä. Kun jokin maa päättää näiden periaatteiden mukaisesti olla viemättä aseita, minkään muun maan ei pitäisi voida tehdä kauppaa itse ja vähentää siten periaatteen arvoa.
Meidän täytyy myös tunnustaa, että menettelysääntöjen tehokkaaseen toimivuuteen liittyy vielä kolme keskeistä kysymystä. Ensiksi on tarpeen suurin mahdollinen avoimuus, eli neuvoston täytyy tiedottaa tekemisistään ja antaa Euroopan parlamentille mahdollisuus kommentoida niitä. Toiseksi, erityisesti Amsterdamin sopimuksella vahvistetun poliisiyhteistyön valossa, tarvitsemme tuoreen aloitteen laittoman asemyynnin lopettamiseksi. Kolmanneksi meidän täytyy vahvistaa ponnistelujamme tehdäksemme näistä kansainväliset menettelysäännöt, eikä vain eurooppalaiset menettelysäännöt.

Bertens
Herra puhemies, me liberaalit olemme hyvin tyytyväisiä Ison-Britannian puheenjohtajana tekemään aloitteeseen siitä, että asevientiä koskevia yhteisöjen kriteereitä kiristettäisiin. Puheenjohtajamaa IsoBritannia on esittänyt tiettyjä menettelysääntöjä, mutta ne eivät saa olla mikään heikko kompromissi. Me emme tee mitään menettelysäännöillä, jotka eivät sido. On saatava aikaan sitovia ja valvottavissa olevia sopimuksia.
Kahdenväliset sopimukset eivät ole ratkaisu, koska ne tarjoavat liian paljon mahdollisuuksia salakaupalle. Jotta päästäisiin tehokkaisiin neuvotteluihin, jäsenvaltioiden on tehtävä sisäisiä järjestelyjä niin, että asevientiluvista tulee julkisia ja että niitä valvotaan parlamentaarisesti.
YK: n rekisteri asekaupasta on tärkeä väline asetoimitusten maailmanlaajuisen avoimuuden parantamiseksi. Tämän vuoksi on otettava käyttöön uusi kriteeri, joka kieltää aseiden viennin sellaisiin maihin, jotka eivät täytä YK: n rekisterin määritelmiä. Me liberaalit kannatamme siinä tapauksessa myös vihreän ryhmän esittämiä tarkistuksia.

Fabra Vallés
Arvoisa puhemies, Euroopan kansanpuolueen ryhmä on sitä mieltä, että aseiden vientiä rajoittavat menettelysäännöt ovat edistysaskel ja että ennen kaikkea niitä on pidettävä välttämättöminä, jos haluamme rakentaa tehokkaan yhteisen ulko-ja turvallisuuspolitiikan PESCin.
Sotaa käyviin ja ihmisoikeuksia polkeviin maihin sekä epävakaille alueille kohdistuvan aseviennin sääntelyllä ja valvonnalla voimme puuttua ongelmiin epäsuorasti ja estää konfliktien lisääntymistä näillä alueilla. Lisäksi, jos meillä on selkeät menettelysäännöt, jotka eivät sisällä tulkinnanvaraisuuksia ja jotka rajoittavat niiden asetyyppien ja tekniikoiden määrää, joiden vienti on sallittua, ja jos muut viejämaat sitoutuvat niihin - unohtamatta yhtiöitä ja muita asekauppaa harjoittavia maita - olemme ottaneet merkittävän askeleen eteenpäin. Olisi hyvä, että neuvosto tiedottaisi meitä menettelysääntöjen laatimisen lisäksi myös niiden noudattamisesta.

Pradier
Arvoisa puhemies, aseiden valmistus, myynti ja vienti ovat toimia, joilla ei koskaan ole ollut kovin hyvää mainetta mutta jotka kuitenkin tuottavat hyvin merkittäviä voittoja toimien harjoittajille. Aseet ovat myös teollisuuden ala, jolla on tietty poliittinen painoarvo ja jolla työpaikat ovat pysyviä, mikä ei näinä aikoina ole merkityksetöntä.
Menettelysääntöjen ottaminen käyttöön unionin piirissä on siis välttämätöntä. Niiden laajentaminen aktiivisesti muita maita koskeviksi on myös välttämätöntä, mutta haluaisin kiinnittää huomionne sen materiaalin luetteloon, josta nyt on kyse. On totta, että raskaiden panssariajoneuvojen, yliäänipommikoneiden tai teknisesti hyvin kehittyneiden laitteiden on oltava mukana luettelossa, mutta on pidettävä mielessä, että ne aseet, joilla tapetaan eniten, varsinkin maissa, joissa olot ovat epävakaat, ovat pienikaliiberisia aseita, automaattiaseita tai käsiaseita. Nämä aseet niittävät talonpoikia, mielenosoittajia ja opposition edustajia paljon useammin kuin ydinkäyttöisen lentotukialuksen raskas tykistö.
Myöntäkäämme joka tapauksessa, että nämä aseet on ennemmin tai myöhemmin otettava mukaan menettelysääntöihin.

Schroedter
Arvoisa puhemies, pidämme hyvänä puheenjohtajamaa Ison-Britannian aloitetta ryhtyä asiassa toimiin ja ottaa tämä ratkaiseva kysymys viimeinkin asialistalle. On luonnollisesti välttämätöntä, että Euroopan parlamentti otetaan mukaan asian käsittelyyn; silloin sen on tosin myös tehtävä asiaa edistäviä ehdotuksia ja ajettava niitä eteenpäin. Sen vuoksi haluaisin, että Euroopan parlamentti keskittyisi alan tämänhetkiseen kehitykseen ja kriisitilanteisiin, ja niissähän nimenomaan kevyet ja pienet aseet ovat keskeisessä asemassa; siten niitä ei voida suoralta kädeltä sulkea pois, vaan myös ne on otettava mukaan käsittelyyn. Jokainen konfliktialueilla oleskeleva tietää, mikä merkitys tällä asialla on.
Varusteluyhteistyö edellyttää erityisen huomion kiinnittämistä teknologioihin, joille on olemassa kahtalainen käyttötarkoitus. Mielestäni myös tämä liittyy asiaan. Olen iloinen siitä, että myös ehdotuksemme yhdeksännen ehdon lisäämisestä, joka koskee asetoimitusten lopettamista sellaisiin maihin, jotka eivät liity mukaan YK: n aserekisteriin, otetaan huomioon. Tällainen säännöstö on tietenkin toteutettava myös käytännössä. Se merkitsee, että asekaupan on oltava kansallisten hallitusten valvonnassa.

Thors
Arvoisa puhemies, minäkin pidän myönteisenä ehdotusta yhteiseksi toiminnaksi, jollaista toiminnan pitääkin olla, kun on kyseessä EU: n asevienti. Se seikka, että suurin osa EU: n jäsenmaista on ainakin antanut merkkejä valmiudestaan yhteisiin menettelysääntöihin, on ilahduttavaa.
Sitä vastoin onkin hämmästyttävää, ettei kotimaani Suomi ole keskustellut tästä eikä tukenut aloitetta. Se on hämmästyttävää, koska pienelle maalle on todellakin enemmän etua siitä, että asemarkkinoilla on sääntöjä, kuin siitä että ne ovat sääntelemättömiä. Se on myös hämmästyttävää siksi, että Suomi on ollut valmis keskustelemaan tuotantoyhteistyöstä. Miksi ei olla valmiita keskustelemaan yhteistyöstä ja yhteisistä vientisäännöistä?
Tämä on vakavaa. Tarvitsemme nopeasti uusia sääntöjä, koska asekauppa on kasvanut vuosina 1995 1996. Tarvitsemme sääntöihin määräyksiä poliittisesti aroista alueista, joihin meillä on joko täysi vientikielto tai osittaisia rajoituksia tai joissa valtiot käyvät kauppaa keskenään. Näihin keskusteluihin pitäisi kaikkien maiden voida osallistua.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, komissio on tietoinen siitä, että parlamentti on ottanut asian taas käsiteltäväkseen ja että tämä keskustelu tapahtuu Euroopan puolustusteollisuuden kannalta melko kriittisellä hetkellä aikana, jolloin kansainvälinen kehitys on nopeaa. Koska maailmassa on monilla alueilla väkivaltaisia konflikteja, kysymys aseviennin paremmasta valvonnasta on tärkeässä asemassa kansainvälisesti katsoen, ja myös julkinen mielipide seuraa asiaa tarkasti.
EU: n nykyiset asevientiä koskevat säännöt, jotka perustuvat vuosina 1991 ja 1992 solmitun sopimuksen kahdeksaan kohtaan, eivät ole osoittautuneet erityisen tehokkaiksi. Nämä kohdat ovat liian epämääräisiä, eivätkä ne sovi hyvin ohjenuoraksi asiassa. Komissio kannattaa selkeästi ankarampia sääntöjä, jotka muodostaisivat selkeät puitteet asekaupasta käytävälle keskustelulle. Kannatamme myös parannettua tietojen vaihtoa ja parempia neuvottelumenettelyjä jäsenvaltioiden välillä.
Parlamentti on antanut merkittävän panoksen keskustelussa Euroopan aseteollisuudesta hyväksymällä päätöslauselman, joka perustui herra Titleyn mietintöön. Siinä tuetaan yleisesti komission tammikuussa 1996 antaman tiedonannon näkökantoja ja suosituksia. Päätöslauselmassa komissiota pyydetään laatimaan valkoinen kirja aseviennistä, ja tällä hetkellä komissio työskentelee tämän valkoisen kirjan parissa.
Toivon, että tämä prosessi saadaan päätökseen tulevien viikkojen aikana. Tässä asiakirjassa arvioidaan Euroopan unionin kantaa maailman asekaupasta. Siinä käsitellään myös unionin tähänastista roolia asevientipolitiikassa ja esitetään useita vaihtoehtoja tulevaisuuden toimintaa varten. Siinä kiinnitetään myös huomiota yhä tärkeämmäksi muuttuvaan kysymykseen pienten ja kevyiden aseiden laittomasta kaupasta.
Iso-Britannia on puheenjohtajamaana päättänyt saavuttaa todellista edistystä tiellä Euroopan unionin rajoittavaan ja avoimempaan asevientipolitiikkaan. Iso-Britannia aikoo esittää nimittäin EU: n menettelysääntöjä asekaupan sääntelemiseksi. Tähän jäsenvaltioilta vaadittaisiin poliittista sitoutumista todennäköisesti neuvoston julkilausuman muodossa. Olen itse käynnistänyt keskustelun asiasta Euroopan komission vieraillessa hiljattain puheenjohtajamaa Isossa-Britanniassa Lontoossa, jossa ministeri Cook vakuutti minulle, että hän käy nyt useiden jäsenvaltioiden kanssa kahdenvälisiä neuvotteluja siitä, että menettelysääntöjen aikaansaamista voitaisiin jouduttaa mahdollisimman paljon.
Komissio on puolestaan valmis tukemaan kaikkia aloitteita, jotka johtavat menettelysääntöjen hyväksymiseen, ja valkoisen kirjan on tarkoitus helpottaa näitä ponnisteluja.

Puheenjohtaja
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan klo 17.30.

Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu seuraavista päätöslauselmaesityksistä:
B4-0050/98 Pompidou, Scapagnini ja Baldi UPE-ryhmän puolesta ihmisen kloonauksesta; -B4-0053/98 Monfils ELDR-ryhmän puolesta ihmisen kloonauksesta; -B4-0068/98 Green ja Cot PSE-ryhmän puolesta ihmisen kloonauksesta; -B4-0074/98 Liese, C. Casini, Oomen-Ruijten, Trakatellis ja Tindemans PPE-ryhmän puolesta ihmisen kloonauksesta; -B4-0079/98 Hory, Pradier ja Macartney ARE-ryhmän puolesta ihmisen kloonauksesta; -B4-0087/98 Papayannakis, González Álvarez, Gutiérrez Díaz, Ainardi, Sornosa Martínez, Sjöstedt, Ojala ja Marset Campos GUE/NGL-ryhmän puolesta ihmisen kloonauksesta; -B4-0103/98 Aelvoet, Roth, Ahern, Graefe zu Baringdorf, Hautala, Lannoye, McKenna, Schörling, Tamino ja Voggenhuber V-ryhmän puolesta ihmisen kloonauksesta; -B4-0059/98 Habsburg-Lothringen ja Oomen-Ruijten PPE-ryhmän puolesta Ingus ian tasavallan tilanteesta; -B4-0077/98 Dupuis, Dell'Alba ja Hory ARE-ryhmän puolesta Ingusian tasavallan tilanteesta; -B4-0100/98 Schroedter ja Gahrton V-ryhmän puolesta ingusien paluusta Prigorodnin ja Vladikavkazin alueille; -B4-0060/98 Stasi, Tindemans ja Oomen-Ruijten PPE-ryhmän puolesta Z'ahidi Ngoman pidättämisestä (Kongon demokraattinen tasavalta); -B4-0072/98 Azzolini, Pasty ja Andrews UPE-ryhmän puolesta ihmisoikeuksien loukkauksista Kongon demokraattisessa tasavallassa; -B4-0078/98 Macartney ARE-ryhmän puolesta Australian aboriginaalien suojelusta; -B4-0089/98 Papayannakis, Mohamed Alí, Sjöstedt ja Ojala GUE/NGL-ryhmän puolesta aboriginaalien alueella suoritetuista uraanikaivauksista; -B4-0098/98 Aelvoet, Bloch von Blottnitz, Holm, Lannoye ja McKenna V-ryhmän puolesta aboriginaalien alueella suoritetuista uraanikaivauksista; -B4-0054/98 Bertens ja Cars ELDR-ryhmän puolesta Etelä-Korean joukkoteloituksista; -B4-0080/98 Dupuis ja Dell'Alba ARE-ryhmän puolesta Karla Faye Tuckerin kuolemantuomiosta Yhdysvalloissa; -B4-0102/98 Manisco GUE/NGL-ryhmän puolesta, Aglietta ja McKenna V-ryhmän puolesta kuolemantuomiosta Yhdysvalloissa; -B4-0076/98 Dupuis, Dell'Alba ja Hory ARE-ryhmän puolesta Kiinan ihmisoikeustilanteesta; -B4-0097/98 Aglietta V-ryhmän puolesta EU: n Tiibetin erityisedustajan nimittämisestä; -B4-0035/98 Watson, Mulder, Fassa ja Bertens ELDR-ryhmän puolesta Keniasta; -B4-0084/98 Hory ARE-ryhmän puolesta Kenian vaalituloksista.
Ihmisten kloonaus

Baldi
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, professori Richard Seedin viimeviikkoinen ilmoitus hänen aikomuksestaan jatkaa ihmisen kloonaustekniikoiden soveltamista koskevaa tutkimusta samoin kuin ne eettiset seuraukset, joita tähän liittyisi, ovat herättäneet suurta huolestuneisuutta.
Euroopan parlamentti on jo ilmaissut vastustavansa hyvin jyrkästi kaikenlaista ihmiseen kohdistuvaa kloonausta hyväksymällä siitä selkeän päätöslauselman 12. maaliskuuta 1997. Ottaen huomioon oikeuden geneettiseen identiteettiin ja olettaen, että tasa-arvon periaate edellyttävää yhtäläisiä oikeuksia ja näin ollen yksilöllisten erojen hyväksymisen ja kieltää syrjinnän ja määrittelee siksi geneettisesti samanlaiset yksilöt ja geneettisen valinnan luvattomaksi, on ihmisen kloonaus kiellettävä maailmanlaajuisesti ja selkeästi ja kehotettava vastuussa olevia viranomaisia laatimaan sitä koskeva lainsäädäntö.
Lisäksi olisi tärkeää järjestää asiasta maailmanlaajuinen konferenssi, jonka tavoitteena olisi saada aikaan yleinen ihmisen kloonauksen kieltäminen.
Tieteellisen tutkimuksen tukeminen ja edistäminen on koko yhteiskunnan moraalinen velvollisuus. Kuitenkin Yhdysvalloista tulevat uutiset huolestuttavat meitä kovasti. Niissä on aistittavissa kunnioituksen puute lajia kohtaan, joka tuhansien vaikeuksien ja erehdysten keskellä kuitenkin hallitsee tätä planeettaa. Tieteellinen tutkimus kehittyy edelleen - niin kuin oikein onkin - ja se etenee hyvinkin nopeasti. Meidän tehtävämme onkin säädellä paremmin tutkimusta lainsäädännön avulla kieltämällä ihmisen kloonaus yksityishenkilöihin kohdistuvin varoittavin rangaistustoimenpitein ja kloonauksen salliviin valtioihin kohdistuvin taloudellisin rangaistuksin.
Olemme siis asiassa jäljessä, ja minun henkilökohtainen toiveeni on, että maapallon kaikki hallitukset tekisivät selvät säännöt oikean kehityksen puolesta, säännöt, jotka olisivat sopusoinnussa kaiken luontoa ja eläimiä koskevan kanssa ja tietenkin ennen kaikkea ihmisten kanssa.

Desama
Arvoisa puhemies, yleinen paheksunta, joka on kohdistunut amerikkalaisen tutkijan suunnitelmaan alkaa kloonata ihmisiä, ja Euroopan neuvoston asiassa tekemät aloitteet osoittavat kiistattomasti, että meidän ja joidenkin valtioiden kyky närkästyä ei ole kokonaan kadonnut.
Kukaan ei kiellä tämän asian vakavuutta, mutta sen ulkopuolella on kuitenkin välttämätöntä miettiä perusteellisesti kysymystä tieteen rajoista tai tarkemmin sanoen tiedemiesten vastuusta.
Ei ole hyväksyttävää, että juuri nyt, tämän asian aiheuttamassa tunnekuohussa, määrätään luonnontieteellisen moraalin tai etiikan nimissä rajat tutkimukselle ja genomiin kohdistuvalle interventiolle sekä tulevaisuudessa ehkä joillekin kloonauksen muodoille. Se on ikuinen Galilein taistelu. Sitä vastoin olisi aivan yhtä vähän hyväksyttävää luoda tieteen täydellisen vapauden nimissä ihmisolento, jota voidaan käyttää transplantaatioissa, ellei tälle kloonauksella aikaansaadulle ihmisolennolle anneta samoja oikeuksia kuin luonnollisen lisääntymisen kautta alkunsa saaneelle ihmisolennolle.
Tarvitseeko edes sanoa, ettei ihmisolennon kloonaus ole, päinvastoin kuin tekijä väittää, tieteellinen seikkailu. Se on ennen kaikkea mediatapahtuma ja kaupallinen toimi, joka todistaa sellaisen tutkimuksen vaarat, joka ei enää nykyään löydä julkisista varoista sosiaalisesti hyväksyttävän kehityksensä edellyttämiä keinoja. Ja juuri siinä on todellinen vaara. Kaupallinen paine tappaa varmasti sosiaaliseen hyvinvointiin suuntautuneen tutkimuksen.

