Uznávání podmíněných trestů, alternativních sankcí a podmíněných odsouzení a o dohledu nad nimi - Evropský příkaz k výkonu trestu a předávání odsouzených osob (rozprava) 
Předsedající
Dalším bodem programu je společná rozprava o následujících zprávách o trestních věcech a trestech:
, kterou předkládá paní Estevesová jménem Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci na podnět Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky za účelem přijetí rámcového rozhodnutí Rady o uznávaní podmíněných trestů, alternativních sankcí a podmíněných odsouzení a dohled nad nimi [06480/2007 - C6-0129/2007 - 2007/0807 (CNS)];
, kterou předkládá pan Varvitsiotis jménem Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci k návrhu rámcového rozhodnutí Rady o provádění zásady vzájemného uznávání rozsudků ve věcech trestních, které ukládají trest odnětí svobody nebo opatření spojená se zbavením svobody, za účelem jejich výkonu v Evropské unii [09688/2007 - C6-0209/2007 -.
Franco Frattini
místopředseda Komise. - Vážená paní předsedající, podporuji obě iniciativy, které se podle mého názoru, navzájem doplňují a které by osobám odsouzeným na nevazební tresty nebo tresty odnětí svobody umožnily začlenit se do společenského života v jiné zemi, než je země jejich obvyklého pobytu.
Kromě toho podobné iniciativy, které uplatňují zásadu vzájemného uznávání, podporujeme. Návrhy textů iniciativ se vyvíjely do velké míry v průběhu jednání pracovní skupiny pro spolupráci v trestních věcech. Řadou z navrhovaných pozměňovacích návrhů, které paní Estevesová a pan Varvitsiotis předložili během prvních konzultací v Parlamentu, jsme se zabývali v průběhu dalších jednání. Děkuji oběma zpravodajům za jejich zajímavé zprávy a zvláště paní Estevesové, která v rámci první iniciativy uskutečnila velmi důkladnou právní analýzu německo-francouzského textu. Za hlavní problémy označila odlišnost sankcí udělovaných v členských státech a spornou otázku, jak provádět vzájemná uznávání, když žádný jednotlivý systém nemá přesnou obdobu v jiných státech.
Dalším problémem, na který jako zpravodajkyně poukázala, je problém porušování podmínek nevazebních opatření a otázka, který členský stát - zda vydávající nebo vykonávající členský stát - by měl nést zodpovědnost za uložení sankcí za takové porušení.
Několik poznámek k některým hlavním pozměňovacím návrhům. Mám poznámku k pozměňovacímu návrhu č. 1 k první zprávě. Při schvalovaní budeme muset změnit název, protože podmíněné tresty byly z rozsahu působnosti zprávy vyloučené. Týká se to i celé řady různých pozměňovacích návrhů, které se též zabývají podmínečnými tresty.
V pozměňovacím návrhu č. 12 se objevuje definice místa zákonného pobytu. V současnosti o něm Rada jedná, neboť existuje možnost odchodu do jiného členského státu za prací nebo studiem. Zvlášť upozorňuji také na pozměňovací návrh č. 16. Mohu vás informovat, že jednání o textu v Radě probíhají velmi dobře a portugalské předsednictví doufá, že (za plné podpory Komise) dospěje k politické dohodě do konce prosince 2007, tedy před skončením portugalského předsednictva.
Co se týká druhé iniciativy, iniciativy evropského exekučního titulu a přesunu odsouzených osob, vítám druhou zprávu pana Varvitsiotise, ve které se konstatuje, že byly do velké míry zohledněné otázky, které Evropský parlament přednesl v první zprávě. Je to pravda: zohlednili jsme pozměňovací návrhy a připomínky Parlamentu.
Pokud jde o pozměňovací návrh předložený samotným zpravodajem a týkající se bodu odůvodnění 2a, zcela souhlasím s podstatou tvrzení, že procesní práva v trestním jednání jsou klíčovým prvkem zabezpečení vzájemné důvěry mezi členskými státy a rovněž souhlasím, že je velmi politováníhodné, že tento nástroj procesního práva schválený nebyl, i přes podporu Parlamentu a naše úsilí umožnit dohodu o procesních právech. Nebylo to bohužel možné.
