Razmere v Gruziji (razprava) 
Predsednik
Naslednja točka sta izjavi Sveta in Komisije o razmerah v Gruziji.
(FR) Rad bi pozdravil francoskega ministra za zunanje zadeve, predsedujočega Svetu in nekdanjega člana tega Evropskega parlamenta, gospoda Kouchnerja. Pozdravljam tudi državnega sekretarja za evropske zadeve Jeana-Pierrea Jouyeta. Posebej pozdravljam odgovorno komisarko, Benito Ferrero-Waldner. Pozdravljam tudi Jacquesa Barrota, ki nas na žalost zapušča.
Evropski svet se je pravkar končal, a minister Bernard Kouchner nam bo nedvomno povedal vse o sebi.
Bernard Kouchner
predsedujoči Svetu. - (FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, prijazno ste čakali do konca izredne seje Evropskega sveta, zato sem prihitel sem, da vam predstavim rezultate. Mi, francosko predsedstvo, smo želeli, da ste takoj obveščeni o sprejetih sklepih, ne le zato, ker želimo, da ste ves čas na tekočem o našem delu, ampak tudi zato, ker se je Evropski parlament v zadnjih mesecih pokazal kot izjemno dejaven pri vprašanju Gruzije. Hvala, komisarka.
Želimo se zahvaliti za to zanimanje in vas obvestiti tudi o tem, kaj se je zgodilo na seji Sveta 13. avgusta in na zasedanju Odbora za zunanje zadeve 20. avgusta, zaradi česar je tukaj Jean-Pierre Jouyet, da bo predstavil naše začasne sklepe.
Spomnil bi vas, da se je spor začel pred 20 leti, leta 1991/1992. Zadnja faza tega spora pa se je začela v noči s 7. na 8. avgust. Koristno bi si bilo posebej ogledati ta izbruh. Novinarji in zgodovinarji morajo preučiti dogodke in videti, kako so se razvili v Osetiji in še podrobneje v Činvaliju, glavnem mestu Južne Osetije.
Boji so izbruhnili v tisti noči in se nadaljevali 9. in 10. avgusta. S kolegom Alexandrom Stubbom, finskim ministrom za zunanje zadeve, ki je tudi predsednik OSCE, sva se odločila, da greva v Tbilisi v nedeljo, 10. avgusta. Predsedniku Sakašviliju sva predlagala sporazum o prekinitvi ognja, ki ga je sprejel.
Ker je to pomembno, bom na hitro povedal, kaj sva tam ugotovila, kaj sva videla v mestu Gori in na cestah med to bolečo epizodo vdora in hitrega napredovanja ruskih čet. Prva stvar, ki jo moram povedati, je, da sva se bala prihoda ruskih čet v Tbilisi. Te čete so bile v mestu Gori, le 45 ali 50 km od Tbilisija. Cesta je ravna in brez ovir. Zato sva upravičeno mislila, da je cilj ruskih čet, kot so dejali, da se odzovejo na provokacijo in osvobodijo Južno Osetijo, pa tudi da pridejo v Tbilisi in izsilijo spremembo v vladi.
Zato je bilo nujno potrebno, oziroma sva vsaj midva tako menila, da se čete zaustavijo in se čimprej prekine ogenj. Naš cilj je bila čimprejšnja prekinitev ognja.
Naslednji dan sem se sicer sestal s predsednikom Sarkozyjem v Moskvi, a potem, ko sem govoril z begunci na Gruzijski strani in žrtvami, ki sem jih srečal v bolnišnici v Goriju, sem hotel skupaj s francoskim predsedstvom pred tem oditi še na drugo stran, v Severno Osetijo in poslušati zgodbe beguncev, ki so prišli iz Južne Osetije po bombardiranju Činvalija v noči s 7. na 8. avgust. Slišal sem zgodbe, ki so bile na žalost podobne, kar zadeva trpljenje, vendar so jasno razkrile povsem drugačno razlago.
S predsednikom Sarkozyjem sva se srečala v Moskvi, kjer so potekale dolge razprave, ki so trajale pet ur, navzoči pa smo bili predsednik Medvedev, premier Putin, minister za zunanje zadeve Sergej Lavrov, predsednik Sarkozy in jaz.