Monfils
Arvoisa puhemies, kloonauksen vallankumous, josta keskustelemme, ei ole uusi asia, siitä on puhuttu. Jo maaliskuussa 1997 patentteja koskevan direktiiviehdotuksen yhteydessä tästä kysymyksestä väiteltiin laajasti.
Luulen, että jos sama keskustelu aloitetaan uudelleen joka kerta, kun joku tutkija jollakin puolella maailmaa ilmoittaa tiedotusvälineille ylittävänsä sen, mikä on moraalisesti hyväksyttävää, riittää, että jokaisen täysistuntokauden aikana edellisestä päätöslauselmasta kloonataan uusi päätöslauselma. Koska meillähän on täällä Euroopassa apuväline. Kuten on sanottu, kyse on Euroopan bioeettisestä sopimuksesta ja sen lisäpöytäkirjasta, joka kieltää kaikki interventiot, joiden tarkoituksena on luoda elävästä tai kuolleesta ihmisestä toinen identtinen ihminen.
Päätös hyväksyä pöytäkirja kuuluu kullekin valtiolle, ja se mikä estää joitakin valtioita allekirjoittamasta ja ratifioimasta yleissopimusta, on juuri sen liian suuri ankaruus siinä, että se kieltää esimerkiksi kaikki sukusoluihin kohdistuvat interventiot ja kaikenlaisen sikiöiden käytön tieteellisessä tutkimustarkoituksessa. Kun kaikki halutaan kieltää, samalla estetään sopimuksen täytäntöönpano.
Lopuksi sanoisin, että meidän mielestämme on kyllä estettävä tuuliajolle joutuminen, mutta sen takia ei pidä lopettaa elämän tieteellistä tutkimusta. Olen tässä asiassa samaa mieltä herra Desaman kanssa. Vaikka ihmisolentojen kloonaus on ihmisarvon vastaista, solujen tai kudosten kloonaaminen voi auttaa taistelussa perinnöllisiä tauteja vastaan. Ne, jotka uskottelevat puolustavansa inhimillisyyttä ehdottamalla elävään kohdistuvan tutkimuksen estämistä, vain estävät, varsinkin jotakin geneettistä tautia sairastavia naisia ja miehiä, elämästä parempaa elämää tai yksinkertaisesti elämästä. Sitä on mahdoton hyväksyä. Ihmiskunta tarvitsee tieteellistä edistystä.

Liese
Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, Euroopan parlamentti on aina asettunut selkeästi vastustamaan ihmisen kloonausta, eikä se ole esittänyt tähän vain puhtaasti teknisiä perusteita, vaan periaatteellisia syitä, ja tämän vuoksi emme myöskään kannata ihmisen kloonausta koskevan asian käsittelyn lykkäämistä, vaan sen yleistä kieltoa. Uskon myös, että olemme tästä vaatimuksesta täällä täysistunnossa edelleen yksimielisiä.
Mitä ihmisen kloonaus sitten tarkoittaa? Se on kysymys, jota edellinen puhuja jo käsitteli ja joka meidän on nyt määriteltävä. Myös tähän kysymykseen Euroopan parlamentti on itse asiassa ottanut aina hyvin selkeän kannan. Sekä patenttilainsäädäntöä käsittelevää direktiiviä koskeneessa äänestyksessä heinäkuussa että viidennen tutkimusta koskeneen puiteohjelman yhteydessä joulukuussa olemme löytäneet selkeät määrittelyt. Oikeusasioita käsittelevä sekä tutkimusta käsittelevä valiokunta ovat pohtineet asiaa tiiviisti, ja tutkimusta käsittelevässä valiokunnassa päästiin tässä kysymyksessä jopa yksimieliseen ratkaisuun, vaikka muut kohdat olivat hyvinkin kiistanalaisia.
Uskoakseni on hyvin tärkeää, että edustamme jatkossakin samaa näkökantaa. Tämä on myös syy siihen, että PPE-ryhmä on lisännyt mietintöön tarkistuksen 8. Ihmisen kloonauksen kieltäminen ei tarkoita, että kiellettäisiin ihmiskehon soluja koskeva työ esimerkiksi ihonsiirtojen mahdollistamiseksi. Se kuitenkin tarkoittaa, että on suljettava pois sekä mahdollisuus kloonatun vauvan hankkimiseen että ihmisalkioiden tuottamiseen eräänlaiseksi varaosapankiksi elinsiirtoja varten. Olemme sen tähden hyvin kauhistuneita herra Bowen, herra Monfilsin ja eräiden muiden esittämästä tarkistuksesta 1, sillä sen perusteella suljettaisiin pois kloonaus vain jälkeläisten hankkimistarkoituksessa. Tämä voisi kuitenkin merkitä, että jos olisi kasvatettu kloonattu ihmisalkio tai pitemmälle menevän tulkinnan mukaan vauva ilman aivoja, jota ei käytettäisi lisääntymistarkoituksessa, vaan elinten varaosapankkina, tämä mahdollisuus ei olisi yksiselitteisesti poissuljettu.
Tässä meidän on oltava hyvin tarkkoja. Euroopan neuvoston maanantaisessa kloonausasiaa koskevassa pöytäkirjassa ei mainita erikseen jälkeläisten tuottamiseen tarkoitettuja klooneja, joten se on siltä osin pitemmälle menevä kuin täällä juuri mainittu vaatimus. Sen vuoksi se on myös oikea askel oikeaan suuntaan. Päätän puheenvuoroni seuraavasti: meidän täytyy kaikesta huolimatta varmistaa, että kyseisestä kloonausta koskevasta pöytäkirjasta ei tehdä vajavaisia tulkintoja, esimerkiksi nostamalla esiin vaaroja, joita Euroopan neuvoston parlamentaarisen kokouksen puheenjohtaja silmiemme eteen maalaili, ja siksi olemme jättäneet tarkistuksen 9, jotta myös tässä suhteessa pienimmätkin takaportit tulisivat suljetuiksi.

Pradier
Arvoisa puhemies, kaikki tietenkin vastustavat ihmisolentojen kloonausta, ja syystä. Näin se on, kaikki sen tietävät, lukuun ottamatta kuitenkin joitakin tiedemiehinä esiintyviä liikemiehiä, jotka haistavat siinä voittoa tuottavaa liiketoimintaa. Eikö rahanhimon ja ihmisten halveksinnan yhdistymisen pitäisi saada meidät liikkeelle!
Me siis hyväksymme tämän tekstin korostaen kuitenkin yhtä tärkeää tekijää. Kutsua maailmanlaajuiseen konferenssiin, josta kollegamme Monica Baldi mainitsi, on pidettävä hyvin tärkeänä. Konferenssin pitäisi itse puuttua tähän kysymykseen heti lykkäyksen jälkeen ja kun tiedemaailma, eettiset komiteat ja poliittiset päättäjät ovat yhdessä pohtineet tätä kysymystä, joka on niin vakava ja niin uusi myös meille kaikille, että se jättää hyvin monet meistä pikemminkin neuvottomiksi ja ilman minkäänlaisia luotettavia tietoja aiheesta.

Papayannakis
Arvoisa puhemies, emme puhu nyt terveydenhoitoa koskevasta tutkimuksesta, johon kenelläkään ei ole vastaansanomista. Puhumme ihmisyksilöiden kloonaamisesta, ja pääasia on, että kukaan ei ainakaan nykytietojen mukaan voi taata tällä tavalla tuotettujen yksilöiden terveyttä ja luonnollista kasvua tässä uljaassa uudessa maailmassa, jota jotkut meille lupailevat. Meillä on siis oikeus olla tästä asiasta huolissamme ja vaatia sen kieltämistä. Arvoisa puhemies, meidän päätöksellämme tulevaisuutta koskevista toimista ei ole kuitenkaan mitään merkitystä, ellei se kata koko maailmaa, ja varsinkin, jos siihen eivät osallistu maat, joilla on mahdollisuus edetä tähän suuntaan, ennen kaikkea siis Amerikan yhdysvallat, missä vallitsee lainsäädännöllinen tyhjiö. Presidentti Clintonin kehoitukset ihmisen kloonaamisen kieltämiseksi koskevat vain liittovaltion määrärahoja, eivät yksityistä sektoria. Tähän liittyen haluaisin kysyä: onko komissiolla tai ministerineuvostolla aikeita tai kykyä neuvotella Yhdysvaltojen kanssa yhteisestä politiikasta tämän asian suhteen?

Tamino
Arvoisa puhemies, on selvää, että me kaikki ilmaisemme hämmennyksemme Yhdysvalloista saapuvien uutisten johdosta, samoin kuin siitä, että saimme kuulla englantilaisen bioetiikan komitean vahvistavan, että näin on laajalti avattu tietä ihmisen kloonaukselle hoitotarkoituksia varten. Sen tähden esiintyy hämmennystä ja vastustusta, mutta me vihreät olimme oikeassa sanoesssamme vuosi sitten, että eläinten kloonauksen hyväksyminen avaa oven ihmisen kloonaukselle. Nyt täällä joku vielä avaa uusia ovia ihmisten kloonaukseen, sillä väittämällä että ihmisen kloonaus olisi hyväksyttävää hoidollisiin tarkoituksiin luodaan toinen suuri väylä, joka johtaa kohti lopullista päämäärää, joka on väistämättä ihmisten kloonaus.
Kun puhutaan ihmisistä on tehtävä selväksi, että meidän on määriteltävä selkeästi, mitä me ymmärrämme ihmisillä, ja sanottava, että kloonauksen kiellon tulee koskea kaikkia sikiön vaiheita hedelmöittymisestä lähtien.

Gebhardt
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Euroopan parlamentin kanta on selkeä ja yksiselitteinen. Ihmisarvon kunnioittaminen kieltää kloonauksen kaikissa muodoissaan. Viidettä tutkimuksen puiteohjelmaa koskeneessa äänestyksessä olemme myös kieltäytyneet varaamasta varoja sellaiseen tutkimukseen, joka johtaisi ihmisen kloonaukseen. Muiden elävien olentojen kunnioittaminen sekä muut painavat näkökohdat tekevät myös eläinten kloonauksen vähintäänkin arveluttavaksi. Tämänpäiväisessä keskustelussa meitä pakottavat näkökantojen selventämiseen kertomukset itseään tiedemieheksi kutsuvasta rahanahneesta hupsusta. Asian selventäminen on tarpeen, jotta luonnonvastaisella väärinkäytöllä ei saatettaisi huonoon maineeseen koko biotekniikan alaa, johon liitämme paljon toiveita ja suuria odotuksia.
Meidän on kuitenkin myös kysyttävä itseltämme: olemmeko tehneet kaikkemme, jotta tämä uusi tutkimuksen ja teknologian kenttä ei pääse luisumaan käsistämme ja suuntautumaan ihmistä tai jopa koko ihmiskuntaa vastaan? Tätä ainakin jo yritetään.
Nykyään meillä on edessämme laaja lakien ja direktiivien verkosto, joka säätelee ja suojaa, mutta jättää myös porsaanreikiä ja aukkokohtia biotekniikan väärinkäytölle. Pidän sen vuoksi välttämättömänä puitedirektiiviä, joka auttaa viitoittamaan alan kenttää ja tuo selkeästi näkyville lukuisat yksittäissäännökset. Sen on katettava kaikki näkökohdat. Niihin kuuluvat myös yhtenäiset rikosoikeuden määräykset, joilla määrätään tuntuvat rangaistukset säännösten ja kieltojen rikkomisesta.
Tämän vaikean työn olemme Euroopan unionin alueella asuville kansalaisille velkaa. Me emme saa yrittää välttää vastuutamme ja vaatia tänään jäsenvaltioita allekirjoittamaan Euroopan neuvoston asiakirjaa.
Bioetiikkaa koskeva sopimus ei ensinnäkään ratkaise ongelmaa. Toisaalta toissijaisuusperiaate vaatii, että jokainen jäsenvaltio päättää itse sopimuksen ratifioinnista. Poistakaamme sen vuoksi 2 kohta yhteisestä päätöslauselmaesityksestä.

Trakatellis
Arvoisa puhemies, tieteellisestä näkökulmasta katsoen ihmisen kloonaaminen samalla menetelmällä kuin kuuluisa Dolly-lammas on hyvin hankalaa; Dolly oli ainoa onnistunut koe lukuisten epäonnistuneiden joukossa. Menetelmä ei siis ole tieteellisesti viimeistelty, sen tuloksia ei ole tutkittu keskipitkällä ja pitkällä aikavälillä, eikä kaikkia vaikutuksia kloonatun eläimen elimistöön ole tutkittu.
On siis suuri järkytys, kun eräs tiedemies ilmoittaa kiertelemättä, että hän aikoo kloonata ihmisen. Häneltä ei puutu pelkästään tieteellinen oikeutus, vaan se on vaarallinen ja rikollinen ihmiskoe.
Herra puhemies, meillä on yhä velvollisuus tutkia myös kysymyksen eettisiä, juridisia ja yhteiskunnallisia puolia, sillä kloonaamisen soveltaminen ihmiseen avaa käytännössä tien ihmisen geneettiselle jalostamiselle. Kaiut arjalaisesta rodusta ja yli-ihmisestä eivät ole vieläkään vaienneet. Ketkä suorittaisivat kloonaamisen ja missä olosuhteissa? Olisiko se kaikille mahdollista? Tarvittaisiinko erikoislupia? On vielä paljon muita aiheeseen liittyviä kysymyksiä, jotka osoittavat paitsi sen, että asia on erittäin monimutkainen, myös sen, että siihen liittyy mutaatioiden vaara ihmisyhteisöissä. On totta, että valtioiden lainsäädännössä ei ole varauduttu näin kiihkeän tieteelliseen kehitykseen. Näin ollen lainsäädäntö on sopeutettava ottamaan huomioon yksilönsuoja, kokonaisedun ja yhteisön arvojen suojelu. On ajoissa poistettava painajaismainen mahdollisuus kloonata ihminen, koska se aiheuttaisi ylipääsemättömiä ongelmia yhteiskunnallemme.

Kaklamanis
Arvoisa puhemies, jokainen tieteellinen vallankumous aiheuttaa vastareaktioita ja turvattomuuden tunnetta. Pyhä inkvisitio syytti Galileo Galileita. Samoin syytettiin koeputkihedelmöitystä, ja maailman yleinen mielipide suhtautuu yhä epäluuloisesti eutanasiaan. Kloonaaminen kuitenkin tuo mieleen natsilääkäri Mengelen ja hänen kauhistuttavat kokeensa. Ajatus uskollisen ihmiskopion tuottamisesta on luotaantyöntävä, koska jokainen ihminen on ainutlaatuinen, ja ihmisen ainutlaatuisuus muodostaa ajattelun ja luovuuden ytimen. Nykyinen kansainvälisen lainsäädännön puuttuminen ja ilmeinen mahdollisuus moraalittomaan ja poliittisesti vaaralliseen ihmiskloonauksen hyväksikäyttöön on saanut kansainvälisen tieteellisen yhteisön suhtautumaan asiaan varauksellisesti. Euroopan unionin velvollisuus on löytää rajat, jotka määrittävät eettisesti hyväksyttävän ja yhteiskunnan kannalta sallittavan ja hyväksyttävän kloonitutkimuksen. Herra komissaari, säädösten tulee olla ankaria, jotta ehkäistäisiin epäterveiden ilmiöiden toteutuminen, ja niiden tulee olla maailmanlaajuisia.Tahtoisin kysyä teiltä, oletteko tämän pyrkimyksen yhteydessä ajatellut yhdessä Yhdistyneiden kansakuntien kanssa saada aikaan maailmanlaajuista kloonaamista koskevaa lainsäädäntöä?

Breyer
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, on tiedemiehiä, jotka sanovat: kyllä, me kloonaamme vielä ihmisen. Tämä on voimallinen hyökkäys ihmisarvoa kohtaan. Tällöin loukataan vastuuttomalla tavalla eettisiä rajoituksia ja kieltoja. Eettisten rajojen puuttuminen olisi ihmiskunnalle kauhistuttava tilanne. Tieto ilman omaatuntoa on suoranainen kauhukuva! Olemme tässä asiassa tekemisissä ennennäkemättömän kaikkivoipaisuusajattelun kanssa. Pelkokuvat ihmisen tuottamisesta mittatilaustyönä tai kasvattamisesta elinpankiksi käyvät valitettavasti yhä realistisemmiksi, ja tarvitaan kiireellisesti ennennäkemätöntä eettisyyttä.
Asiasta ei ole vieläkään maailmanlaajuisia sitovia säännöksiä, eikä tieteelle aseteta myöskään Euroopan unionissa minkäänlaisia eettisiä rajoja. Päinvastoin, tiedemiehet itse asettavat yhä useammin eettisiä rajoja yhteiskunnalle. Myös eläinten kloonaus tuottaa tietotaitoa myöhempää ihmisen kloonausta varten.
Tarvitsemme siis - ja kysynkin komissiolta, onko se siihen valmis - maailmanlaajuisen sopimuksen, jolla estetään kloonaustekniikoiden levittäminen. Tarvitsemme kloonauksen maailmanlaajuisesti estävän ehdottoman kiellon, sillä se, minkä toteuttaminen on teknisesti mahdollista, tullaan joskus myös toteuttamaan.
Kaikkein olennaisinta asiassa on mielestäni se, että harjoitamme asiassa myös taloudellista painostusta! Olen sitä mieltä, että WTO: n piirissä tulisi asettaa boikottiin sellaiset kansainväliset yhteisöt ja sellaiset maat, jotka eivät ole valmiita luomaan sitovia säännöksiä kloonauksen kieltämiseksi.
Lisäksi tiedustelisin, onko komissiolla tarkoitus viedä asiaa nykyisiä, ei-sitovia julistuksia ja tiedonantoja pitemmälle, ja onko se valmis ottamaan askelen kohti suurempaa sitovuutta ja kloonauksen maailmanlaajuista ehdotonta kieltoa.

Blokland
Arvoisa puhemies, minkä me asetamme etusijalle keskustelussa tieteen mahdollisuuksista: tekniikan toteutettavuuden vai sen moraalisen hyväksyttävyyden? Myös tässä asiassa tämä kysymys on taas keskeinen.
Kun ajatellaan amerikkalaisen tiedemiehen Richard Seedin suunnitelmien aiheuttamia kauhistuneita reaktioita, näyttää tässä tapauksessa ihmisten kloonauksen moraalinen vastustus voittavan pyrittäessä tieteen kehittymiseen.
Kloonitekniikassa ei jätetä mitään sattuman varaan, ja siinä vain kopioidaan. Itse asiassa se ei tuo mitään lisää. Jos mennään askel eteenpäin ja kloonatessa korjataan tiettyä geeniä, silloin me astumme vaaralliselle rodunjalostuksen alueelle. Tästä tekniikasta on vain vähän hyvää odotettavissa.
Mikä on sitten kloonin asema? Keskusteltaessa ihmisoikeuksista puolueryhmämme on yhä useammin maininnut, että yhden ihmisen vapaus rajoittaa toisen vapautta. Sama pätee tässä asiassa. Tässä on kysymys ihmisen ihmisarvosta, yksilöllisyydestä ja identiteetistä, ja ihminen ollaan alentamassa kulutustavaraksi.
Siksi onkin hyvä, että Euroopan neuvostossa ollaan allekirjoittamassa pöytäkirjaa, jossa ihmisten kloonaus kielletään.
Minulla on kuitenkin omat ajatukseni tulevaisuudesta. Minä pidän Jumalaa ihmisen Luojana. Uusi ihmiselämä, joka syntyy miehen ja naisen suhteesta, on mielestäni ainutlaatuinen Jumalan lahja. Mielestäni rajat on piirretty tarkasti. Se tarkoittaa ihmisten kloonauksen ehdotonta kieltämistä. Kaikissa maissa tämä kielto ei vaikuta olevan niin ehdoton.
On huolestuttavaa, että Alankomaat, Iso-Britannia ja Saksa eivät ole vielä allekirjoittaneet pöytäkirjaa. Näitä maita on painostettava asiassa.
Toivon sydämestäni, että päätämme tänään ehdottoman jyrkästä kannasta ihmisten kloonaukseen. Se on elintärkeää.