Maria da Assunção Esteves
zpravodajka. - (PT) Vážená paní předsedající, pane komisaři, v prvé řadě musím poděkovat poslancům, kteří se mnou úzce spolupracovali ve Výboru pro občanské svobody, spravedlnost a vnitřní věci a kteří mi pomáhali svými kritickými příspěvky; byli mezi nimi především pan Guardans, pan Demetriou a v neposlední řadě i pan Correia. Všem nám velmi chybí pan Correia, který byl členem Socialistické skupiny v Evropském parlamentu a stejně jako já portugalským poslancem. Před svou smrtí mi pomáhal s touto prací. Myslím, že nejlepší způsob, jako mu vzdát hold, je přijmout jakýsi veřejný příslib, že se pokusím během své přítomnosti v Evropském parlamentu pomáhat realizovat jeho představu o Evropě jako projektu plném ambicí a vizí, obrovi, který je schopný přinést na tento svět kulturu práva. Takový hold chci dnes na tomto místě vzdát našemu příteli a kolegovi, panu Faustu Correiovi.
Ráda bych stručně shrnula otázky obsažené v této zprávě. V prvé řadě musím zdůraznit, že tato zpráva je, stejně jako všechny ostatní zprávy, otevřená: otevřená hledání a nacházení těch nejlepších řešení. Tato francouzská a německá iniciativa má, jako už pan komisař podotknul, dvě výhody. První je, že podporováním uznávání alternativních opatření k trestům odnětí svobody a dohledu nad nimi prosazujeme politickou kulturu, která soudy přivede k častějšímu uplatňování takových opatření. Prosazujeme humanizaci trestního práva v členských státech a kvalitu evropského trestního práva. Druhá výhoda souvisí se skutečností, že tato iniciativa napomůže tomu, aby se trestní právo čím dál víc stávalo evropským v tom smyslu, že bude v rámci evropského prostoru harmonizovanější a méně feudalizované.
Ve skutečnosti představuje evropská integrace, pro kterou nedávná smlouva, na níž se minulý víkend dohodli v Lisabonu, zásadní krok vpřed, je na takové úrovni, na kterou se trestní právo v evropském prostoru doposud nedostalo. Je důležité, abychom čím dál víc prosazovali kulturu nejen vzájemného uznávání, ale též harmonizace trestního práva ve smyslu forem trestů, způsobů jejich výkonu, vztahů mezi delikventy a společností nebo dokonce větší shody mezi trestním právem hmotným a trestním právem procesním, které platí v členských státech.
V článku 6 Smlouvy o Evropské unii se prostřednictvím odkazu na soubor základních zásad, které tvoří společné zásady Evropské unie, jasně potvrzuje, že celá věc bude mít smysl jen tehdy, pokud budeme mít k dispozici čím dál tím víc evropských trestních právních předpisů. Většina těchto zásad je chráněná trestním právem. Konkrétně k této zprávě bych ráda dodala jen dvě či tři poznámky, které považuji za zásadní. V prvé řadě upozornil příspěvek Parlamentu především na potřebu rozdělení pravomocí mezi vydávající stát a vykonávající stát. Je úplně přirozené, že stát, který vykonává svěřenou pravomoc, při tom uplatňuje vlastní zákony. Za druhé platí zásada, že zamítnutí je výjimkou, aby budoucí rámcová rozhodnutí byla co nejúčinnější. Za třetí tu funguje logika, na základě které není možné měnit povahu opatření, jinak by mohla být zpochybněná přísnost trestního práva. A konečně tu máme i potřebu zabezpečit zásadu vyslechnutí obžalovaných v případech, kdy se ruší podmíněné tresty nebo v případech podmíněného odsouzení.
Vážená paní předsedající, na závěr bych chtěla říct, že celý tento pokrok v evropském trestním právu se nám navzdory všemu bude brzy jevit velmi omezený. Evropy jako projektu se nám podaří dosáhnout tehdy, pokud nastolíme antropocentrické a kosmopolitní právo, v kterém nebude chybět harmonizovanější a méně rozštěpené trestní právo.
Ioannis Varvitsiotis  
zpravodaj. - (EL) Vážená paní předsedající, rád bych na začátku věnoval několik uctivých myšlenek našemu kolegovi panu Correiovi, který výrazně přispěl k vypracování správné a vyčerpávající zprávy, kterou citoval pan místopředseda.