Na koncu teh kar težkih razprav je bila tiskovna konferenca, na kateri sta predsednik Sarkozy in predsednik Medvedev razložila šest točk francoskega sporazuma, ki ga je bilo potem treba odnesti nazaj v Tbilisi v odobritev, ker so bile v času od našega prvega potovanja v Tbilisi pa do našega zadnjega bivanja v Tbilisiju naslednji dan, narejene spremembe.
Dve spremembi je sprejel predsednik Medvedev, zlasti točko o končnem statusu, katere, kot smo razumeli, ni želel v besedilu.
Sporazum o prekinitvi ognja je sprejel predsednik Sakašvili zahvaljujoč posredovanju, ki je bilo, čeprav ne popolno (pa saj v položaju kot je ta, ni nič popolno), morate priznati, vsaj hitro. To posredovanje je torej omogočilo učinkovito prekinitev ognja z nekaj žalostnimi izjemami. Ruske čete na terenu so se začele umikati 21. avgusta (to je bila druga od šestih točk v dokumentu), čeprav je bilo to skoraj osem dni pozneje. Seveda so bili premiki, ki so jih drugače razlagali, kot je to vedno, kajti nekateri tanki so šli v eno smer in nato spet v drugo.
Ta umik še vedno ni dokončan. Pravzaprav nisem prepričan, ali je končan, vendar gotovo še ni v celoti izpeljan. Vojna se je kar hitro končala, kajti 10. in 11. avgusta so bile glavne vojne operacije končane, vsaj po navedbah nekaterih opazovalcev, med njimi našega francoskega ambasadorja, Erica Fournierja, ki je tukaj. A to, kar se še ni končalo in povzroča zmešnjavo, so ukrepi osetijske in abhazijske milice, ki sta se pomikali za ruskimi četami in sta odgovorni za vojni plen in v nekaterih primerih celo za uboje. Vendar moram reči, čeprav z največjo previdnostjo, da škoda ni obsežna. Moram reči, da tudi škoda zaradi bombardiranja ni obsežna. Seveda je vsaka škoda vedno zelo resna in prevelika in vodi vedno do preveč žrtev, a v primerjavi s tem, kar so nam opisali, škoda ni tako obsežna, kot smo se bali, kar je nedvomno dobro.
To, česar nismo videli in kar bi morali videti, glede na to, da so bili opisi zelo pristranski, se je zgodilo v Osetiji. Čeprav je bilo mogoče razmeroma hitro videti položaj v Gruziji, ni bilo mogoče priti v Osetijo, vsaj ne zlahka, in le malo ljudem je uspelo priti tja. Vsi pa so dajali precej različne opise.
Zaustavitev ognja, ki je bila prva od šestih točk, je bila zato takojšnja in učinkovita. Prišlo je do začasne in do trajne zaustavitve ognja. Druga točka se je nanašala na umik čet. Bilo je natančno opredeljeno, da umik za gruzijske čete pomeni umik v njihove vojašnice in za ruske čete umik za črte, kjer so bile pred krizo. Bile so tudi številne druge točke, vključno z dostopom do humanitarne pomoči za vse žrtve. Med problematičnimi točkami sta bili točki 5 in 6. V naših pogajanjih je bila vzpostavljena cona vzdolž meje med Južno Osetijo in Gruzijo, kjer bi bile ruske obhodne straže začasno dopustne, dokler bi čakali opazovalce iz OSCE ali Evropske unije. Zato je bilo potrebno pojasnjevalno pismo predsednika Sarkozyja, ki je bilo objavljeno v soglasju s predsednikom Sakašvilijem, in je opredelilo, da to pomeni neposredno ob meji. Glede na to, da je na nekaterih mestih ta meja le dva kilometra od glavne ceste, ki teče skozi Gruzijo, to ni bilo preprosto. Zato je bilo nekaj točk, za katere smo se dogovorili, da bodo počakale (in to je bilo jasno opredeljeno v besedilu) do prihoda mednarodnih opazovalcev. Namesto "mirovniki" je bila raje uporabljena beseda "opazovalci". Vse to je moralo biti zelo natančno. Točka 6, ki je bila na nek način najpomembnejša točka, se je nanašala na politično poravnavo in mednarodne razprave ter na pogajanja, ki so vodila do te politične poravnave. Ta dogovor je podpisal predsednik Sakašvili s podporo gospe Condoleezze Rice, ker je bil prvi