Amadeo
Arvoisa puhemies, viime huhtikuussa yli kaksikymmentä maata allekirjoitti Oviedossa Euroopan neuvoston sopimuksen. Se oli paras panos, jonka Eurooppa saattoi tuoda maailmanlaajuiseen keskusteluun biolääketieteellisestä ja lääketieteellisestä tutkimuksesta, mutta se on vain ensimmäinen askel sen säätelyyn.
Kun tiedettä ja uutta laboratoriotekniikkaa pidetään voimana, joka pystyy säätelemään ihmistä nyt ja tulevaisuudessa, niin meidän mielestämme on tärkeää, että keskustelu siitä on avointa ja demokraattista. Lääketieteellinen tutkimus on välttämätöntä ihmisen kärsimyksen lieventämiseksi ja terveyden edistämiseksi, mutta sillä on oltava rajat, joita ei saa ylittää - sanon tämän lääkärinä enkä poliitikkona - ne ovat ihmisen arvon ja identiteetin rajat.
Paitsi Euroopassa myös kaikkialla maailmassa tehdään ilman valvontaa kloonauskokeita ja kaupataan myös ilman valvontaa sikiöitä, sukusuluja ja geneettistä ainesta, mikä osoittaa sen, että nyt on kiireellistä käsitellä ja ratkaista bioeettiset kysymykset.
Euroopan neuvoston yleissopimuksen allekirjoittaminen ja ratifioiminen viime huhtikuussa ja siihen lisätty pöytäkirja, jossa kielletään juuri ihmisen kloonaus, voi olla alku ongelman ratkaisuun, mutta unionin kumppanimaiden pitäisi toimia kiireellisesti. Yksilön oikeuksien puolustaminen on varmasti järkevää, ja se parantaa yksilön arvoa, vapautta, loukkaamattomuutta ja oikeutta terveyteen. Näin ollen Kansallisen liiton (Alleanza Nazionale) valtuuskunnan velvollisuutena on osoittaa tukensa ja hyväksymisensä ehdotetulle päätöslauselmalle.

White
Arvoisa puhemies, uskon, että tohtori Seed on häikäilemätön roisto, joka yrittää luoda markkinatilaisuuden, jota hän sitten käyttäisi omine lupineen ja ottamatta vastuuta. On myöskin merkittävää, että kun komission neuvonantajaryhmää pyydettiin tutkimaan Dolly-lammasta ja sen kloonausta, se teki niin sen jälkeen, kun Dolly oli syntynyt, ja nyt suurin vaara on se, että vaikka me tiedämme, että ihmisten kloonaus saattaa olla tieteellisesti mahdollista, tieteellistä edistystä tapahtuu ilman, että edistyisimme eettisten kysymysten pohdinnassa. Näin ollen meidän täytyy perustaa eettinen komitea. Neuvoston Rothleyn mietinnön pohjalta antamassa yhteisessä kannassa on paljon toivomisen varaa. En usko, että tuo yhteinen kanta heijastaa sitä, miten parlamentissa on äänestetty, ja niinpä aion Rothleyn mietinnön toisen käsittelyn aikana esittää uudelleen parlamentin alkuperäistä tarkistusehdotusta, jolloin, jos se hyväksytään, patentointidirektiivin edellytyksenä on, että perustamme tyydyttävän eettisen komitean. Jos emme tee niin, kloonausta tapahtuu ja sitä tapahtuu vapailla markkinoilla.

Casini C.
Arvoisa puhemies, mitä uutta voisin lisätä vielä tähän keskusteluun, koska käytännössä kaikki on jo sanottu. Minusta on syytä vielä korostaa, että ihmisen kloonaus on kiellettävä yleisesti kaikissa kehitysvaiheissa. Painotan sanaa " ihminen" . Tällä ei tarkoiteta somaattisia soluja, joita voitaisiin tuottaa uudelleen esim. ihosairauksien parantamiseksi, epiteelisolujen tuottamista. Tämä on ensimmäinen huomautukseni. Toiseksi, tällä hetkellä ei ole olemassa kansainvälistä tai yksittäisessä Euroopan valtiossa ihmisten kloonauksen sallivaa asiakirjaa. Euroopan parlamentti on toistuvasti ilmaissut kantansa tästä asiasta, viimeksi ehdotuksessa bioteknologisten keksintöjen juridista suojelua koskevaksi direktiiviksi, mutta jo vuonna 1989 asia tehtiin hyvin selväksi kahdella päätöslauselmalla geeniteknologian ja ihmisten keinotekoisen tuottamisen eettisistä ja juridisista ongelmista. Viimeksi mainittuun liittyen haluaisin muistuttaa parlamentin jäsenen Rothleyn vuonna 1989 laatimasta päätöslauselmasta, jossa hyvin voimakkaasti ilmaistaan juridiset syyt, jotka sotivat kloonausta vastaan - kloonaus on persoonallisuuden tuhoamista.
Tosiasiassa keskustelussa ihmisten kloonauksesta tulee esille kaksi oikeuden perusperiaatetta: ihmisarvon ja samanarvoisuuden periaate. Samanarvoisuus edellyttää erilaisuutta, koska samanarvoisuus perustuu ihmisarvoon huolimatta siitä, että erilaisuus tekee meistä kaikista ainutkertaisia. Paradoksaalisella tavalla tekemällä meistä samankaltaisia tuhoamme samalla samanarvoisuuden.
Lopuksi haluan huomauttaa, että tietenkin voi kysyä, toimiiko parlamentti oikein ryhtyessään toistamaan asioita, joita on jo selvitelty televisiossa ja lehdistössä. Uskon, että se on oikein, koska asian vakavuuden takia on oltava valppaana. Olisi ollut paljon parempi puhua ennen atomipommin rakentamista. Pelissä ei ole tiede, vaan tekniikka ihmisen käsissä, ja ihmisen on tiedettävä, mihin suuntaan sitä ohjataan.

Lannoye
Arvoisa puhemies, koska olen viimeinen puhuja tästä aiheesta, minun on ehkä vielä vaikeampi kuin muiden olla omaperäinen. Mutta haluaisin kaikesta huolimatta kiinnitttää kaikkien kollegojen huomion Dollyn tapauksen aikaansaamaan tuuliajolle joutumiseen, joka herätti kiihtymystä yleisessä mielipiteessä, tämä parlamentti mukaan lukien. Hyväksyimme heti päätöslauselman ihmisten kloonauksen kieltämisestä, koska pelkäsimme Dollyn tapauksen johtavan siihen - mikä ilmiselvästi on todellisuutta. Mutta se mikä on vakavampaa, ajan kuluessa tunnekuohu on selvästi laantunut ja nyt muun muassa täällä parlamentissa kuulee monivivahteisempia julistuksia sen puolesta, että jotkin tietyt kloonauksen muodot olisivat hyväksyttäviä.
Näin ollen olen sitä mieltä, että tarvitsemme nyt päätöslauselman, jossa ei ole minkäänlaista tulkinnanvaraisuutta. Sen on oltava selvä. Ihmisolennon kloonaus on kokonaan kiellettävä syistä, joista on laajasti ollut puhetta ja jotka tietenkin liittyvät ihmisarvoon ja siihen uhkaan, että kloonauksessa ajaudutaan rodunjalostukseen.

Ingusit

Habsburg-Lothringen
Arvoisa puhemies, haluaisin ensinnäkin todeta, miten tyytyväinen olen siitä, että puhumme tänään Ingusian tilanteesta. Moni on unohtanut, että vain muutama vuosi aiemmin puhuimme jatkuvasti Tsetseeni-Ingusian selkkauksesta. Ingusien kansahan kuuluu samaan kansanryhmään kuin tsetseenit.
Tällä hetkellä tilanne maassa on hyvin vaikea, ennen kaikkea siksi, että siellä ei ole yhtään täysin suljettua asuinaluetta, vaan kaksi suurta erillisaluetta, nimittäin Vladikavkaz ja Prigorodni. Venäläisten voimallisen painostuksen vuoksi Pohjois-Ossetiassa eläneet ingusit käytännössä häädettiin alueelta, ja he joutuivat muuttamaan takaisin Ingusiaan. Siellä he muodostavat nykyään suuren ja hyvin vaikean pakolaisongelman, johon meidänkin on otettava jollakin tavalla kantaa, sillä emmehän halua, että Tsetsenian selkkaus voisi tavalla tai toisella uusiutua.
Toinen ongelma on tietenkin se, että nykyään venäläisten kuulee usein sanovan, että ingusit ovat avustaneet tsetseenejä, joten heitä on rangaistava. Olemme toistamiseen todenneet, että voimallista Ingusiaan kohdistuvaa haittaamista - yritän näin välttää käyttämästä sanaa saarto - todella esiintyy, sillä seurauksella, että maan talous ei pääse järkevästi kehittymään, ja talven tulo on saattanut sen väestön hyvin vaikeaan asemaan, mistä saavat kärsiä eniten varsinkin kaikkein heikoimmat, naiset ja lapset.
Tällä hetkellä on niin, että Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö UNHCR on vaatinut myös meiltä, että järjestäisimme alueelle apua ja että käyttäisimme lisäksi runsaasti varoja majapaikkojen järjestämiseen, jotta pakolaisten ei tarvitsisi joutua elämään ja kärsimään nykyisten olosuhteiden armoilla, ja että yrittäisimme osaltamme vaikuttaa siihen, että nämä voisivat jälleen palata entisille synty- ja asuinseuduilleen. Se ei onnistu, ellemme käytä vaikutusvaltaamme Venäjää kohtaan ja painosta sitä asian hoitamiseen, aivan samoin kuin meidän on huolehdittava avun lähettämisestä oikeaan kohteeseen.

Dupuis
Arvoisa puhemies, kollega Carl Habsburg-Lothringenin juuri pitämään esitykseen ei ole paljoakaan lisättävää. Hän tuntee tilanteen täydellisesti. Se on hyvin vaikea. Haluaisin kuitenkin korostaa sitä, että asia koskee koko aluetta, ei pelkästään Ingusiaa. On olemassa Tsetsenia ja tässä tasavallassa käydyn sodan seuraukset. On olemassa muita liitettyjä alueita, kuten Dagestan.
Euroopan unionin, siis komission, tulisi ehkä kiinnittää enemmän huomiota tähän alueeseen, sillä käsitykseni mukaan se on uusien konfliktien lähde. Meidän on kiireesti mietittävä ratkaisuja. Olen sitä mieltä, että venäläiset ovat osoittaneet, ettei heillä juurikaan ollut tarkoitus muuttaa asioita ja että Euroopan unionin pitäisi ehkä tehdä joitakin ehdotuksia.
Jäljelle jää vakava humanitaarinen ongelma, joka ei voi odottaa. Uskon komission pystyvän kohtaamaan tällaisen tilanteen ja toivon, että Euroopan unioni on hyvin pian vahvasti mukana tällä alueella.

Schroedter
Arvoisa puhemies, ingusien ja Pohjois-Ossetian selkkaus on konflikti, joka usein unohdetaan. 60 000 karkotettua, jotka ovat vuodesta 1992 lähtien asuneet väliaikaismajoituksessa, sekä lapset, jotka eivät ole sen jälkeen käytännössä voineet elää tavallista elämää, ovat saaneet tähän mennessä Euroopan politiikassa hyvin vähän huomiota. Paluusta kotiseuduille on jo sovittu, mutta turvallisuussyistä se ei ole ollut toistaiseksi mahdollista. Jokainen osapuolten välinen väärinkäytös levittää yhä uudelleen pakokauhua paluuta odottavien keskuudessa ja kuumentaa uudelleen vihantunteet. Toistaiseksi selkkauksen mahdollisuutta alueella ei ole saatu vähennetyksi. Venäläistä järjestyksenpitovaltaa ei alueella hyväksytä ja UNHCR on ainoa taho, jolla ylipäätään on valtuuksia Prigorodnin selkkauksen hillitsemiseen.
Tilanteen paheneminen on kiireellisesti estettävä. Olen usein aiemminkin viitannut selonteoissani siihen, että on välttämätöntä, että EU: n toimet humanitaarisen avun jakamisessa eivät jää vain satunnaisluonteisiksi, vaan niiden on oltava jatkuvia. Vaadin sen vuoksi, että ECHOn valtuuksia Prigorodnijiin laajennetaan ja että EU pyrkii osaltaan vaikuttamaan siihen, että ETYJin tiedonhankintavaltuuskunta voisi yrittää siellä kansainvälisen tuen hankkimista alueen selkkauksen ratkaisemiseksi.

Blot
Arvoisa puhemies, arvoisat kollegat, kollegojemme Habsburgin ja Oomen-Ruijtenin päätöslauselmaesitys on aika helppo laatia. On totta, että saarto saa aina aikaan valitettavia kärsimyksiä. Venäjän federaatio ei varmastikaan huvikseen turvaudu liikkumisrajoituksiin tällä Pohjois-Kaukasuksen alueella.
Venäjän federaatio yrittää välttää uuden sodan terroristien ja mafian juonien edessä. Jokainen meistä katuisi, että on kannattanut kollegojemme päätöslauselmaesitystä, jos alueella syntyy uusi konflikti liikkumisen harkitsemattoman vapauttamisen vuoksi. Silloin voisimme runoilija Aiskhyloksen Kassandran sanoja mukaellen sanoa: "Sinä vannot valoja, mutta he valmistautuvat tappamaan."
Euroopan parlamentin on siis luotettava Venäjän hallitukseen, joka vaikeissa olosuhteissa tekee parhaansa saadakseen rauhan ja yleisen järjestyksen vallalle, mikä on ensimmäinen ehto sille, että alueen väestö voisi elää kunnon olosuhteissa. Jotkut näyttävät pelaavan vaarallista peliä, jossa suositaan kaikenlaista separatistista toimintaa Venäjällä joko erilaisten kaupallisten tarkoitusperien tai jonkin vieraan suurvallan etujen vuoksi. Tällaisilla keinoilla Pohjois-Kaukasukselle ei saada pysyvää rauhaa.
Kongon demokraattinen tasavalta

Stasi
Arvoisa puhemies, kun herra Arthur Ngoman mielivaltaisen vangitsemisen yhteydessä kollegani Léo Tindemans ja minä jätimme päätöslauselmaesityksen Kongon demokraattisen tasavallan poliittisesta tilanteesta, teimme sen ennen kaikkea siksi, että arvostamme tuntemaamme herra Ngomaa, joka on pitkään työskennellyt UNESCOssa ja joka vastustettuaan Mobutun diktatuuria on entisen Zairen ensimmäisiä poliittisia johtajia, jotka ovat rohkeasti tuoneet ilmi uusien vallanpitäjien harjoittaman pakkokeinoja ja väkivaltaa käyttämän politiikan. Joka tapauksessa, ilman herra Ngoman ja herra Nsalan, ihmisoikeuskeskuksen pääsihteerin, tapauksiakin, me samoin kuin muut tekstin allekirjoittajat haluamme kiinnittää parlamentin ja eri jäsenmaiden mielipidejohtajien huomion sen järjestelmän todelliseen luonteeseen, joka on asettumassa vallalle maassa, jota harhaanjohtavasti kutsutaan Kongon demokraattiseksi tasavallaksi.
Tosin olisi ollut epärealistista ajatella, että maa, joka hyvin monien vuosien ajan on kärsinyt mielivallan ja korruption hallituskaudesta, voisi muutamassa kuukaudessa muuttua maaksi, jossa kunniassa olisivat demokratian periaatteet, humanismin arvot ja ihmisoikeuksien kunnioitus. Kuitenkin monet kongolaiset ja kansainväliset tarkkailijat uskoivat herra Kabilan vilpittömyyteen ja hyvään tahtoon, kun hän otettuaan vallan ilmoitti joidenkin uudistusten aikataulusta ennen maan viemistä kohti huhtikuussa 1999 pidettäviä parlamentti- ja presidentinvaaleja.
Mutta sen lisäksi, että suunniteltuja kolmea ensimmäistä uudistusta ei ole toteutettu, valta kovenee koko ajan: poliittiset puolueet on kielletty, mielivaltaisia pidätyksiä on yhä enemmän, monia poliittisen opposition edustajia, toimittajia ja ihmisoikeusaktivisteja pidetään vangittuina epäinhimillisissä olosuhteissa, ja kidutus on yleistynyt käytäntö.
Näissä olosuhteissa Euroopan unioni ei voi pysyä välinpitämättömänä. Sen on ilmaistava suuttumuksensa; sen on vaadittava kaikkien mielipidevankien välitöntä vapauttamista; sen on painostettava - sillä on siihen keinot - presidentti Kabilaa kunnioittamaan sitoumuksiaan, palauttamaan perusoikeudet ja sitoutumaan verukkeitta demokratisointiprosessiin. Monet maat, joiden joukossa on Ranska mutta muitakin kuin Ranska...
(Puhemies keskeyttää puhujan)

Giansily
Arvoisa puhemies, osallistumalla tähän keskusteluun en millään tavalla halua tuoda riitasointua siihen suuttumukseen, joka johtuu Kongon demokraattisessa tasavallassa tehdyistä rikoksista kaikkein tärkeimpiä ihmisoikeuksia vastaan.
Ryhmämme, joka muuten on yksi sen päätöslauselman alullepanijoista, jonka kohta hyväksymme, tuomitsee varauksetta ne hyvin vakavat pelottelutoimet, joiden kohteeksi joutuvat kaikki ne, jotka rohkenevat ilmaista pienintäkään arvostelua Kinshasassa vallalla olevaa järjestelmää vastaan. Tässä asiassa olen täysin samaa mieltä kollegamme Bernard Stasin kanssa.
Omalta osaltani haluaisin kiinnittää unionin puheenjohtajamaan ja komission huomion kahden kansalaisemme, Jean-Marie Bergesion, ranskalaisen yleisten rakennustöiden urakoitsijan, ja Antoine Declercqin, hänen belgialaisen yhteistyökumppaninsa, kohtaloon. Molemmat pidätettiin 10. syyskuuta, ja siitä lähtien Kongon demokraattisen tasavallan turvallisuuspalvelu on pitänyt heitä vangittuina esittämättä minkäänlaista syytä heidän pidätyksensä tueksi. Lisäksi heiltä on järjestelmällisesti kielletty asianajajan apu.
Vaadin siis unionin puheenjohtajamaata osoittamaan mitä suurinta määrätietoisuutta ja lujuutta, jotta Kongon viranomaisilta saataisiin selviä vastauksia siihen, mikä on näiden kahden eurooppalaisen kohtalo ja mistä heitä todella syytetään, näitä kahta miestä, joiden ainoa rikos, herra puhemies, on ehkä se, että he ovat olleet todistamassa hutupakolaisten joukkomurhaa Zairen itäosassa.

Fassa
Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Kongon demokraattisen tasavallan viimeaikaisten tapahtumien nostattamia ongelmia tarkasteltaessa on välttämätöntä ottaa esille esille kaksi olennaista asiaa. Ensiksikin on ehdottoman tarpeellista ohjata kaikki kansainvälisen yhteisön tälle valtiolle antama apu ihmisoikeuksien todelliseen kehitykseen ja demokratisoitumisprosessin toteutukseen. Toiseksi demokratisoitumisprosessia on tuettava vankasti ja autettava kansalaisjärjestöjä, jotka taistelevat ihmisoikeuksien puolesta Kongon demokraattisessa tasavallassa.
Asiasta on turhaa puhua sen enempää. Tiedämme, että herra Kabilan johtamalla hallinnolla on epäilemättä vaikeuksia, mutta se ei voi antaa millekään taholle, unionin ulkopuolisellekaan, aihetta vähentää valvontaa.
Australian alkuperäisväestöt

Macartney
Arvoisa puhemies, tämä päätöslauselma ei koske ainoastaan Australiaa vaan maailmanlaajuista ongelmaa alkuperäisväestön oikeuksista maahan. Ehkä paremmin kuvaavaa olisi puhua alkuperäisväestön maailmanlaajuisesta suhteesta maahan, sillä puheena olevassa maailman kolkassa alkuperäisväestöllä on perinteisesti ollut kollektiivinen suhde maahan pikemminkin kuin yksityinen omistusoikeus, joka on tyypillistä länsimaille. Saimme kokemusta siitä Skotlannissa, kun klaanijärjestelmä korvattiin yksityisellä maanomistusoikeudella. Olemme nähneet sitä Yhdysvaltain villissä lännessä. Heijastumia siitä voidaan nähdä myös Pohjois-Skandinavian saamelaisten keskuudessa.
Australiassa alkuperäisväestö sanoo, että maa ei kuulu heille tai valkoisille vaan että he kuuluvat maalle. Meidän täytyy ymmärtää, että näin sanoessaan he tarkoittavat perinteisiä vaellusreittejä, joihin heille identiteettiä antavat pyhät paikat kuuluvat.
Sallikaa minun lopettaa lainaamalla Australian senaattia. Kolme kuukautta sitten se sanoi, että Australian hallituksen ei pitäisi edetä pidemmälle Jabilukan uraaniehdotuksessa. Haluaisin tukea tuota ehdotusta.