Chtěl bych zdůraznit, že téma, o kterém dnes diskutujeme, má velmi dlouhou historii. Sahá do roku 1983 a souvisí s Úmluvou Rady Evropy, kterou podepsaly všechny členské státy. V úmluvě však bylo stanovené, že vězeň může být přepravený z jedné země do druhé jen s jeho souhlasem. Úmluva byla proto neúčinná. Byla vypracovaná druhá úmluva, podle níž už nebyl souhlas vězně nutný, ale tuto úmluvu nepodepsaly všechny členské státy Rady Evropy, a tak i tento pokus ztroskotal.
V rámci nové iniciativy tří členských států EU - Rakouska, Finska a Švédska - byl předložený návrh, který Rada pečlivě připravila a vydala jako rámcovou úmluvu. Co toto rámcové rozhodnutí stanovuje? Stanovuje, že odsouzený občan některého z členských států EU musí být přepravený do členského státu, jehož je státním příslušníkem nebo ve kterém má trvalé bydliště nebo všechny své zájmy. To je velmi rozumné, protože víme, že se tím výrazně ulehčí návrat vězně po jeho propuštění do společnosti: osoba přepravená do členského státu své státní příslušnosti nemusí překonávat jazykové bariéry, snadněji se dostane ke svým známým a příbuzným a octne se ve známém prostředí.
Tuto zprávu, jako si možné paní předsedající vzpomene, Parlament schválil v červnu 2006 velkou většinou. Naneštěstí se setkala s byrokratickou reakcí ze strany Polska, které použilo různé procedurální triky a vykonání tohoto rámcového rozhodnutí zdrželo. A tak jsme se ocitli uprostřed obnovené diskuse. Naštěstí po tom, co Polsko ustoupilo ze svých požadavků, jsme problém uspokojivě vyřešili.
Dovolte mi však, paní předsedající, podotknout, že pokud budeme takto uvažovat, nemůžeme hovořit o sjednocené Evropě. Nemůžeme mluvit o evropském konsenzu, když každý členský stát klidně ze svých individuálních důvodů podkopává takové zdravé opatření. O jaké sjednocené Evropě v takových případech mluvíme?
Rád bych zdůraznil, že ústavní smlouva, kterou před dvěma dny představil portugalský premiér, naštěstí ustanovuje hlasování kvalifikovanou většinou i pro tuto oblast, takže veto bude konečně zrušené.
Na závěr mi dovolte, abych panu místopředsedovi Komise Frattinimu poděkoval za jeho příspěvek a vyslovil přání, aby se po 25 letech tato dobře míněná iniciativa konečně co nejdřív stala realitou.
Panayotis Dimitriou
jménem skupiny PPE-DE. - (EL) Vážená paní předsedající, svoboda, bezpečnost a spravedlnost jsou tři slova, která se v Evropské unii neustále skloňují. Jsou to tři složky Haagského programu, které společně nebo jednotlivě slouží jako opora pro členské státy Unie.
Zásada vzájemného uznávání a výkonu soudních rozsudků, kterou Evropská rada před osmi lety v roce 1999 v Tampere popsala jako základní kámen justiční spolupráce, nepřináší žádný pokrok. Těch několik opatření, která jsou na vykonání této zásady potřebná, se přijímá velmi pomalu. Pan Varvitsiotis správně pojmenoval a zabýval se původní prapříčinou tohoto problému: individuální, nacionalistické postoje zastávané různými státy. Předmětem zprávy pana Varvitsiotise je rámcové rozhodnutí Rady o uznávání a výkonu rozsudků v trestních věcech týkajících se trestů odnětí svobody stanovených v jiných členských státech EU. Toto rozhodnutí dokazuje, jak pomalé a sporadické byly kroky při vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti, protože rozhodnutí je jen jedním z mnoha opatření, která už měla být vykonaná, a jeho příprava trvala tak dlouho.
V každém případě vítáme ukončení konzultačního procesu a zaujetí společného postoje k otázce uznávání soudních rozsudků v trestních věcech.
Pan Varvitsiotis si zaslouží pochvalu za svůj příspěvek k příznivému výsledku návrhu, který jsme přijali a pro který budeme hlasovat.
Uznávání podmíněných trestů, alternativních sankcí a podmíněných odsouzení a dohled nad nimi - předmět zprávy paní Estevesové - je jistě dalším z mnoha kroků, které je potřebné vykonat pro realizaci zásady vzájemného uznávání a výkonu soudních rozsudků.