Kerr
Arvoisa puhemies, tämä on ensimmäinen puheeni Euroopan parlamentin vihreän ryhmän edustajana, ja toivon, että suhtaudutte minuun lempeästi. On myös hyvin sopivaa, että se koskee Australiaa, sillä olen Euroopan parlamentin suhteista Australiaan ja Uuteen-Seelantiin vastaavan valtuuskunnan entinen puheenjohtaja ja olen juuri palannut Australiasta, missä kysymys alkuperäisväestön maanomistusoikeuksista ja muista oikeuksista jakaa parhaillaan kansaa kahtia.
Myöhemmin tänä vuonna järjestetään vaalit juuri tästä kysymyksestä, joka tämänpäiväisessä päätöslauselmassa korostuu uraanin tuotannon osalta mutta joka itse asiassa koskee koko maata alkuperäisväestön oman maansa käyttöoikeuden osalta. Tämä on siis hyvin ajankohtainen päätöslauselma. Toivon, että hyväksymme sen ylivoimaisesti ja lähetämme siten viestin Australian hallitukselle. Australian varapääministeri ilahtuu siitä, että se arvosteli minua kahdesti Australian parlamentissa kymmenpäiväisen vierailuni aikana, kun puhuin alkuperäisväestön maanomistusoikeuden tukemisesta ympäri Australiaa. Haluan tämän parlamentin tekevän tiettäväksi, että Eurooppa seuraa Australiaa hyvin tarkasti tämän kysymyksen tiimoilta, ja toivon, että voimme palata asiaan tulevina kuukausina.

Aelvoet
Arvoisa puhemies, voimme nähdä eri puolilla maailmaa, että alkuperäiskansojen oikeuksia poljetaan. Ei ole mikään sattuma, että olemme tänään puhuneet Chiapasin alkuperäiskansasta ja että me puhumme nyt Australiasta ja että myös Tiibet on esityslistalla huolimatta kaikista hienoista unionissa esitetyistä julkilausumista.
Australian tapauksessa me haluamme alkaa konkreettisesti keskustella siitä, että Australian hallitus on päättänyt alkaa kehitellä Jabilukan uraanihanketta, joka on tarkoitus toteuttaa alueella, jota pidetään kulttuuriperinnön kannalta tärkeänä alueena ja joka on Australian lakien mukaisesti tunnustettu aboriginaalien alueeksi. Mielestäni on lisäksi erittäin tärkeää kiinnittää huomiota siihen, että Australian senaatti on vedonnut hallitukseen hankkeen pysäyttämiseksi. Mielestäni on hyvin tärkeää, että me pääsemme asiasta tänään selkeästi yksimielisyyteen ja voimme pyytää hallitusta kunnioittamaan aboriginaalien maa-alueisiin liittyviä oikeuksia ja voimme vedota jäsenvaltioihin, että ne eivät toisi uraania sellaisista maista, joissa rikotaan alkuperäiskansojen oikeuksia.
Teloitukset

Bertens
Arvoisa puhemies, herra komissaari, Etelä-Koreassa eletään vaikeita aikoja. Talouskriisi vaikuttaa siellä kaikilla elämänalueilla. Suuri poliittinen muutos on esimerkiksi tuonut valtaan entisen toisinajattelijan. 23 vangin joukkoteloitus joulukuun lopussa ei kuitenkaan ole mikään erityisen hyvä uutinen. 50 muuta vankia on tuomittu kuolemaan. Minun puolueryhmäni ei voi missään tapauksessa hyväksyä kuolemanrangaistusta. Kun Koreassa on tapahtumassa nyt paljon muutoksia, tämä ei ole hyvä signaali maan asukkaille eikä myöskään muiden maiden asukkaille. Demokratisointi, avoimuus ja ihmisarvoa kunnioittavat rangaistukset ovat vastaus tässä tilanteessa, joka on saattanut kansan hyvin epävarmaan asemaan. Ihmisarvoa kunnioittavat rangaistukset kuolemanrangaistuksen sijaan ovat oikeusvaltion ja oikean demokratian tärkeä symboli. Monet maat seuraavat tätä tietä, ja vetoamme Etelä-Korean hallitukseen saman esimerkin seuraamiseksi.

Dupuis
Arvoisa puhemies, se, mitä herra Bertens sanoi, koskee Etelä-Koreaa, mutta meillä on myös Yhdysvallat, erityisesti sen yksi osavaltio - Texas - jossa tapahtuu puolet Yhdysvaltojen teloituksista. Samoin kuin herra Bertens, minäkin haluaisin muistuttaa puolueeni, radikaalipuolueen, erää kampanjan iskulauseesta, joka kuului, että koska emme voi pelastaa heitä yksitellen, meidän siis on pelastettava heidät kaikki. Tästä syystä me teemme tämän kampanjan puitteissa työtä saadaksemme aikaan maailmanlaajuisen teloitusten keskeyttämisen.
Käytän hyväkseni komissaari van den Broekin läsnäoloa ja kysyn häneltä, eikö komissio voisi jäsenvaltioiden aloitteiden puuttuessa ruveta koordinoimaan jossain määrin niitä monissa jäsenvaltioissa ilmeneviä toiveita, että ensi syksynä YK: n yleiskokouksessa tehtäisiin aloite päätöslauselmasta, siis äänestyksestä, maailmanlaajuisen teloitusten keskeyttämisen aikaansaamiseksi.

McKenna
Arvoisa puhemies, mielestäni on erittäin häpeällistä, että sellaista niin kutsuttua sivistysmaata kuin Yhdysvallat täytyy kritisoida tässä parlamentissa. Se pitää itseään maailman moraalin vahtijana ja silti se toimeenpanee järkyttävimpiä rikoksia, jotka ovat periaatteessa rikoksia ihmisyyttä vastaan, kun se langettaa kuolemantuomioita. Olen täysin samaa mieltä edellisen puhujan kanssa siitä, että nainen tuomitaan kuolemaan 3. helmikuuta. Vaadin amerikkalaisia ja Texasin viranomaisia muuntamaan hänen rangaistuksensa ja lykkäämään hänen teloittamistaan. Ei ole hyväksyttävää, että tällaisia rangaistuksia annetaan maassa, joka pitää itseään edistyneenä.
On hyvin selvää, että tämä rangaistusmuoto ei estä rikollisuutta. Itse asiassa jos tarkastellaan Yhdysvaltain nousevia rikollisuuslukuja, on selvää, että tällainen inhottava rangaistuskeino ei toimi ja on aika, että amerikkalaiset ymmärtäisivät todella, että he ovat jääneet paljon jälkeen muusta kansainvälisestä yhteisöstä eivätkä voi osoitella sormella maita, joita kutsuisin alkukantaisemmiksi ja joita me kritisoimme kuolemanrangaistuksen käytön vuoksi. Kunnes he todella tajuavat olevansa täysin väärässä tässä asiassa, he eivät voi osoitella sormella ketään muuta. Meidän täytyy tehdä kaikkemme, jotta tämän naisen tuomio muunnetaan ja hänen teloittamistaan lykätään.
Tiibet

Dupuis
Arvoisa puhemies, tässä kohdin haluaisin sanoa komissiolle, että riidastamme sen kanssa alkaa tulla entistä hankalampi. Asia ei luonnollisestikaan kuulu komissaari van den Broekille vaan hänen kollegalleen Sir Leonille.
Parlamentille on kolmen vuoden ajan karttunut joukko hyvin tarkkoja päätöslauselmia Tiibetin ja Kiinan kansantasavallan kysymyksestä. Olemme usein saaneet kauniita vastauksia Sir Leonilta, mutta pyyntömme eivät ole saaneet aikaan minkäänlaisia toimia, minkäänlaista seurantaa: emme le saaneet mitään vastausta mitä tulee Panchen Lamaan; emme le saaneet mitään vastausta mitä tulee herra Hadaan; emme le saaneet mitään vastausta mitä tulee herra Wang Daniin; emme ole saaneet mitään vastausta mitä tulee hyvin tärkeään kysymykseen keskustelun aloittamisesta Dalai Laman kanssa.
Näin ollen komission olisi aika käyttää valtaansa, joka sillä on. Jos herra Brittan uhraisi yhden prosentin kekseliäisyydestään ja luovuudestaan, jota hän käyttää kysymysten taloudellisen ja kaupallisen puolen pohtimiseen, hän saisi varmasti aikaan tuloksia. Olen siis sitä mieltä, että komission ja erityisesti Sir Leonin on kiireesti ruvettava antamaan meille tarkkoja vastauksia kaikkiin niihin kysymyksiin, joita parlamentti on toistuvasti esittänyt jo kahden vuoden ajan.

Aelvoet
Yksi tämän parlamentin yhteisen päätöslauselman tavoitteista on EU-lähettilään valitseminen ja lähettäminen Tiibetiin. Tähän on kaksi hyvää syytä.
Ensinnäkin Dalai Lama on pyytänyt sitä, ja toiseksi kollegojen on tärkeää ymmärtää, että myös Yhdysvalloissa on suunniteltu lähettilään nimittämistä Tiibetiin. Hän voisi muun muassa auttaa suhteiden normalisoinnissa, ja Dalai Lama on ilmoittanut, että hän olisi hyvin kiinnostunut suhteiden normalisoinnista. Me tiedämme myös sen, että jos lähettiläs aloittaisi toimintansa, monet lukkiutuneet asiat saataisiin lopultakin ratkaistua. Meillä olisi silloin mahdollisuus olla jatkuvasti edustettuna paikan päällä.
Lopuksi haluan sanoa, että olen kollegani Dupuis'n kanssa aivan samaa mieltä siitä, kun hän viittasi joihinkin epäjohdonmukaisuuksiin parlamentin toimissa, kuten esimerkiksi Panam-hankkeen varojen vapauttamiseen, vaikka tiedetään, että asiassa ei oteta huomioon suhteita Tiibetin asukkaisiin.

Colajanni
Arvoisa puhemies, kuten todettiin, Yhdysvaltojen hallitus ja kongressi nimittivät Tiibetiin erityisedustajan. Minusta se on poliittisesti merkittävä asia, ja uskon, että Euroopan unionin pitäisi toimia samoin. Mielestäni tämä on päätöslauselman keskeinen asia. Nyt on tullut aika aloittaa suorat neuvottelut Kiinan ja Dalai Laman välillä. Tiibetin kansan tragedian huomioon ottaen Dalai Lama ei vaadi itsenäisyyttä, kuten hän on toistanut jo useamman kerran, erityisesti kiinalaisen miehityksen vuosipäivän puheessa, jossa hän vaati laajaa itsehallintoa Kiinan kansantasavallan yhteydessä. Mielestäni tämä on rohkea ja valistunut kanta, joka poistaa Kiinalta kaikki verukkeet. Muilta osin kansainvälinen tilanne on poistanut kaikki todelliset tai oletetut uhat Kiinan rajoilta.
Näin ollen mielestäni kansainväliselle näyttämölle pyrkivälle Kiinalle on edullista selvittää ja ratkaista ongelmat, jotka ovat esteenä näille pyrkimyksille. Taiwan, Tiibet ja yleensä ihmisoikeudet ovat nyt kansainvälisen yhteisön Kiinaa kohtaan esittämän kritiikin keskeisiä kohteita.
Arvostan tämän asiakirjan sävyä, koska asiakirjassa ensimmäistä kertaa julistuksen ja kritiikin ohella esitetään konkreettinen ehdotus. Se on parlamentille askel eteenpäin ja auttaa sitä toimimaan poliittisesti tehokkaammin. Tämä parlamentin vähemmän propagandistinen ja poliittisesti tehokkaampi asenne lisää luonnollisesti Euroopan unionin toimielinten, erityisesti komission ja neuvoston, vastuuta.
Me todella pyydämme, että tämän aloitteen myötä sekä komissio että neuvosto, kuten jotkut kollegani muistuttivat, suhtautuisivat Tiibetin kysymykseen tehokkaammalla ja toimivammalla tavalla. Emme pidä siitä, että yleisluontoisissa julistuksissa sekä komissio että neuvosto tai niiden edustajat ovat kriittisiä ja luonnollisesti puhuvat ihmisoikeuksien puolesta, kun todellisuudessa asiat eivät muutu.

Posselt
Arvoisa puhemies, kiitän kollegaani rouva Agliettaa suuresti siitä, että hän on ottanut päätöslauselmaesitykseensä ajatuksen EU: n erityisvaltuutetun asettamisesta Tiibetin kysymystä varten ja että asia toistuu yhteisessä päätöslauselmassa. Tein itse saman ehdotuksen viime vuoden marraskuussa Luxemburgin puheenjohtajiston kyselytunnilla ja totesin, kuinka suurta vastakaikua ajatus silloin herätti herra Wohlfartissa. Hän lupasi kiirehtiä asiaa neuvostossa asiaankuuluvalla tavalla. Meidän olisi keskusteltava viipymättä brittipuheenjohtajiston kanssa siitä, että ajatus todella myös toteutetaan. Uskon, että tarvitsemme tällaisen erityisvaltuutetun, jollainen Yhdysvalloillakin on. Meillä on ollut täällä monesti aihetta arvostella amerikkalaisten harjoittamaa ulkopolitiikkaa, mutta tässä tapauksessa se on toiminut hyvin tärkeänä alkusysäyksen antajana. Tiibetin tapauksessa on kyse hyvin kipeästä ihmisoikeusongelmasta ja hyvin vaikeasta kansojen itsemääräämisoikeuteen liittyvästä ongelmasta. Kiinassa asioita ajatellaan erittäin pitkinä ajanjaksoina, ja sen vuoksi emme saa reagoida asiaan vain hetkellistä hämmästyneisyyttä osoittaen, vaan pitkäaikaisen strategian avulla, ja tähän me tarvitsemme erityisvaltuutetun.

Bertens
Arvoisa puhemies, haluaisin aloittaa sanomalla, että olen samaa mieltä rouva Aelvoetin ja herra Dupuis'n kanssa siitä, että komissio on viime vuosina reagoinut Tiibetin asioihin jossain määrin epäjohdonmukaisesti. Eurooppa tarvitsee välttämättä selkeän ja yksimielisen politiikan Kiinan viranomaisten painostamiseksi edes jollain tavalla.
Olen iloinen siitä, että edes neuvoston puheenjohtaja on ainakin paperilla kiinnittänyt paljon huomiota ihmisoikeuksiin, ja uskon, että myös Tiibetin asiaan kiinnitetään enemmän huomiota, kuten herra Posselt on aivan oikein pyytänyt.
Kiinan kanssa ihmisoikeuksista uudelleen käynnistettyä keskustelua voidaan hyödyntää tässä asiassa, ja liberaaliryhmän mielestä asiassa on mentävä pitemmälle, ja se pyytääkin unionilta unionin erityisedustajaa Tiibetiin.
Lisäksi toivon, että komissaari selvittäisi minulle, mistä Panam-hankkeessa on kysymys. Komissio tietää, mitkä ehdot parlamentti on asettanut, ja haluaisimme mielellämme kuulla, onko ne hyväksytty vai ei, eli täytyykö meidän edelleen pitää varoja jäädytettyinä. Minulle on epäselvää, mitä budjettiäänestyksissämme on tarkalleen päätetty, ja tämän vuoksi olemme asettaneet kysymysmerkin Tiibetiä käsittelevän päätöslauselman kyseiseen kohtaan.

Mulder
Arvoisa puhemies, Keniassa pidetyt vaalit eivät ole sujuneet kovinkaan täydellisesti. Tämä on ollut tilanne Keniassa koko ajan sen itsenäistymisen jälkeen. Emme ole voineet havaita mitään parannuksia. Huomattavin asia näissä vaaleissa oli oikeastaan se, että kansa suhtautui vaaleihin niin innokkaasti.
Myös Keniassa pitäisi oikeastaan päteä sanonta: Erst kommt das Fressen und dann die Moral (Nälkä voittaa moraalin). Arap Moi on onnistunut pudottamaan asukkaiden tulot alas, ja kuitenkin into demokratiaan on säilynyt. Mielestäni Euroopan komission on hyödynnettävä sitä.
Kiireellisin ongelma Keniassa on tällä hetkellä: kuinka korruptiota vastaan voitaisiin taistella? Komission on kaikin mahdollisin tavoin tuettava niitä sanomalehtiä, jotka paljastavat korruptiota. Sanomalehtiä nimittäin luetaan Keniassa hyvin huolellisesti. Komission on myös tuettava kansalaisjärjestöjä, jotka pyrkivät edistämään demokratiaa kaikilla tasoilla. Nämä ovat pieniä asioita, joilla voidaan mielestäni vaikuttaa paljon.

Hory
Arvoisa puhemies, tämän kiireellisen menettelyn puitteissa parlamentti usein joutuu valittamaan, pahoittelemaan ja tuomitsemaan, mutta, poikkeus vahvistaa säännön, nyt meidän on pakko panna merkille myönteisenä asiana olosuhteet, joissa Keniassa juuri käydyt vaalit ovat sujuneet - maassa, jonka monet sanoivat olevan yhteiskunnallisen räjähdyksen partaalla joitakin viikkoja sitten ja joka tosin ei ole vielä selvinnyt tilanteesta. Tarkkailijat ovat joistakin sääntöjenvastaisuuksista huolimatta yhtä mieltä siitä, että vaalit olivat vapaat ja rehelliset.
Mitä sitten kukin ajatteleekin presidentti Arap Moista, hänen poliittisesta pitkäikäisyydestään, hänen käsityksestään keskustelusta tai paikallisesta roolistaan joissakin tietyissä äskettäisissä kriiseissä, tosiasia on tunnustettava. Euroopan parlamentin tehtävä ei ole korvata oppositiota, joka on kykenemätön kokoamaan voimansa vaihtoehtoisen politiikan aloittamiseksi. Tästä syystä radikaaliallianssin ryhmä tyytyy omalta osaltaan rohkaisemaan, pyytäen samalla komissiota valvomaan asiaa, Kenian viranomaisia taistelemaan korruptiota vastaan ja vahvistamaan ihmisoikeuksia, erityisesti yhdistymis-, mielenosoitus- ja ilmaisuvapautta, joista liian usein ollaan piittaamatta. Tämä on päätöslauselmaesityksemme sisältö.

Malone
Arvoisa puhemies, ensimmäiseksi haluaisin sanoa, että presidentti Moin täytyy pitää ennen valitsemistaan antamansa lupaukset perustuslain uudistuksesta. Tiedämme nyt, että vaalitulokset olivat niin tasaiset, että oppositiolle täytyy antaa valtaa hallituksessa kuvastamaan sitä massiivista kansansuosiota, jota se nyt nauttii. Sille täytyy selvästi myös suoda oikeudenmukainen kohtelu tiedotusvälineissä.
Haluan yhtyä niihin, jotka ovat tuominneet hiljattain käydyn vaaliprosessin aikana oletettavasti tapahtuneet sääntöjenvastaisuudet. Haluaisin toistaa puheenjohtajamaan 6. tammikuuta esittämän pyynnön oletettujen vaaleissa tapahtuneiden sääntöjenvastaisuuksien julkisesta tutkinnasta. Valtavia summia on ilmeisesti käytetty korruptoituneeseen äänteenkalastukseen. Tällä on vahingollinen vaikutus maan hauraaseen talouteen ja se lisää inflaatiota. Nämä ovat huonoja uutisia paikalliselle väestölle, varsinkin kun ne seuraavat viime vuoden tulvia, etnisten yhteentörmäysten aiheuttamia matkailuelinkeinon ongelmia ja viimeaikaisia hyödykkeiden alhaisia hintoja.
Presidentti Moin on ymmärrettävä tuo viesti, kun IMF ja Maailmanpankki ovat jo pidättäneet apunsa. Hänen täytyy huomata selvä yhteys tarpeellisen lainan ja avustuspakkausten, jotka ovat elintärkeitä maan taloudelliselle hyvinvoinnille, sekä kaikkien häneltä odottamien kansanvaltaisten ja perustuslaillisten muutosten välillä.

Giansily
Arvoisa puhemies, joulukuun lopussa presidentti Daniel valittiin uudelleen Kenian presidentiksi. Saamillaan hiukan yli 40 %: lla äänistä hän paransi vuoden 1992 tulostaan 4 prosenttiyksiköllä. Opposition 14 ehdokasta jakoivat loput 60 % äänistä, mutta heidän jakautumisensa, jota jatkuvat riidat ylläpitävät, vei heidät hajanaisessa järjestyksessä parlamenttiin, jossa herra Arap Moin puolueella on edelleen kahden edustajanpaikan ehdoton enemmistö. Näiltä vaaleilta voitiin odottaa sitä, että niiden tulos kiistetään, ja olemmekin riittävästi tuoneet esiin Kenian kysymyksen tässä istuntosalissa ollaksemme tänään yllättymättä tietystä tulosten julkistamiseen liittyvästä epäselvyydestä.
Oli asia miten tahansa, haluan tarkentaa, että Unioni Euroopan puolesta -ryhmä kannattaa radikaalien ja liberaalien yhteistä tekstiä kahdesta syystä. Ensimmäinen on se, että ensinnäkin hyväksyn kiittävän arvosanan, jonka nämä vaalit ovat saaneet sekä kansainvälisiltä tarkkailijoilta että Ugandan presidentiltä, joka on sanonut, toivottavasti laskien leikkiä, että mikäli Kenian presidentti on petkuttanut, hän on tehnyt sen todella kehnosti, jos on saanut vain kahden paikan enemmistön. Päätöslauselman 7 kohta kuvaa osittain tätä ensimmäistä syytä. Luulen siis, että parlamentti on valmis osoittamaan lempeyttä Keniaa kohtaan ja että Ugandan siunaus on meistä monen silmissä riittävä poistamaan sen tähän maahan liittyvän pikkutarkan valppauden, jonka kohteeksi muut eivät ole joutuneet.
Toinen syy on se, että koska Afrikassa on tulossa muitakin vaaleja vuonna 1998, tätä suurta maltillisuutta, jota me osoitamme yksipuoluejärjestelmästä monipuoluejärjestelmään siirtyviä maita kohtaan, on osattava osoittaa kaikkia kohtaan, eikä parlamentti saa kohdella ranskankielisiä maita sen huonommin kuin englanninkielisiä maita.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, haluan kiittää arvoisia parlamentin jäseniä heidän arvokkaista kannanotoistaan. Haluaisin aloittaa ihmisten kloonauksesta käydystä keskustelusta. On rohkaisevaa todeta, että parlamentissa otetaan poikkeuksetta etäisyyttä sellaiseen toimintaan ja myös varoitetaan kehityksestä sillä alalla.
Euroopan komissio on jo esittänyt asiasta mielipiteensä ja aikoo toimia niin, että asian kaikenlainen kehittely voitaisiin estää. Komissio katsoo ihmisten kloonauksen olevan ihmisarvoa alentavaa ja ristiriidassa ihmisen yksilöllisyyden kanssa. Myös tämä on tullut hyvin selvästi esille parlamentin keskusteluissa tänään iltapäivällä.
Neljännessä ja viidennessä tutkimuksen puiteohjelmassa ei ole mitään ohjelmaa, joka millään tavalla kannustaisi tällaiseen toimintaan, saati sitten takaisi rahoitusta. Me pysymme asiasta hyvin selvästi erossa. Myös bioteknologian eettisiä vaikutuksia tarkasteleva asiantuntijaryhmä on ilmaissut mielipiteensä ihmisten kloonauksesta ja torjunut sen.
Komissio on tietoinen siitä, että sillä ei ole mitään toimivaltaa tutkimusohjelmien puitteissa etiikan erityisalalla, mutta kun on kysymys eettisistä asioista, mielestäni myös Euroopan komission on vähintään sanottava sanansa asiasta, ja sen me teemme tässä jälleen selväksi.
Myös Eurooppa-neuvostossa Amsterdamissa viime vuoden kesäkuussa oli tästä asiasta hyvin selkeä näkemys, ja kokous ilmoitti, että meidän on syytä pysyä erossa ihmisten kloonauksesta. Kun tarkastellaan sitä, mitä asiasta keskustellaan kansainvälisellä tasolla, voimme kunnioittaen todeta, että jopa G8-maiden huippukokous Denverissä viime kesänä vastusti ihmisten kloonausta. Tämän iltapäivän keskustelussa mainittiin Euroopan neuvoston ihmisoikeuksia ja bioteknologiaa koskevan sopimuksen lisäpöytäkirjasta. Tämän lisäpöytäkirjan on tähän mennessä allekirjoittanut yhdeksäntoista jäsenvaltiota. Komission mielestä on erittäin tärkeää, että saadaan aikaan ihmisten kloonausta koskeva maailmanlaajuinen kielto. Näyttää siltä, että Yhdistyneet kansakunnat olisi sopivin foorumi tätä asiaa varten. Komissio pyrkii joka tapauksessa kannustamaan kaikkea tähän suuntaan johtavaa toimintaa. Komissio pyrkii tekemään osuutensa asiassa.
Ingusian tilannetta on ilman muuta pidettävä huolestuttavana. Me seuraamme tilanteen kehitystä Moskovassa olevan valtuuskuntamme kautta sekä käyttämällä yhteyksiämme Yhdistyneissä kansakunnissa, ETYJissä sekä muissa kansainvälisissä elimissä. Meillä on lisäksi yhteyksiä kansalaisjärjestöihin, jotka toimivat tällä myrskyisellä alueella. Te tiedätte, että ECHO on rahoittanut viime vuosina Ingusiaan annettavaa humanitaarista apua. Lääkärit ilman rajoja -järjestö on käynnistänyt vuonna 1997 alueella 200 000 ecun ohjelman pääasiassa kodittomien auttamiseksi.
Me jatkamme luonnollisesti näitä ohjelmia ja olemme säännöllisesti yhteydessä pakolaiskomissaariin tilanteesta paikan päällä. Minä voin nyt vain ilmoittaa, että näiden humanitaaristen hankkeiden toteuttaminen ei ole viime aikoina muuttunut lainkaan helpommaksi, koska avustustyöntekijöidemme tilanne siellä on usein riskialtis.
Kongon demokraattisen tasavallan ihmisoikeustilanne pysyy Euroopan komission mielenkiinnon kohteena. On myönteistä, että Kongon hallitus on näyttänyt vihreää valoa Yhdistyneiden kansakuntien tutkintaelinten toiminnalle ja että myös perustuslakia tarkasteleva elin on perustettu. Euroopan komissio on päättänyt tämän myönteisen kehityksen tukemiseksi käynnistää uudelleen tiettyjä jälleenrakennukseen liittyviä toimia, jotka kohdistuvat suoraan paikalliseen väestöön. Kansalaisjärjestöt tai yritykset toteuttavat nämä toimet kuitenkin komission kanssa solmitun sopimuksen perusteella.
Australian aboriginaalien asiassa komissio lähtee siitä, että Jabiluka-hankkeen, josta rouva Aelvoet on myös puhunut, mahdollinen toimeenpano tapahtuu Australian ympäristöministerin senaattori Robert Hillin esittämien tiukkojen sääntöjen ja valvontanormien mukaisesti. Paikallisen aboriginaaliyhteisön terveydestä ja alueen luonnosta huolehtiminen on hyvin tärkeää.
Kuten tiedätte, komissio on samaa mieltä Euroopan parlamentin kanssa kuolemanrangaistuksesta, josta on puhuttu myös tänään. Minä en puhu nyt Australiasta vaan niistä valitettavista teloituksista, joita on tapahtunut äskettäin Koreassa. Tilanne on muuttunut, sillä kahden viime vuoden aikana kuolemantuomioita ei pantu täytäntöön. Komissio aikoo ilmaista huolensa Etelä-Korean tasavallan politiikan muuttumisesta pitäessään yhteyttä kyseiseen maahan.
Sitten Kiinasta ja Tiibetistä. En puhu nyt muusta tiedonannosta kuin siitä, että myös neuvoston puheenjohtaja itse on myöntänyt, kuinka tärkeänä pidetään vuoropuhelun vahvistamista Kiinan kanssa ihmisoikeuksien osalta. On rohkaisevaa, että viime vuoden loppupuolella ministeritasolla ja poliittisten johtajien tasolla pidettyjen kokousten aikana on saavutettu selviä tuloksia joissakin asioissa. Tiedämme samalla, että Kiina valmistelee YK: n sosiaalisia ja taloudellisia oikeuksia koskevan yleissopimuksen ratifiointia ja että Kiina on myös valmis harkitsemaan tunnetun YK: n kansalais- ja poliittisia oikeuksia koskevan yleissopimuksen allekirjoittamista. Lisäksi Kiina on luvannut, että YK: n ihmisoikeuskomissaari rouva Robinson voisi saada kutsun vierailla Kiinassa.
Myös Tiibetin osalta on annettu sellainen myönteinen signaali, että Euroopan unioni voisi pyyntönsä mukaisesti lähettää maahan suurlähettiläiden valtuuskunnan keväällä 1998. Nämä kaikki ovat askelia eteenpäin, jotka ilmaisevat, että Kiinan kanssa käytävä keskustelu ja vuoropuhelu ihmisoikeuksista ei ole pysähdyksissä. Euroopan unioni on Euroopan komission tukemana varmasti jatkamassa tällä tiellä Kiinan kanssa.
Lopuksi Kenian tilanteesta. Nyt voidaan olla iloisia Kenian viime vaalien korkeasta äänestysprosentista ja siitä, että tarkkailijat ovat todenneet, että Kenian kansan tahto on ilmaistu melko luotettavalla tavalla. Toisaalta ei ole jäänyt huomaamatta, että vaaleissa on esiintynyt jonkin verran sääntöjenvastaisuuksia. Viralliset tarkkailijat ovat kuitenkin ilmoittaneet, että vaaleja ei tämän vuoksi voi pitää vähemmän asianmukaisina. Tämä on jo itsessään myönteistä. Haluamme painottaa, että perustuslain uudistaminen on nyt Keniassa tärkeä asia ja että se olisi aloitettava mahdollisimman nopeasti. On tärkeää, että tässä prosessissa ovat todella edustettuina kaikki yhteiskunnan ryhmät ja että kaikki ryhmät ovat mukana tarvittavissa neuvotteluissa ja että todelliseen avoimuuteen pyritään.
Ihmisoikeuksien tärkeys suhteissamme Kenian kanssa on maan viranomaisille selvä asia, ja se on otettu toistamiseen esille. Me olemme myös samaa mieltä tämän päivän keskustelussa esitetyistä huomautuksista siitä, että Keniassa melko laajalle levinnyt korruptio olisi saatava tiukasti kuriin. Tämä on tärkeä asia myös siksi, että kansainvälisten rahoituslaitosten ja myös Euroopan unionin silmissä on herätettävä luottamusta pyydetyn tuen saamiseksi ja talouden kehittymisen käynnistämiseksi. On hyvin ikävää, että sellaisessa maassa kuin Kenia tulot asukasta kohti ovat itse asiassa pienemmät kuin kymmenen vuotta sitten. Tämä kertoo jotain maan tilanteesta.
Esitin tässä sekalaisia huomioita, joita halusin nyt tehdä kaikista tärkeistä aiheista. Ottaen huomioon myös arvoisille parlamentin jäsenille annetut lyhyet puheajat en halua enää koetella suvaitsevaisuuttanne.

Puhemies
Yhteiskeskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan klo 17.30.

Pomés Ruiz
Arvoisa puhemies, Euroopan unionissa on jälleen hyökätty ihmishenkeä vastaan. Euroopan kansalainen, joka oli sitoutunut kansaansa ja joka valittiin demokraattisesti puolustamaan rauhaa, vapautta oikeusvaltiota ja suvaitsevaisuutta, on teloitettu baskiyhteiskunnan vihollisten toimesta, jotka puolustavat päinvastaisia asioita: kuolemaa, kauhua ja kiristystä. José Ignacio Iruretagoyena, naimisissa, kahden pienen lapsen isä, Zarautzin kaupunginvaltuutettu, tapettiin alhaisella tavalla rikollisjärjestö ETAn terroristi-iskussa. Ennen kaikkea haluamme antaa surunvalittelumme hänen leskelleen, hänen orvoksi jääneille lapsilleen ja kaikille niille perheille, jotka joutuvat elämään terroristijärjestö ETAn sorron ja tappamisen aiheuttaman kärsimyksen keskellä.
Hyvät parlamentin jäsenet, tämä on ongelma, joka ei koske vain baskeja tai espanjalaisia kokonaisuutena. Tämä jatkuva ihmisten perusoikeuksien loukkaaminen vaikuttaa koko Euroopan unioniin ja sen vuoksi parlamentti korottaa taas äänensä painottaakseen jälleen kerran tämän terroristiongelman vakavuutta ja sen ehdottomasti koko Euroopan kattavaa laajuutta.
Tässä kohtaa haluan muistuttaa siitä jatkuvasta tuesta ja solidaarisuudesta, jota parlamentti on osoittanut tämän vakavan ongelman suhteen. Äskettäin täällä parlamentissa vieraili kaupunginvaltuutettu Miguel Angel Blancon perhe. ETA murhasi Blancon viime heinäkuussa, ja tapaus täytti koko Euroopan kylien ja kaupunkien kadut valtavista mielenosoituksista, joissa vastustettiin tapahtunutta ja vedottiin rauhan puolesta. Parlamentissa vieraili myös vankilavirkailija José Antonio Ortega Laran perhe hänen yli 500 päivää kestäneen kidnappauksensa aikana. Euroopan parlamentti on itse käynyt Baskimaassa ja osoittanut siellä baskiviranomaisille, että tämä vakava ongelma on koko Euroopan laajuinen ja että se on räikein loukkaus ihmisoikeuksia kohtaan tämän päivän unionissa. Emme voi unohtaa, kuinka viime kuukausina ovat tapahtuneet perä perää Ortega Laran kidnappaus ja vapauttaminen emmekä murhattuja demokraattisesti valittuja kaupunginvaltuutettuja, joita ovat: Gregorio Ordoñéz San Sebastiánissa; Miguel Angel Blanco Ermuassa; José Luis Caso Renteríassa; José Ignacio Iruretagoyena Zarautzissa; emmekä epäonnistuneen murhayrityksen kohteeksi joutunutta San Sebastiánin kaupunginvaltuuttua Elena Azpirozia.
Huomenna pidetään Vitoriassa Ajuria-Enea-sopimusta käsittelevä kokous. Haluamme antaa ehdottoman tukemme siihen osallistujille, jotta he löytäisivät ne keinot, joilla rauha saadaan palautettua oikeusvaltion rajojen sisällä, joita terroristit yrittävät parhaansa mukaan rikkoa. Tämän terrorin ja veren vuodatuksen on loputtava.

Aparicio Sánchez
Arvoisa puhemies, jälleen kerran ihmiset - vaikka järki ei haluaisikaan heitä sellaisiksi kutsua - ovat päättäneet toisen ihmisen elämän, osana taisteluaan kaikkien demokratian puolesta.
Demokratia on ainoa poliittinen ja moraalinen keino, jolla terroristeista päästään eroon, ja he tietävät sen hyvin.
Baskit ovat tappaneet baskin; espanjalaiset ovat tappaneet espanjalaisen; eurooppalaiset ovat tappaneet eurooppalaisen. Niin, valitettavasti eurooppalaiset, lapset, jotka polveutuvat suoraan niistä tyranneista, jotka aiheuttivat levottomuutta tällä vuosisadalla tukahduttaen ihmisten elämää ja polkemalla heidän ihmisarvoaan.
Herra puhemies, me Espanjan sosialistit yhdymme kollegani tuskan, hylätyksi jäämisen tunteen ja myös toivon ilmaisuihin.
Tässä tapauksessa jaamme tunteemme José Ignacio Iruretagoyenan perheen ja maanmiesten, omaan kehoonsa haavoittuneen kansanpuolueen jäsenten ja kaikkien muidenkin puolueiden kanssa, joita tämä kuolema tuntuu koskettavan omakohtaisesti, Baskimaan kaupunginhallitusten ja koko Espanjan kansalaisten kanssa. Ne, jotka ovat edustaneet maanmiehiään - kuten minä - vuosien ajan kaupunginhallituksessa, voivat hyvin kuvitella, kuinka tarmokkaasti ja auliisti Iruretagoyena työskenteli ratkaistakseen kaikkien ongelmat.
Jaamme nämä ongelmat baskikansan ja kaikkien muiden espanjalaisten kanssa ja olemme varmoja siitä, että tämän päätöslauselman välityksellä tulemme jakamaan ne myös eurooppalaisten kollegojemme kanssa, samoin kuin jaamme heidän kanssaan ne arvot, joita vastaan ETA ja Herri Batasuna taistelevat ja jotka muodostavat Euroopan sielun; ne ovat elämän kunnioitus ja vapauden puolustus.

Von Habsburg
Arvoisa puhemies, Espanjassa koetut terroriteot, erityisesti baskimaakunnassa, jonka itse erityisen hyvin tunnen ja joka on todella yksi maan kauneimmista ja parhaista maakunnista, ovat osoittaneet, että terroristijärjestö toimii tässä omaa kansaansa vastaan ja murhaa niitä, jotka edustavat tätä kansaa. Sen vuoksi uskon, että meille eurooppalaisille on tärkeää ei vain osoittaa solidaarisuuttamme vaan myös keskustella asiasta ja voida odottaa hallituksiltamme, että asiaan pyritään vaikuttamaan kansainvälisen tason toimilla, joita ei ole suunnattu sen paremmin baskikansaa kuin Espanjaakaan vastaan, vaan päinvastoin, joiden tarkoituksena on puolustaa niitä molempia vastaisten tekojen varalta. Se, mitä asiassa parhaillaan tapahtuu, tulee vaikuttamaan - ja tätä emme saisi unohtaa - myös meihin itseemme, ellemme ajoissa löydä kaikkien demokraattisten voimien yksituumaisuutta asettuaksemme vastustamaan tätä terrorismia.

Sierra González
Arvoisa puhemies, ensimmäiseksi haluaisin yhtyä puolueryhmäni puolesta José Ignacio Iruretagoyenan perheelle, kollegoille ja ystäville osoitettuihin solidaarisuuden ilmauksiin. Näistä lohdutuksen sanoista on tullut - valitettavasti - tavanomaisia, samoin kuin Baskimaan terroristien harjoittaman väkivallan uhreille osoitetusta solidaarisuudesta ja väkivallan vastustuksesta. Herra puhemies, tunnette hyvin tämän väkivallan, sillä johditte parlamentin valtuuskuntaa, joka vieraili Baskimaassa, missä saatoitte vahvistaa sen, ettei terroristien harjoittama väkivalta ole paikallinen, vaan eurooppalainen ongelma.
Kuten täällä on sanottu, kansan ääntä ei voida vaientaa aseiden kalskeella. Yhtenä kansan äänen kannattajana parlamentti tuomitsee tämän hyökkäyksen täysin varauksetta, ja toistamme vastustavamme ehdottomasti kaikenlaista väkivaltaa. Jälleen kerran ja niin monta kertaa kun on tarpeen, sillä näin tehden toteutamme eurooppalaista oikeutta elämään, vapauteen ja demokratiaan, josta emme voi luopua minkäänlaisen painostuksen alla. Mutta osallistumisemme ei jää hyökkäysten tuomitsemiseen tämänkaltaisissa keskusteluissa, vaan vaadimme myös muissa täysistunnoissa tehtyjen sopimusten noudattamista. Tämä parlamentti torjuu vuoropuhelun kaikkien niiden kanssa, jotka osallistuvat rikolliseen toimintaan tai suvaitsevat, lietsovat ja harjoittavat sitä. Sillä kaikenlainen rikollisen toiminnan suvaitseminen edesauttaa sen jatkumista. Tuemme Baskimaan rauhan palauttamista ja tuemme Euroopan rauhan palauttamista. Sillä Baskimaan rauhan palauttaminen on Euroopan rauhan palauttamista.