Francouzsko-německý návrh usiluje o opětovné začlenění odsouzených osob do společnosti. Navrhuje, aby jim bylo umožněné odpykat si v členském státu svého trvalého pobytu podmíněné tresty, alternativní sankce a podmíněná odsouzení, o kterých rozhodly soudy v jiných členských státech.
Zpravodajkyně odvedla vynikající práci a já jí blahopřeji. Domnívám se však, že uvedená definice "zákonného a obvyklého bydliště" je nesprávná. Navíc použití slova "nepřijatelný" v souvislosti s porušováním lidských práv není potřebné, protože tu neexistuje žádné přijatelné porušovaní. Chápu však, že je tu problém s překladem těchto dvou termínů, a proto vyzývám paní Estevesovou, aby vykonala potřebné jazykové úpravy, aby mohl být text správně přeložený do všech jazyků.
Andrzej Jan Szejna
jménem skupiny PSE. - (PL) Vážená paní předsedající, pane komisaři, Evropská unie není jen společným hospodářským prostorem. Evropský rozměr musí být nyní chápaný i ve smyslu intenzivní politické a právní integrace v rámci Unie.
Unie je příkladem politické organizace, která spojuje zájmy individuálních členských států v soustavě rozvíjejícího se kosmopolitního právního systému. Mnohá ustanovení trestního zákona členských států jsou ještě stále jen v počátečním stádiu harmonizace. Může nás však těšit skutečnost, že ve vztazích mezi členskými státy převládá vzájemná důvěra v právní systémy jiných členských států. To ulehčuje spolupráci a umožňuje vykonávajícímu státu uznat rozhodnutí, ke kterému dospěly orgány vydávajícího státu.
Neměli bychom přehlížet, že myšlenka humanizace uplatňovaná v trestním právu proniká do celého evropského právního systému. Ten je založený na hodnotě základního subjektu, kterým je člověk. Evropská politika by měla být v každém ohledu důsledná v souvislosti s vydáváním a výkonem rozsudků a celkovým propojením mezi odsouzenými osobami a společností. Ulehčení ukládání alternativních trestů přispěje k prosazování humánního přístupu v trestním právu a rozsudcích a následně v evropském právu. Zvláštní pozornost je nutné věnovat právu a příležitostem odsouzených osob na opětovné začlenění do společnosti. Mělo by se zvážit rozšíření škály alternativních sankcí, které by nahradily tresty odnětí svobody. Nesmíme zapomínat, že podle mezinárodních norem je statut odsouzené osoby základem hodnocení míry civilizovanosti justičního systému každého politického společenství.
Z toho vyplývá, že rámcové rozhodnutí o posilnění spolupráce v trestním právu, které bylo dnes předložené, je vhodné podpořit. Konec konců, pokračující harmonizace trestních právních předpisů ve všech členských státech je základním předpokladem k vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a spravedlnosti.
John Attard-Montalto
Vážená paní předsedající, chtěl bych se zaměřit na jeden aspekt toho, co se tu dnes navrhuje. Je zřejmé, že důvodem k existenci tohoto konkrétního právního předpisu je humánnost. pokud se na důvod, proč rozsudek vynesený v jedné zemi může být vykonaný v jiné zemi, podíváme z hlediska zločince a trestních rozsudků, musíme ocenit, že se tu v zásadě snažíme zlepšit život odsouzené osoby: aby byl blíže řekněme své rodině, aby byl možná blíže svému rodišti.
Ve skutečnosti mě překvapuje, že zatímco tyto právní předpisy chápeme z hlediska humánnosti, jedním z kritérií, které v souvislosti s přepravou osob z místa výkonu trestu v jednom státě do druhého státu chybí, je právě lidský aspekt. Kritéria stavíme v zásadě na státní národní příslušnosti, občanství nebo trvalém pobytu. Na druhé straně v rámci návrhu i protinávrhu mluvíme o "úzkém propojení", ale samotné lidské hledisko jako kritérium chybí.
Vezměme si konkrétní případ, například: osobě, která není občanem některé ze zemí EU a která vykonává trest odnětí svobody v některé ze zemí EU, by nebylo umožněné vykonávat trest blíže ke své vlasti, protože toto hledisko - lidské kritérium - bylo vynechané.
Předsedající
Rozprava je ukončena.
Hlasovaní se bude konat zítra.