Pradier
Arvoisa puhemies, ETA jatkaa rikollisen itsepäisesti sellaisten ihmisten murhaamista, jotka ovat eri mieltä sen tavoitteista tai vastustavat sen menettelytapoja. Paikallisvaaleissa valitut edustajat näyttävät viime kuukausina olleen sen etuoikeutettu kohde.
Parlamentilta ei pidä odottaa pienintäkään sääliä, pienintäkään ymmärrystä ETAn murhaajia ja kiduttajia kohtaan. Mikään, ehdottamasti mikään ei oikeuta heidän tekemiään rikoksia. Kuitenkin yleinen mielipide ja toisinaan moniselitteinen, toisinaan intohimon sokaisema lehdistö näyttävät silloin tällöin paljastavan sen läheisen yhteistyön, joka on muodostunut Ranskan poliisin, baskialueen autonomisen poliisin ja Espanjan poliisin välille. Tässä asiassa on oltava erityisen selkeitä ja taottava keinot hyvin. Yhteistyö rikoksen selvittämisessä ja rankaisemisessa tulee vain vahvistumaan. Varokoot ne, joiden niin sanotut sotilaalliset toimet rajoittuvat kuulan ampumiseen päähän kaupunginvaltuutettua, joka tietenkin on aseeton ja suojaton. Demokratia on haurasta, myönnettäköön, mutta tähän saakka Euroopassa se on onnistunut voittamaan kaikki taistelut sellaisten pienten ryhmien tyranniaa vastaan, jotka yrittävät tyrkyttää ideologiaansa tai käsitystään maailmasta voimaa käyttämällä.
Parlamentti on ja pysyy solidaarisena baskeille ja heidän edustajilleen mutta ei tee mitään myönnytyksiä vapauden vihollisia kohtaan.

Imaz San Miguel
Arvoisa puhemies, nuori mies, José Ignacio Iruretagoyena, on murhattu barbaarisen ETAn toimesta. Taas yksi rikkoutunut perhe ja taas on hyökätty vapauksiensa puolesta taistelevan ja rauhaa halajavan kylän julkisen virkamiehen kimppuun.
Francon diktatuuri ei ole pystynyt vaientamaan kansamme ääntä, eivätkä siinä tule onnistumaan myöskään ne, jotka yrittävä saada tahtonsa läpi väkivallan keinoin, sillä historiassa kansojen tahto, vapaus ja demokratia voittavat lopulta aina aseet. Eikä baskikansan, sen valtavan enemmistön omistautumista näille arvoille voida kiistää.
Haluamme osoittaa solidaarisuuttamme Iruretagoyenan perheelle ja ystäville sekä myös täydellistä solidaarisuuttamme kansanpuolueelle, joka oli se poliittinen perhe, johon murhattu kuului.
Väkivallanvastainen taistelu, rauhan rakentaminen, on kaikkien tehtävä. Sen vuoksi meidän demokratiaan uskovien on työskenneltävä sovussa ja yhtenäisesti, siinä määrin kuin mahdollista. Huolimatta siitä, että ne, jotka tappavat, eivät sitä haluakaan ja vaikeuttavatkin toimintaamme, on meidän jatkettava ja saatava ne, jotka vielä tukevat väkivallantekijöitä, vakuuttuneiksi siitä, että heidän on liityttävä demokratiaan.
Tämän perusteella pyydän parlamenttia äänestämään "ei" päätöslauselman 5 kohdasta, joka hankaloittaa näiden keinojen käyttämistä ja antaa yksipuolisen ja puolueellisen kuvan rauhaan johtavasta tiestä, sillä ihmisen elämä on katkaistu - se on hirvittävää - mutta emme voi sallia sitä, että koko kansan toivo tukahdutetaan. Tehkäämme rauhasta mahdollinen niillä aseilla, jotka meillä on, kieltäytymättä yhdestäkään niistä: poliisitoimilla, demokratialla ja myös sanalla.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, haluan komission puolesta yhtyä ilmaistuun osanottoon murhatun baskikaupunginvaltuutetun omaisille. Tapaus on herättänyt kauhua ja suuttumusta. Herra puhemies, tämä antaa ajattelemisen aihetta. Myös kansanedustajat saattavat joutua tällaisten terroritekojen uhreiksi.
Tämä on jälleen viesti meille kaikille, komissiolle, jäsenvaltioille, Euroopan unionin toimielimille, että meidän on uudella voimalla sekä yhteenkuuluvuuden ja solidaarisuuden hengessä taisteltava terrorismin vitsausta vastaan.

Puhemies
Kiitos, arvoisa komissaari. Sallinette istunnon puheenjohtajan kerrankin astua ulos puolueettomuudestaan ja yhtyä täysin kaikkeen siihen, mitä juuri sanottiin tämän vastenmielisen murhan yhteydessä.
Yhteiskeskustelu on päättynut.
Siirrymme äänestykseen.

Yhteisön apu (jatkoa)
Puhemies
Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu yhteisön avusta.

Vecchi
Arvoisa puhemies, haluan kiittää ja onnitella esittelijöitä sekä valiokuntien lausuntojen valmistelijoita. Kyseessä on tärkeä keskustelu, jossa käsitellään Euroopan unionin humanitaarisen avun ja kehitysyhteistyön laadullisia näkökohtia. Keskustelu on tärkeä, koska yhteisön apu, lisättynä Euroopan unionin jäsenvaltioiden apuun, on nykyään yli 50 % koko maailman kehitysavusta. Tältä osin kasvava merkitys, joskin usein vain suhteellisesti katsottuna, on yhteisötoiminnan välineiden kautta ohjatuilla varoilla.
Nyt kun tarkastelemme humanitaarisen ja kehitysavun tehokkuutta ja arviointia, meidän on otettava huomioon joitakin erityispiirteitä, jotka ovat tyypillisiä yhteisön avulle verrattuna jäsenvaltioiden apuun: ennen kaikkea se, että myös Euroopan parlamentin aloitteesta yhteisö on toteuttanut viime vuosina varsinkin talousarvion välityksellä erityisen monipuolistamisen, joka koskee sekä toimintavälineitä että yhteistyötahoja, joihin kuuluvat sekä viralliset tahot eli kolmansien maiden valtioiden hallitukset että kansainväliset järjestöt ja toimistot, kansalaisjärjestöt, yritykset jne.
Toinen ja äärimmäisen tärkeä piirre on tavoitteiden eriyttäminen, jota nyt on ehkä syytä tarkistaa ja järjestää uudelleen mutta joka on kuitenkin mahdollistanut puuttumisen eri aiheisiin eri aloilla.
Kolmas piirre on se, että yhteisö toisin kuin kaikki muut kahdenväliset avunantajat työskentelee nykyään kaikkialla maailmassa ja että - haluaisin painottaa tätä - sen taakkana ovat usein äärimmäisen monimutkaiset päätösmenettelyt, erityisesti komitologia sekä jäsenvaltioiden taholta tulevat paineet ja ylimääräiset asioihin puuttumiset, joiden tarkoitusperät eivät aina ole positiivisia. Tämä kaikki ei aina vaikuta myönteisesti, vaan usein päinvastaisesti.
Lopuksi, komissiolla ja erityisesti kansainväliseen apuun osallistuvilla pääosastoilla on rajallinen määrä henkilökuntaa, jota on lisäksi tarkoitus vähentää.
Viime vuosina on määritelty uusia juridisia perusteita, erityisesti humanitaarisen avun osalta, ja uskon, että näin on kyetty puuttumaan moniin tilintarkastustuomioistuimen huomautuksista humanitaarisen avun ohjauksesta vuosina 1992-95. Joitakin menettelyjä on määritelty uudelleen ja uudistetaan parhaillaan, kuten ECHOn puitesopimuksiin ja kansalaisjärjestöjen yhteisrahoituksen uusiin ehtoihin liittyviä. Komissiossa ja sen ulkoisen avun hoidosta vastaavissa yksiköissä on myös käynnistetty uudelleenjärjestelyprosessi, josta haluamme suoraan sanoen lisää tietoa ja jonka yhteydessä haluamme tulla kuulluiksi.
Julkisen kehitysavun tehokkuus on varmasti hyvin monimutkainen aihe, kuten päätöslauselmaehdotuksissa oikein muistutettiin. Se on sisäisten ja kansainvälisten tekijöiden kokonaisuus eikä pelkästään yksittäisten hankkeiden ja välineiden toiminnan tulos.
Pyydämme pääasiassa, ja keskustelumme tärkeät viestit ovat, että suora yhteisön apu ja jäsenvaltioiden apu sovitettaisiin paremmin keskenään ja että ne lähentyisivät toisiaan. Sekä sisäisiä että ulkoisia arviointi- ja laadunvalvontarakenteita pitäisi vahvistaa ja ne pitäisi tehdä riippumattomammiksi. Komission toimielinkapasiteettia kansalaisjärjestöjen kumppanina tulisi lisätä, ja olisi työskenneltävä kehitysmaiden hallintotaitojen kehittämiseksi. Ennen kaikkea haluamme, että parlamenttia kuullaan kaikesta ja että se olisi täysin mukana komission sisäisessä uudelleenjärjestelyssä.
Koska ECHOn toiminnasta on tehty erityinen mietintö, olen sitä mieltä, että olisi välttämätöntä vahvistaa sen toimintakykyä eikä vesittää toimintoja, joita varten se on luotu. Mitä tulee kansalaisjärjestöihin, on paitsi ylläpidettävä myös vahvistettava entisestään niiden tarpeisiin ja niiden toimintaan pohjautuvien erityiskriteerien käyttöä.

Corrie
Arvoisa puhemies, tämä on erittäin ajankohtainen mietintö, kun lähestymme vuotta 2000. Uusi yksikkö on perustettu hallinnoimaan AKT-kehitysmaille suunnattua apua. Minun täytyy onnitella herra Goerensia näkemyksestä, jota hän on osoittanut selvittäessään, kuinka yhteisön kehitysmaille suunnattua apua voidaan tehostaa. Sanon " ajankohtainen" , koska jos luomme katseemme taaksepäin ja huomaamme, että apuun on käytetty 40-50 miljardia ecua vuodesta 1975 lähtien mutta silti monet apua hakeneet maat ovat huonommassa tilanteessa nyt kuin ne olivat Lomén yleissopimuksen alussa, järjestelmässä täytyy olla jotain vikaa.
Tämä johtuu monesta syystä: hallitusten epävakaisuudesta, korruptiosta ja monessa tapauksessa siitä, että maalla on velkataakka, josta se ei yksinkertaisesti koskaan toivu.
Kun monet maat leikkaavat kahdenvälistä apua ja EU: n rahoitusta kiristetään jatkuvasti, on siksi elintärkeää, että käytettävissä olevia varoja käytetään tehokkaammin. Uskoakseni alueelliseen lähestymistapaan on todellinen tarve, jotta eri projektien yhteensovittaminen paranee ja voidaan varmistaa, että apua ei jaeta niin pieniin osiin, että se ei ole enää tehokasta.
Olemassa olevia varoja voidaan käyttää paremmin monella tapaa. Säännöissä täytyy joustaa, jotta EU: n paikan päällä toimivilla edustajilla on enemmän sananvaltaa tahoilla, joilla on päätöksentekovalta. Ne tietävät alueelliset ongelmat ja ratkaisut niihin ilman, että niiden täytyy jatkuvasti kääntyä Brysselin puoleen. Edustajat voisivat järjestää kahdenvälisen avun ja yhteisön avun koordinoinnin paljon paremmin päällekkäisyyden vähentämiseksi. Tämä tehostaisi vaikutusta - ostovoimaa - ja mahdollistaisi asianmukaisen, yksityiskohtaisen toteuttamiskelpoisuuden ja vaikutuksen arvioimisen, jotta tilannetta voitaisiin seurata tarkemmin. Monissa tapauksissa ympäristöllisiä vaikutuksia ei ole arvioitu, minkä takia alueen ekologia on vahingoittunut.
Mietinnössä pyydetään avun ehdollisuuden soveltamista. Minä tuen tätä. Kansanvallan, ihmisoikeuksien kunnioittamisen ja taloudenhoidon vähimmäistehokkuuden ja -avoimuuden pitäisi olla edellytyksenä rahalliselle avulle. Kehitysmaiden täytyy ratkaista taloudelliset ongelmansa viennin avulla. Vain jos hallitukset ovat vakaita ja hyviä, ulkopuoliset sijoittajat voivat auttaa luomaan ympäristön, joka mahdollistaa teollisen kehityksen.
Afrikka on tällaisen kehityksen seuraava looginen maanosa. Monilla kehitysmailla ei ole paikallistasolla kapasiteettia suurten kehitysohjelmien toteuttamiseen. Näen todellisen mahdollisuuden, että eurooppalainen henkilökunta auttaisi tässä työssä. Tämä on hyvin tasapainoinen mietintö, ja siinä on monia yksityiskohtaisia ehdotuksia, ja toivon, että komissio ei vain tarkastele niitä vaan toimii niiden mukaisesti. Ryhmäni tukee täysin tätä mietintöä.

Ryynänen
Arvoisa puhemies, meillä on käsiteltävänä erinomainen mietintö yhteisön kehitysavusta ja sen tehostamisesta. Sen tekijää herra Goerensiä on todella syytä onnitella hyvästä työstä. Ryhmämme tukee täysin mietinnön esityksiä ja haluankin seuraavassa vain korostaa muutamia kohtia päätöslauselmassa.
Ensiksikin pidän hyvin tärkeänä esittelijän aloitetta siitä, että komission on huomioitava sukupuoleen liittyvät tekijät yhteistyöohjelmissaan. Naisten osallistumisella on todella keskeinen merkitys kehitysprosessien onnistumiselle. Naisten osallistuminen edellyttää ennen kaikkea naisille suunnattua koulutusta. Sehän on itse asiassa parasta ja tehokkainta kehitysapua mitä voimme antaa. Yhteys naisten koulutuksen ja syntyvyyden välillä on selkeä. Väestönkasvua voidaan rajoittaa vain antamalla naisille koulutusta ja sitä kautta mahdollisuuksia myös syntyvyyden säännöstelyyn. Naiset voisivat myös sopivan koulutuksen sekä eräänlaisten tukiluottojen avulla rohkaistua omaan yritystoimintaan ja sitä kautta suurempaan itsenäisyyteen ja todelliseen vaikuttamiseen kehittyvässä talouselämässä.
Toinen mielestäni hyvin tärkeä kohta tässä päätöslauselmassa on kumppanuuden ja niin sanotun osallistuvan kehityksen periaatteen korostaminen. Paikallisen tason toimijat, edunsaajat ja kansalaisjärjestöt, on saatava mukaan kehitystoimintaan jos sen halutaan todella tuottavan tuloksia. Tämänhän ovat hyvin monet onnistuneet esimerkit, esimerkiksi Phare-ohjelman puitteissa, osoittaneet.
On myös paikallaan vaatia demokraattisuuslausekkeen ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen toteuttamista sekä suurempaa avoimuutta ja tehokkuutta talouden hoidossa tämän avun saamisen ehtoina. Ainakin pyrkimyksen parantaa tilannetta pitäisi näkyä kaikessa toiminnassa.
Ongelmista huolimatta on kuitenkin tuettava paikallisen tason kansalaisjärjestötoimintaa vaikeissakin olosuhteissa. Yhteisön avun tehokkuuden parantamiseksi voidaan varmasti tehdä paljon myös yhteensovittamalla nykyistä paremmin eri sektoreiden toimet, joilla kuitenkin pyritään samaan päämäärään. Kansalliset ja EU-aloitteet on myös koordinoitava paremmin. Parhaimmillaan ne voivat päällekkäisyyden sijaan tehokkaasti täydentää toisiaan ja näin sitten käytännössäkin toteutuu se tavoiteltu lisäysperiaate.
Arviointi on luonnollisesti keskeinen väline tehokkuuden parantamisessa. Jos hankkeiden päämäärät ja tavoitteet ovat selkeitä, niin arviointi voidaan toteuttaa mielekkäästi. Pelkkä arviointi ei kuitenkaan riitä, vaan tärkeää on juuri tulosten tiedottaminen, jos niillä halutaan olevan todellista vaikutusta. Myös kokemusten vaihtoa on lisättävä ja ehkä juuri aloitteessa mainittu keskusyksikkö on tarpeen tästä huolehtimaan.

Telkämper
Arvoisa puhemies, herra Goerens on laatinut jälleen kerran hyvin pohditun ja runsaasti ajatuksia sisältävän mietinnön. Se on myös ajankohtainen, sillä edessä on kehitysyhteistyöpolitiikan uudelleenjärjestely. Mitä hyötyä sitten on tällaisista hyvistä mietinnöistä, jos politiikan yleiset edellytykset eivät ole kunnossa? Olemme sen tosiasian edessä, että meillä on yhä enemmän katastrofeja, yhä enemmän nälkäkatastrofeja, yhä enemmän luonnonkatastrofeja; kehitysyhteistyöpolitiikkaa tarvitaan siis entistä kipeämmin. Me tässä parlamentissa olemme kuitenkin tilanteessa, jossa joudumme joka vuosi talousarvion käsittelyn yhteydessä taistelemaan sen puolesta, että varojen leikkauksia ei toteutettaisi, vaan voisimme säilyttää vähintään edellisvuoden tason. Lisäksi olemme vuosittain sen tosiasian edessä, että meillä on komissiossa liian vähän henkilöstöä.
Kun toimin kaksi vuotta sitten talousarviomietinnön laatijana, komissio lupasi palkata VIII pääosastoon lisää henkilöstöä hoitamaan kansalaisjärjestöasioita. Olen sitä mieltä, että juuri kehitysyhteistyössä ja sen tuloksellisuuden takaamisessa kansalaisjärjestöt tekevät ehdottoman tärkeää työtä. Ne ovat tiedonvälittäjiä, ne tuntevat olosuhteet ja toimivat kiinteästi paikan päällä. Henkilöstöä on kuitenkin liian vähän, jotta työ voisi olla todella tehokasta. Olen juuri saanut Saksasta ikävän lääkeavustuskampanjaa koskevan viestin. Kolme työpaikkaa jouduttiin lakkauttamaan, koska komission rahoitusta ei saatu.
Samasta on kysymys Mosambikissa, viikonlopun kulttuuritapahtumassa tai seuraavalla viikolla Frankfurtissa. Ei myöskään auta, että henkilöstöä sijoitetaan apua saaviin kansallisvaltioihin. Mielestäni komission on järjestettävä asia itse. Kyse on eurooppalaisesta kehitysavusta, ja toivon, että asiassa tapahtuu muutos lähivuosina, että toimintamme tulee todella tehokkaaksi, riippumatta poliittisista puitteista. Toivon, että velkataakka lakkaa painamasta kolmannen maailman maita polvilleen enää jatkossa, jolloin pidäkkeetön maailmanlaajuinen talouspolitiikka, kuten olemme nähneet Kaakkois-Aasiassa, muuttaa maailmanmarkkinat entistä häikäilemättömämmiksi ja joudumme siksi kokemaan nälkäkatastrofeja ja luonnonkatastrofeja.

Hory
Arvoisa puhemies, en osoita liiallista omaperäisyyttä, sillä minäkin haluaisin vuorostani onnitella esittelijää hänen erinomaisesta ja erittäin täydellisestä työstään ja sanoa, että Euroopan radikaaliallianssin ryhmällä on ehdottamasti sama näkemys EKR: n budjetoinnista, Euroopan antaman avun näkyvyyden parantamisesta ja sen poliittisesta kannattavuudesta, välineiden, eri toimintatyyppien ja toimenpidealueiden sisäisestä johdonmukaisuudesta, joka vielä on riittämätöntä, sekä siitä, että kehitysapupolitiikan ja Euroopan muiden politiikkojen pitäisi paremmin täydentää toisiaan! Olemme täysin samaa mieltä kaikista näistä kohdista mietinnön ja päätöslauselmaesityksen kanssa.
Sen sijaan olen jo ilmaissut huolestumisen eräästä läheisestä aiheesta kollegamme herra McGowanin tekemän mietinnön käsittelyn yhteydessä. Luulen, että kiireisin asia ei ole nyt parantaa eurooppalaisen ja kansallisten apujen keskinäistä täydentävyyttä. Ensisijainen, todella kiireellinen asia meidän mielestämme on luopuminen uuskolonialismista, joka kätkeytyy usein kahdenvälisen yhteistyön taakse, ja edetä päättäväisesti kohti kehitysyhteistyöpolitiikan täydellistä yhteisöllistämistä.
Olemme täällä enemmistöpäätöksillä sidottuja unionin toimielinten kehitykseen ja julkisen toiminnan pääalueiden yhä pidemmälle menevään integraatioon. Unioni sitä paitsi etsii koko ajan todellista ulkopolitiikkaa eikä onnistu saamaan kuuluviin yhtä yhteistä ääntä kansainvälistä yhteisöä kiinnostavissa suurissa kysymyksissä. Meillä on kuitenkin edessämme kehitysapuasiassa valtava kenttä, jossa yhteisiin humanismin arvoihin perustuvan Euroopan poliittinen hanke voisi vihdoin löytää konkreettisen ulottuvuuden.
Lähes anekdoottisten historiallisten ja kulttuuristen erojen tai lyhyen aikavälin virhelaskelmien lisäksi eurooppalaisilla ei tässä asiassa ole mitään eturistiriitaa. Haluaisin sitä paitsi korostaa tätä asiaa ranskalaisena edustajana iloiten samalla siitä, että istunnon puhemies on tänään entinen Ranskan kehitysyhteistyöministeri. Haluan korostaa tätä Ranskan edustajan ominaisuudessa, sillä on tunnustettava, että kehitysavun yhteisöllistäminen on hyvin kaukana Ranskan nykyisestä käytännöstä ja opista, vaikkakin uudistetusta. Uskon kuitenkin, että Ranskalla, joka on tässä pelkästään esimerkki, olisi kaikki voitettavanaan, jos se laittaisi eurooppalaisen avun yhteiseen soppaan oman kokemuksensa ja yhteistyövälineensä ja antaisi niille uudestaan merkittävän ulottuvuuden.
Tämän menettelytavan puolesta on tuhat humanitaarista ja taloudellista argumenttia. Mutta vaikka minulle jäisi niistä vain yksi, valitsisin vasta-argumentiksi useimmiten esitetyn kyynisyyden. Mikä on kansallinen etu, kun puhutaan poliittisesta vaikutusvallasta tai taloudellisesta korvauksesta? Vakaa käsitykseni on, että mikäli Euroopan unionin vaikutusvalta ei pian korvaa Ranskan vaikutusvaltaa, tämä katoaa Amerikan yhdysvaltojen vaikutusvallan taakse, kuten monet viimeaikaiset kriisit ovat osoittaneet. Niinpä, vaikka käsitykseni voi nyt vaikuttaa - tiedän sen itsekin - hiukan utopistiselta, sanon sen hyvin päättäväisesti Ranskan johtajille: on suorastaan Ranskan etu luopua vihdoinkin pienestä kahdenvälisestä politiikasta ja siirtyä suureen eurooppalaiseen kehitysapuyritykseen.

Sandbæk
Arvoisa puhemies, optimoinnin on oltava avainsana, kun pyritään parantamaan yhteisön avun tehokkuutta, kun taas esimerkit tehokkuuden puuttumisesta eivät saa johtaa tukien pienentämiseen. Siihen pyrkivät kuitenkin monet muut voimat. Tuen useita Goerensin ehdotuksia. Alakohtaiseen analyysiin siirtyminen tarkoittaa välttämätöntä teeman kohdentamista, jonka myötä edunsaajamaiden prioriteetit tulevat selvemmin esille. Pelkkä projektien lisääminen ei johda haluttuihin tuloksiin. Alustavat tutkimukset, kansalaisjärjestöjen ja edunsaajamaiden ottaminen mukaan hankkeisiin ja edunsaajamaiden tilanteen parantaminen ovat lisäksi aivan välttämättömiä. Komission vajaan miehityksen ongelmaa ei voida kiistää. EU: n politiikkojen yhtenäisyys ja jäsenvaltioiden välinen koordinointi edistävät myös tehokkuutta. Koordinointi on hyödyllistä mutta sana yhteensovittaminen antaa väärän kuvan. Yhteisön tuen on nimittäin täydennettävä jäsenvaltioiden omia tukia vaikka sillä onkin itsenäinen oikeutus. 5 kohdan muotoilu on siksi huono. Arviointitarpeet ovat liian erilaisia ja jäsenvaltioiden ei tule sen vuoksi osallistua EU: n menetelmiin, vaikka lähentyminen olisikin järkevää.
Vastustan myös ajatusta poliittisen päätöksenteon erottamisesta hankkeiden teknisistä hallintatehtävistä. Organisaatio-ongelmat on ratkaistava toisella tavalla kuin nyt on jo tehty. Vaikka itse en kannata komiteoita, olen vakuuttunut siitä, että neuvoston hallintokomiteoilla on tuskin mitään tekemistä toteutuksen viivästymisen kanssa. Viivästymiset johtuvat sitä vastoin komission kauan kestävistä menettelytavoista. Nämä hallintokomiteat toimivat päinvastoin laadunvalvojina. Sukupuoli- ja ympäristönäkökulmien yhdentymistä koskevia parannuksia olisi tuskin toteutettu nykyisessä laajuudessaan ilman näihin komiteoihin osallistuvien jäsenvaltioiden ja parlamentin jatkuvaa painostusta. Lisäksi viittaus elintarvikeapuun 7 kohdassa on huono, koska sitä arvioidaan erittäin kriittisesti, mikä johtaa siihen, että kyseistä tukimuotoa rajoitetaan.

Howitt
Arvoisa puhemies, tämä on hyvin laaja-alainen mietintö, ja siinä on paljon asioita, joista olen samaa mieltä, mukaan lukien EU: n ja yksittäisten jäsenvaltioiden kehitysprojektien vertailevan arvioinnin tarve, pitkäaikainen vaatimuksemme EKR: n budjetoinnista ja tarve julkistaa Euroopan avustusohjelmilla saavutetut monet positiiviset saavutukset.
Yksi asia, johon herra Vecchi viittasi ja joka on mietinnöstä unohtunut, on kallis, epätaloudellinen, salaileva ja aikaavievä komitologia, joka varmasti lähinnä vähentää avun laatua sen parantamisen sijaan.
Haluaisin kuitenkin keskittyä mietinnön kahteen seikkaan. Yrittäkäämme ensiksi ymmärtää Euroopan kehitysohjelmien epäjohdonmukaisuutta, joka johtuu vastuun maantieteellisestä jakamisesta komission sisällä. Olipa projekti sitten Afrikan sarvessa, Nepalin vuorilla tai Brasilian sademetsissä, kaiken antamamme avun pitäisi noudattaa yhteistä, oikeuksiin perustuvaa lähestymistapaa, joka noudattaa tunnustettuja ihmisoikeusstandardeja. Tällaisiin periaatteisiin kuuluu asiaankuuluva tarkkaavaisuus, oikeudenmukaisuus, tarkoituksenmukaisuus, osallisuus ja kirjanpidon takaaminen. Kun asiat menevät vikaan, ne pitää korjata. Pyydän komissaaria harkitsemaan, kuinka pitkälti nykyiset järjestelyt takaavat sen, että hän voi olla varma siitä, että tällaisia standardeja noudatetaan kaikissa tapauksissa.
Toiseksi yhdyn monen kollegani mielipiteeseen komission kroonisesta vajaamiehitysongelmasta. Tästä seuraa, että sen henkilökunta ryhtyy vanhanaikaisesti kutsuttuun " tilkitsemiseen" eli keskittyy suuriin projekteihin saavuttaakseen budjettitavoitteet ja kiinnittää laatuun liian vähän huomiota. Viime vuonna kolmasosa pääosaston IB Aasiaan ja Latinalaiseen Amerikkaan liittyvistä ylemmistä hallinnointiviroista oli täyttämättä; 40 %: lla pääosastojen I, IA ja IB henkilökunnasta on lyhytaikaiset sopimukset samaan aikaan, kun suuren määrän ydintehtäviä hoitavat ulkopuoliset konsultit.
Yhdistynyt kuningaskunta ja Saksa työllistävät punta punnalta ja markka markalta yli kaksi kertaa niin paljon henkilökuntaa apuohjelmiensa hallinnoimiseen. Kunnes jäsenvaltiot löytävät yhdessä ratkaisun komission henkilöstöongelmaan, avun laatua koskevista päätöslauselmista ei ole juuri muuksi kuin paperin täytteeksi.

Blokland
Arvoisa puhemies, Goerensin mietinnössä käsitellään ennen kaikkea toimenpiteitä, joita Euroopan unioni voi toteuttaa kehitysavun tehokkuuden parantamiseksi. Me voimme olla samaa mieltä toimenpiteistä itsestään, mutta Euroopan komission vihreässä kirjassa kehitysmaita itseään pidetään suurimpana syynä tehottomuuteen. Jos komission analyysi on oikea, toteuttamiskelpoisuustutkimukset ja vaikutusten arviointi unionissa eivät paranna avun tehokkuutta, vaan nimenomaan kehitysmaissa on ryhdyttävä toimenpiteisiin. Tätä asiaa ei ole mielestäni otettu riittävästi huomioon Goerensin mietinnössä.
Minä kannatan Fabra Vallésin mietinnössä esitettyä vetoomusta siitä, että Euroopan antama humanitaarinen hätäapu kytkettäisiin paremmin jäsenvaltioiden antamaan apuun. Euroopan komissio voi toimia asiassa koordinaattorina. En kuitenkaan näe mitään tarvetta eurooppalaiselle peruskirjalle, joka sisältäisi kehitysyhteistyöpolitiikan yleiset periaatteet, vaikka esittelijällä olikin sellainen mielessä. Jos on kysymys enemmän rakenteellisesta kehitysavusta, on syytä asettaa etusijalle jäsenvaltioiden avunanto-ohjelmat. Monilla Euroopan mailla on erityissuhteita tiettyjen kehitysmaiden kanssa. Unionin on kunnioitettava näitä erityisiä siteitä.
Tässä yhteydessä on huomiotaherättävää, että Fabra Vallésin mietinnössä syy riittämättömään yhteistyöhön vieritetään yksipuolisesti jäsenvaltioiden niskoille. Jäsenvaltiot muka käyttävät liian vähän komission yksikköjen asiantuntemusta. Näin saattaa olla, mutta emmekö voi ajatella asiaa juuri toisinpäin? Onko komissio käyttänyt riittävästi hyväkseen jäsenvaltioiden tietoja ja kokemusta? Minusta jäsenvaltiot ovat keränneet valtavasti kokemusta, kun niillä on vuosikausia ollut suhteita tiettyihin kehitysmaihin. ECHOlla on kuusi vuotta kokemusta, ja se käyttää hyväkseen jäsenvaltioiden kokemusta ja voi vielä oppia siitä jotain.

Wynn
Arvoisa puhemies, puhun vain Fabra Vallésin mietinnöstä talousarvion valvontavaliokunnan jäsenenä. Haluaisin ensin muistuttaa parlamenttia siitä, että tämän mietinnön tarkoitus on varmistaa, että Euroopan unionin rahat käytetään parhaalla mahdollisella tavalla. Talousarvion valvontavaliokunta ei lainkaan yritä anastaa kehitys- ja yhteistyövaliokunnan tehtäviä. Tämä mietintöhän on valvontavaliokunnan vastaus tilintarkastustuomioistuimen erityiskertomukseen.
Jotkut sanoisivat, että valiokunta vain pitää tilintarkastustuomioistuimen puolia komissiota vastaan. Se ei pidä paikkaansa. Se on vakava yritys saada vähän maalaisjärkeä hyvin monimutkaiseen järjestelmään. Järjestelmässä on monia hyviä puolia, joita meidän pitäisi kiittää perusteluissa, kuten me teemmekin. Sillä on kuitenkin myös vikoja meidän valiokuntamme näkökulmasta katsottuna. Fabra Vallésin mietintö on yritys lähentää asiantuntemusta, kokemusta ja parhaita menettelytapoja ei vain Euroopan unionin alueelta vain myös jäsenvaltioista, jotta nykyiset kuusitoista eri koordinoimatonta järjestelmää voitaisiin korvata. Älkäämme unohtako, että puhumme humanitaarisestä avusta, emme koko kehitysavusta.
Kun puhumme humanitaarisestä avusta, mieleeni muistuu, kun olin Addis Abebassa ennen Mengistun vallan kaatumista. Siihen aikaan Etiopia oli maailman huomion keskipisteessä monesta eri syystä. Eräs ylempi etiopialainen virkamies sanoi minulle: " Teidän eurooppalaisten ongelma on se, että teidän omat pääomasijoituksenne näyttävät olevan teille ensisijaisen tärkeitä. Te ette kysy meiltä, mitä me oikeastaan haluamme. Te yritätte varmistaa, että se, mitä te haluatte meille antaa, on se, mitä me todella tarvitsemme." Hän antoi minulle myös esimerkin. " Kun me tarvitsimme kuljetuskalustoa veden ja ruoan kuljetukseen, unionin jäsenvaltiot toimivat hyvin. Saksalaiset antoivat meille kuorma-autoja, he antoivat meille Mercedes Benzejä. Ranskalaiset antoivat meille kuorma-autoja, he antoivat meille Renault'ita. Italialaiset antoivat meille kuormaautoja, he antoivat meille Fiateja. Britit antoivat meille myös kuorma-autoja, he antoivat meille Leylandseja. He eivät kuitenkaan antaneet meille varaosia tai koulutusta autonasentajillemme. Meillä oli pitkä jono autoja, joilla kaikilla oli omat tarpeensa, eikä niistä kaikista ollut meille mitään hyötyä." Hän sanoi myös: " Sinä päivänä, kun Bob Geldorf saapui Addis Abebaan kuorma-autolla tuomaan ruoka-avustussaattueensa, sydämeni murtui. Katsoin kuorma-autoa, jossa hän istui, ja ajattelin: tuotakaan meillä ei ole." Tuo tosi tarina kertoo paljon jäsenvaltioiden ja unionin välisen koordinaation ja yhteistyön puutteesta. Tuo asia tunnistetaan Fabra Vallésin mietinnössä.
On ymmärrettävää, miksi jäsenvaltiot tekevät näin. Niillä on pääomasijoituksensa. Se ei kuitenkaan lopulta ole parhaaksi humanitaariselle avulle. Tiedän, että asioiden edistämiseksi tarvitaan valtavia ponnisteluja, mutta juuri siihen tällä mietinnöllä pyritään. Se ei ole sinällään hyökkäys komissiota vastaan - yritetään ymmärtää se. Yhtä hyvin kuin jotain muuta, se on yritys saada jäsenvaltiot ymmärtämään, että toissijaisuus ei aina tarkoita asioiden siirtämistä yhtä tasoa alemmas, vaan se tarkoittaa asioiden hoitamista oikealla tasolla. Mitä humanitaariseen apuun tulee, toissijaisuus saattaa hyvin merkitä asian siirtämistä yhtä tasoa ylemmäs ja sen koordinoimista yhteisön tasolla sen sijaan, että jäsenvaltiot pyrkivät tekemään sen siirtämällä asioita toisilleen.
Huolenaiheeni on se, että kun olemme äänestäneet tästä asiasta, se jää hyllylle ilman, että asialle tehdään mitään. Siksi vetoan komissioon, jotta se noudattaisi mietintöä ja erityisesti 4 ja 7 kohtia, joissa pyydämme yksityiskohtaisia toimia komissiolta. Se on poliittisen lausunnon antamista, jotta oikeasti tapahtuisi jotain: ei vain, jotta laadittaisiin uusia säädöksiä vaan jotta jotain alkaisi tapahtua. Jos me saamme jäsenvaltion ja komission välisen työn sujumaan, voitte vain kuvitella, mitä voisimme saada aikaan kaikilla rahoilla. Ne käytettäisiin paljon paremmin.

Maij-Weggen
Arvoisa puhemies, tässä keskustelussa Euroopan unionin kehitysmaille antaman avun tehokkuudesta ja voimakkaasti velkaantuneiden kehitysmaiden välttämättömästä lisäavusta meidän on lähdettävä siitä toteamuksesta, että nämä kaksi asiaa liittyvät läheisesti toisiinsa. Köyhillä mailla, joilla on kestämättömän paljon velkaa ja joiden vuosibudjetista menee suuri osa korkojen maksuun, on liian vähän rahaa oman politiikan toteuttamiseen, ja ne tulevat yhä enemmän riippuvaisiksi muun muassa unionin antamasta kehitysavusta. Siksi onkin hyvä, että unioni on mukana Maailmanpankin ja Kansainvälisen valuuttarahaston aloitteessa velkojen vähentämiseksi. Tämä on ensimmäinen asia, jonka haluan tässä esittää.
Minusta tuntuu tärkeältä, että tässä yhteydessä tehdään sopimuksia maiden kanssa, jotta voitaisiin välttää se, että ne velkaantuvat uudelleen voimakkaasti tai että ne ottavat velkaa siinä toivossa, että velat annetaan ennemmin tai myöhemmin anteeksi. Haluaisin kuulla komissaarilta, annetaanko asiasta takuut.
Herra puhemies, haluaisin tehdä pienen reunahuomautuksen Goerensin mietintöön kehitysavun tehokkuudesta. Mielestäni asiaan ei voi suhtautua mustavalkoisesti. On tosiasia, että joissain tapauksissa apu on vaikuttanut myönteisesti ja joissain tapauksissa ei ja että läheskään aina ei ole kysymys avun laadusta vaan kysymys voi olla myös muista syistä, kuten luonnonkatastrofeista, huonosta hallinnosta, poliittisesta epävakaudesta tai sodista.
Tästä kaikesta huolimatta on aina tärkeää maksimoida avun tehokkuus, ja siksi viisi seuraavaa asiaa ovat tärkeitä. Apua ei saa antaa sattumanvaraisesti. Olen erään aikaisemman puhujan kanssa samaa mieltä siitä, että avun on oltava kyseisen maan luonteen ja olosuhteiden mukaista ja että maan väestön on oltava mahdollisimman paljon mukana. Muuten saadaan aikaan sellaisia hankkeita, jotka vain pölyttyvät jossain ja joita ei enää koskaan toteuteta.
Avunantajien on koordinoitava avunanto-ohjelmia hyvin niin, että ne tukevat toisiaan ja toimivat yhdessä. Koska eri länsimaiden kansalaisjärjestöillä, Maailmanpankilla, Kansainvälisellä valuuttarahastolla ja YK: lla on maata kohti paljon ohjelmia, tilanteesta syntyy kaoottinen kuva. Näin ei ole mikään ihme, että yhteistoiminta ei ole tehokasta. Tällöin koordinointi EY: n tasolla on erityisen tärkeää. Hyvä ja demokraattinen hallinto sekä vähemmistöjen ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen ovat edellytykset sille, että avun tehokkuutta voidaan parantaa. Jos tässä on puutteita, täytyy olla rohkeutta myös keskeyttää avustaminen. Tämä ei tietenkään tarkoita sitä, että humanitaarista apua ei voisi antaa, mutta tällöin ei voitaisi enää antaa varsinaista kehitysapua.
Avun on kannustettava ihmisiä huolehtimaan asioista itse, eikä se saa aiheuttaa riippuvuutta. Joissain maissa liian suurimittainen apu on ollut oikeastaan tuhoisaa. Esimerkiksi Sambia oli 75-prosenttisesti riippuvainen kehitysavusta.
Kehitysapua saavan maan on oikeastaan oltava avoin myös sosiaalisen markkinatalouden periaatteille. Kehitysmaalle ei saa tyrkyttää ideologiaa, vaan sitä on autettava löytämään oikea tie globaalistuvassa maailmassa.
Herra puhemies, esitin tässä keinoja tehokkuuden parantamiseksi. Se, määritelläänkö keinot peruskirjassa tai muissa pelisäännöissä, ei ole mielestämme niin tärkeää. Meistä on tärkeää, että tällaiset periaatteet toteutetaan politiikassa. Haluamme kiittää Goerensin mietinnöstä ja toivomme kovasti, että komissaari Pinheirolla riittää vahvuutta tämän politiikan toteuttamisessa. Toivon, että herra Van Den Broek välittää nämä viestit herra Pinheirolle.

Bösch
Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät naiset ja herrat, äskettäin jaetussa talousarvion valvontavaliokunnan SEM 2000 -työasiakirjassa kollegamme Colom i Naval toteaa, että Euroopan komission myöntämän suoran rahoituksen pitäisi oikeastaan toimia esimerkkinä avoimuudesta, asianmukaisuudesta ja tehokkuudesta. Valitettavasti näin ei usein ole laita. Haluaisin myös kollegamme Fabra Vallésin erittäin hyvänä pitämääni mietintöön liittyen viitata siihen, että olemme joutuneet toteamaan saman yhä uudelleen ulkopoliittisia avustusohjelmia käsittelevissä mietinnöissämme. Kun lukee Fabra Vallésin mietinnön, voisi yhtä hyvin samalla tuoda esiin johtopäätökset, joihin kollegamme rouva Hoff päätyi kirjoittaessaan ongelmista TACIS-ohjelman alueella: heikko koordinointi ja epäselvä vastuunjako komission ja ulkomaisten avustusjärjestöjen, neuvontayritysten, sopimustahojen ja ukrainalaisten kumppanuusorganisaatioiden kesken.
Kaikki tämä pätee suuressa määrin myös tilintarkastustuomioistuimen ECHO-ohjelmaa tai unionin avustusohjelmaa kohtaan osoittamaan kritiikkiin, vain jättämällä pois adjektiivin ukrainalainen. Itse asiassa pidän tätä kovin valitettavana nimenomaan siksi, että olemme yhä uudelleen maininneet komissiolle näistä ongelmista. Oli oikeastaan täysin tarpeetonta joutua lukemaan täsmälleen samasta asiasta Frankfurter Allgemein -lehdestä 14. tammikuuta, nimittäin EU: n Bosnian avustusohjelmien arvioinnista, josta tiedetään, että suuri osa avustusvaroistamme on ohjattu juuri entisen Jugoslavian alueelle; lainaan lehteä: EU: n avustusohjelmien arviointiasteikko ulottui kelvottomasta ja surkeasta vaarallisen heikkoon asti.
Tämä on arviointi avustustyöstämme, joka on rahamäärillä mitattuna hyvin suurisuuntaista, sellaisena kuin se välittyy kansalaisillemme eurooppalaisen julkisen sanan kautta. Sen vuoksi pyydän erityisen hartaasti, että mietinnön 16 kohdassa esitettyä vaatimusta luoda lopultakin keskusyksikkö, joka ottaisi komissiossa vastatakseen kehitys- ja avustusohjelmien arvioinnista, mukaan luettuna ECHO-, MEDA-, PHARE- ja TACIS-ohjelmat, ryhdyttäisiin viimeinkin päättäväisesti toteuttamaan komissiossa. Tämän yhteydessä on otettava lähempään tarkasteluun myös 14 kohta, jossa kollegamme Fabra Vallés toteaa, että olisi viimeinkin lopetettava palkkaamasta suoralta kädeltä henkilöitä, kun tiedetään, että asianomaisten virallisten toimistojen ja tiettyjen avustusorganisaatioiden väliset suhteet ovat toisinaan hyvin läheiset.
Tiedätte, että joka kolmas vapaiden kansalaisjärjestöjen kautta myönnettävä ecu suoritetaan ranskalaisten avustusjärjestöjen kautta. Kun nämä seikat liitetään tähän yhteyteen, edistäisi samalla myös näiden avustusohjelmien avoimuutta ja menestyksekästä toteutusta, jos noudattaisimme tässä kohden arvostetun esittelijämme näkemyksiä.

Van den Broek
Arvoisa puhemies, haluan kiittää esittelijöitä Fabra Vallés ja Goerens heidän laatimistaan mietinnöistä. Haluaisin ensiksi käsitellä Fabra Vallésin mietintöä ja sitten Goerensin mietintöä.
Haluan kiittää esittelijää ja lausunnon valmistelija rouva Carlottia mietinnöstä, ja haluan myös sanoa arvostavani asiaa käsitelleiden parlamentin valiokuntien jäsenten rakentavia kannanottoja tilintarkastustuomioistuimen suosituksiin, jotka esitettiin vuosina 1992-1995 annettua humanitaarista apua käsittelevässä kertomuksessa. Erilaiset rakentavat ajatustenvaihdot ovat rikastuttaneet keskustelua ja tuottaneet ideoita humanitaarisen avun tulevaisuudesta. Komissio on samaa mieltä suurimmasta osasta siitä, mitä päätöslauselmaesityksessä on mainittu humanitaarisessa avustustoiminnassa mukana olevien eri tahojen sekä myös jäsenvaltioiden koordinoinnin parantamisen välttämättömyydestä. Komissio on myös samaa mieltä siitä, että tämän alan asiantuntijoita pitäisi olla henkilöstössä, koska heillä on tärkeä rooli koordinoinnissa ja valvonnassa. Tätä silmällä pitäen komissio on laatimassa viitekehystä käsikirjan muodossa.
On toivottu, että humanitaariselle avulle luodaan oikeudellinen perusta primaarioikeudessa. Komissio pahoittelee, että Amsterdamin sopimukseen ei ole sisällytetty tätä erityisasiaa, joka liittyy unionin ulkosuhteisiin.
Pahojen kriisitilanteiden varalta olisi välttämättä kehitettävä strategisia suhteita humanitaarista apua antavien elinten kanssa, joita ovat valtiolliset elimet, kansalaisjärjestöt ja Yhdistyneiden kansakuntien elimet.
Haluan nyt viitata siihen, että komissio on tällä hetkellä tarkastelemassa uutta tehokasta yhteistyötä humanitaaristen operaatioiden tulosten optimoimiseksi. Lisäksi komissio tarkastelee mahdollisuuksia arvioida paremmin humanitaaristen toimenpiteiden vaikutusta.
Haluan myös ottaa esille päätöslauselmaesityksen pari suositusta, joista komissio ei ole samaa mieltä Euroopan parlamentin kanssa. Humanitaarisen peruskirjan laatiminen unionin humanitaarisen toiminnan suuntaviivojen ja periaatteiden määrittelemiseksi ei ole mielestämme tarpeen. Neuvoston 20. kesäkuuta 1996 annettu asetus sekä myös komission tiedonanto humanitaarisen avun, jälleenrakennuksen ja kehittämisen suhteista kattavat mielestämme tämän aukon ja muodostavat selkeän oikeudellisen perustan. Mielestäni myös rouva Carlotti, kehitys- ja yhteistyövaliokunnan lausunnon laatija, on itse asiassa samaa mieltä komission näkemyksestä. Silloin kun tilintarkastustuomioistuin laati kertomuksensa, oikeudellista perustaa ei vielä ollut eikä komission humanitaarisen avun, jälleenrakennuksen ja kehittämisen suhteita koskevan tiedonannon kysymystä ollut vielä ratkaistu.
Mitä tulee ulkoisia tukiohjelmia, joihin kuuluvat ECHO, MEDA, PHARE ja TACIS, arvioivan komission keskusyksikön perustamiseen, haluan viitata siihen, että komissio on 15. lokakuuta päättänyt uudesta rakenteesta näiden ohjelmien valvomiseksi ja arvioimiseksi. Humanitaarisen toimiston osallistuminen uuteen rakenteeseen on rajoitettu humanitaarisen avun erityisluonteen, kiireellisyyden ja hankkeiden toteuttamisen erityismenettelyjen vuoksi.
Lisäksi komissio pitää Euroopan parlamentin ajan tasalla pian aloitettavasta keskustelusta vuoden 2000 humanitaarisesta avusta, jotta parlamentti olisi tietoinen yhteisölle tärkeistä asioista, jotka vaativat erityistä huomiota, kuten avustushenkilöstön turvallisuus ja humanitaarisen toiminnan etiikka. On selvää, että komissio tiedottaa parlamentille käynnistetyistä toimista sekä niihin liittyvistä operaatioista, huomioon otettavista tekijöistä ja tulosten arvioinnista. Tätä silmällä pitäen komissio aikoo pian esittää toimivaltaiselle parlamentin valiokunnalle kertomuksen vuodesta 1997 yhteenvedon tekemiseksi ja tulevien vuosien suuntaviivojen esittelemiseksi. Haluaisin esittää asiasta vielä pari huomautusta.
Ensinnäkin jotkut arvoisista parlamentin jäsenistä ovat puhuneet komission henkilöstötilanteesta ja erityisesti avustusohjelmien suunnitteluun ja toteuttamiseen osallistuvasta henkilöstöstä. Tämä keskustelu toistuu vuosittain, ja vuosittain saamme lukea tilintarkastustuomioistuimen kertomuksesta, että jos henkilöstötilanteelle ei tehdä mitään, tuomioistuimen on pakko toistaa huomautuksensa taas seuraavana vuonna. Tämä pitää paikkansa. Jos vertaa, kuinka paljon joissain jäsenvaltioissa ja muissa kansainvälisissä järjestöissä on ulkomaanavun parissa toimivaa henkilöstöä verrattuna komissioon, voi havaita, että henkilöstömäärän suhde on kolme tai neljä yhteen komission tappioksi. Esimerkiksi Saksassa toimii 5, 7 henkilöä jokaista kymmenen miljoonan dollarin hanketta kohti mutta meillä vain 2, 7 henkilöä. Tämä on valitettavaa meidän kannaltamme. Me voimme tämän perusteella sanoa, että kolmen vuoden sopimusten käyttäminen asiantuntijoiden rekrytoinnissa edistää luonnollisesti henkilöstön vaihtuvuutta. Meillä ei ole edes oikeutta jatkaa näitä sopimuksia, joten tietämys ja osaaminen vaihtuvat hyvin nopeasti. Toisaalta meillä on voimassa selkeä rajoitus komission vakituisen henkilöstön lisäämisestä. Näillä eväillä sitten pitäisi tulla toimeen. Meidän täytyy kuitenkin pyrkiä suorittamaan tehtävät mahdollisimman hyvin nykyisellä henkilöstöllä, eikä henkilöstön vähyydestä kannata valittaa liian paljon. Kovinkaan paljon ei ole tehtävissä. Tietysti saa olla kriittinen, kun on kysymys henkilöstön rekrytoinnista ja henkilöstön laadusta.
Ennen kuin alan puhua herra Goerensin mietinnöstä, haluan vielä käsitellä ohjelmissa käytettäviä lähestymistapoja, joista on keskusteltu paljon. Komissio on itse asiassa samaa mieltä siitä, että olisi soveliasta valita globaalimpi lähestymistapa erityisesti sellaisissa tapauksissa, kun on kysymys kriiseistä, jotka ovat laajoja, luonteeltaan mutkikkaita ja pitkään jatkuvia. Tällaisissa tapauksissa ei juurikaan käytetä tilapäisiä toimenpiteitä vaan enemmänkin rakenteellisia toimenpiteitä. Komissio on kuitenkin sitä mieltä, että individuaalinen lähestymistapa on etusijalla, kun on kysymys luonnonkatastrofeista tai vastaavista tai äkillisistä epidemioista. Toisin sanoen globaalia lähestymistapaa ei suljeta pois, mutta suurimmassa osassa tapauksista etusijalle asetetaan hankekohtainen lähestymistapa ja vähemmän ohjelmakohtainen lähestymistapa.
Olen havainnut valitettavan sitä, että joidenkin jäsenvaltioiden tiettyjen kansalaisjärjestöjen on annettu osallistua ohjelmien toteuttamiseen vähemmän kuin muiden. Haluan kommentoida tätä asiaa lyhyesti ja selkeästi: minulla on sellainen kokemus, että tällaiset tapaukset liittyvät TACIS- ja PHARE-avunanto-ohjelmiin. En voi sanoa muuta kuin sen, että toiminnan tehokkuus ja laatu ovat ratkaisevia, kun päätetään avustushankkeista. Mielestäni olisi hyödyllistä, jos tämä pysyisi lähtökohtana. Jos joidenkin jäsenvaltioiden kansalaisjärjestöt tuntevat vähemmän niitä alueita tai maita, joissa toiminta suoritetaan, ja jos ne ovat olosuhteiden vuoksi vähemmän päteviä hankkeista päätettäessä, voidaan puutteille tehdä jotain workshopien tai komission antamien tietojen avulla. Olen aina valmis avoimeen keskusteluun tästä asiasta enkä ole oikein vakuuttunut siitä, että tästä asiasta esitetyt valitukset olisivat aina oikeutettuja ja perusteltuja.
Sitten herra Goerensin päätöslauselmaesityksestä ja mietinnöstä. Komissio on iloinen siitä, että päätöslauselmaesityksessä ja mietinnössä korostetaan avustusohjelmiemme tehokkuuden jatkuvaa parantamista. Olemme olleet tietoisia parantamisen välttämättömyydestä jo pitkään, ja avun tehokkuudesta on tehty monia tutkimuksia. On tullut selvästi ilmi, että apu on tehokasta, jos sen tavoitteena on hyvän kehityspolitiikan tukeminen eikä sellaisen politiikan korvaaminen. Myös tästä asiasta on oikeutetusti huomautettu tämän illan keskustelussa.
Apu ei voi korvata tervettä taloudenpitoa eikä myöskään ihmisoikeuksien kunnioittamista tai vapaata demokratiaa. Avustusvirrat voivat olla tehokkaita vain, jos kohdemaat huolehtivat kehityksen oikeista taloudellisista, sosiaalisista ja poliittisista puitteista.
Kuluneiden vuosien aikana olemme saavuttaneet jatkuvasti kehitystä tämän periaatteen integroinnissa ohjelmamenettelyihimme. Jo Lomé III -sopimuksessa otettiin mukaan ohjelmoitavan avun keskittäminen eri sektoreiden tietyille alueille. Tätä periaatetta on toteutettu jatkuvasti kuluneen vuosikymmenen aikana.
Meidän rahoittamiemme toimien suunnittelu- ja arviointimenettelyt ovat viimeksi kuluneiden vuosien aikana muuttuneet yksityiskohtaisemmiksi ja myös järjestelmällisemmiksi. Tässä päätöslauselmaesityksessä viitataan mielestäni myös suoraan loogisten puitteiden käyttämiseen hankkeiden kaikissa vaiheissa.
Päätöslauselmaesityksessä painotetaan samalla tiettyjä osa-alueita, jotka saavat yhä merkittävämmän roolin avustuspolitiikassamme ja hankkeiden suunnittelun metodologiassa. Pääosasto VIII: ssä on yksi ryhmä suuntautunut laatutukeen, ja tämä ryhmä huolehtii siitä, että rahoitusehdotukset vastaavat täysin noudatettavaa politiikkaa.
Päätöslauselmaesityksessä todetaan, että komission toimintaa rajoittaa merkittävästi henkilöstön puute. Nyt olemme tulleet taas tähän asiaan. Eurooppa voi sanoa oman sanansa, ja sillä voi olla tärkeä rooli kansainvälisessä keskustelussa avun tehokkuudesta. Meillä pitää kuitenkin olla riittävästi henkilöstöä, jotta voimme saada tällaisen roolin rakennettua. Olen kommentoinut asiaa ja viitannut rajoituksiin tässä asiassa.
Jäsenvaltioiden vuonna 1995 käymien keskustelujen jälkeen suoritetaan nyt yksityiskohtaista arviointia kaikesta yhteistyöstämme maailman köyhimpien maiden kanssa. Useimmissa tapauksissa valmisteluvaihe on saatu loppuun ja on siirrytty kenttätyöhön. Tulokset ovat todennäköisesti nähtävissä tämän vuoden lopussa.
Lähitulevaisuudessa ulkoisten avustusohjelmien uudella rakenteella on myös tässä asiassa tärkeä rooli, kuten huomautin jo aiemmin käsiteltäessä Fabra Vallésin mietintöä. Kuten myös Fabra Vallésin mietinnössä mainittiin, haluan vielä kerran korostaa kaikkien avunantajien sekä myös jäsenvaltioiden ja komission välisen intensiivisen koordinoinnin tärkeyttä. Pelkään, että tämä koordinointi on liian usein yhdensuuntaista, jolloin tietoa siirtyy ainoastaan komissiolta jäsenvaltioille. Sanon tämän myös herra Bloklandin havaintojen perusteella.
Euroopan unionin sisällä meidän olisi kyettävä parantamaan keskinäistä yhteistyötä, eikä pelkästään näyttääksemme yhteistyökumppaneille selkeämpää poliittista profiilia vaan myös parantaaksemme apumme tehokkuutta.
Lopuksi, herra puhemies, haluan käsitellä lyhyesti havaintoja, joita on tehty entisen Jugoslavian avustamisesta. Tämä on itse asiassa aivan toinen tarina. En mene tässä yksityiskohtiin, mutta koska Frankfurter Algemeine on saanut käsiinsä komission sisäisen arviointikertomuksen, jonka olemme teettäneet Bereschot-nimisellä konsulttitoimistolla, haluan sanoa, että olemme jo viimeisen puolen vuoden aikana pyrkineet selvittämään, kuinka voisimme antaa paremmin ja tehokkaammin jälleenrakennusapua Jugoslavialle. Asiaan ovat vaikuttaneet myös keskustelut parlamentin ja muiden avunantajien välillä.
Olen mielelläni valmis ottamaan vastuun silloin, kun on tapahtunut myöhästymisiä työmme organisoinnin takia. Haluan kuitenkin myös pyytää ymmärtämystä, koska Bosniassa olemme luonnollisesti hyvin riippuvaisia sikäläisten viranomaisten kanssa tehtävästä yhteistyöstä. Se on aiheuttanut suuria ongelmia. Olemme joutuneet odottamaan kuukausien ajan lukuisten viranomaisten hyväksymisiä ja papereiden allekirjoituksia. Olemme kuitenkin nyt vahvistamassa valtuuskuntaamme Sarajevossa, ja olemme alkaneet seurata uudelleen Brysselin organisaatiomme toimintaa. Olemme myös laatineet ehdotuksen, joka lähetetään ensi viikolla neuvostolle. Sen myötä tarvitaan pian myös teidän yhteistyötänne, jotta Jugoslavian jälleenrakennusapua koskevaa asetusta saadaan muutettua joustavammaksi, jotta saisimme paremmat mahdollisuudet toimia nopeammin. Älkää kuitenkaan unohtako yhtä asiaa. Me toimimme laillisen asetuksen perusteella, jonka itse asiassa myös neuvosto on hyväksynyt ja joka sisältää runsaasti aineksia, jotka takaavat täyden avoimuuden jäsenvaltioiden kannalta mutta jotka toisaalta aiheuttavat aikaa vieviä menettelyjä. Myös tämä on yksi syy avustustoiminnan hitauteen.
Lopuksi lupaan rouva Maij-Weggenille, että toivotan herra Pinheirolle menestystä hänen AKT-maihin liittyvissä ohjelmissaan.

Puhemies
Keskustelu on päättynyt.
Äänestys toimitetaan huomenna klo 9.00.
(Istunto päättyi klo 19.15.)