dokument podpisan, potem pa spremenjen. Potem je bil tu dokument, dogovorjen z gospodom Medvedevim, in nazadnje tretji in končni dokument, dogovorjen s predsednikom Sakašvilijem, ki pa se ga ni dalo prepričati, da bi ga podpisal. Bilo je polnoč ali ena ura zjutraj, ko so se začele velike demonstracije. Na koncu ga nismo mogli pripraviti do tega, da bi podpisal dokument, zato smo ga morali potem prepričati, da bi podpisal tega, po nekaj popravkih in s podporo gospe Condoleezze Rice, ki nas je obiskala na poti skozi Pariz, in smo ji potem zaupali dokument, tako da je ta, če smem reči, končni dokument s šestimi točkami, lahko podpisal predsednik Sakašvili. Rezultat je bila takojšnja prekinitev ognja! Malo poznejši rezultat, čeprav zelo hiter, je bil nepopoln umik ruskih čet. Druge točke bomo zdaj pozorno spremljali mi, 27 držav, ki tvorimo Evropsko unijo, in zlasti ta Parlament, saj je bil dokument pravkar sprejet. Spomnil bi vas, da je sklepe prvega izrednega Sveta za zunanje zadeve že sprejelo 27 držav članic in poskrbelo za fizično navzočnost Evropske unije na terenu. Od takrat zaupamo Javierju Solani, da pelje naprej ta del skupne zunanje in varnostne politike. Dva ali štirje francoski opazovalci so bili že poslani pod okriljem OSCE, ki je že navzoča. Upamo, da bo sprejetih še več opazovalcev, glede na to, da je predsednik Medvedev včeraj v razgovoru s predsednikom Sarkozyjem dejal, da bi sprejel in celo želel, da bi bili tam opazovalci iz Evropske unije. Delamo na tem. Torej je bil dosežen izjemno hiter rezultat. V treh dneh prekinitev ognja in zaustavljene čete, ki so grozile Tbilisiju, nato po nekaj dneh, pravzaprav po osmih dneh, z nekaj premiki pred koncem teh osmih dni, umik teh ruskih čet v Osetijo in Abhazijo.
Zdaj sem popolnoma pripravljen, da odgovorim na vsa vaša vprašanja in prepričan sem, da jih bo veliko, ker imam srečo, da bomo dolgo časa tukaj. Vendar sem pozabil reči par besed o dokumentu, ki je zdaj sprejet. Spomnil bi vas, da je imela ta izredna seja Sveta jasen precenčni primer avgusta 2003, ko je bila sklicana seja o položaju v Iraku. Med izredno sejo Sveta je bila povzročena škoda enotnosti Evropske unije, kar je najmanj, kar lahko rečemo. Zdaj, leta 2008, je enotnost prevladala in ni bilo tako težko, kot smo mislili, predlagati besedilo in doseči, da so ga sprejeli tisti, ki so vsekakor želeli sankcije (kakšne sankcije? zakaj?), in tisti, ki so vsekakor želeli ohraniti dialog z Rusijo, brez sankcij. Videli boste, da je to besedilo čvrsto v svojih razsodbah, vendar pušča vrata odprta, ker se nismo hoteli zaplesti v izvajanje hladne vojne, kot so predlagali nekateri. Hoteli smo ohraniti povezave, tako da bi bilo mogoče zasledovati politična pogajanja, ki so po našem mnenju bistvena.
To sejo Evropskega sveta smo sklicali, ker je predsednik Francoske republike, kot predsednik Sveta Evropske unije menil, da je kriza v Gruziji resna in da neposredno ogroža Evropejce. Gruzija očitno ni v Evropski uniji, pa tudi Ukrajina ne. Vendar je več držav članic želelo ta sestanek, ki smo ga organizirali. Prepričan sem, da smo imeli resničen navdih, ker po našem mnenju nihče zunaj Evropske unije ne bi mogel tega opraviti. Za celotno zadevo je morala prevzeti odgovornost Evropska unija. To ne pomeni, da smo bili sami (sploh ni šlo za to), temveč, da je bilo na nas, da prevzamemo pobudo, da smo bili mi tisti, ki smo morali pokazati, da se Evropska unija odziva, zlasti v položaju, ko institucionalni problemi niso rešeni. Evropska unija je zato na najvišji ravni pokazala, da uživa enotnost in da želi v celoti prevzeti svojo odgovornost. Prepričan sem, da je v primerjavi s precedensom iz leta 2003 to resnični napredek.
Kaj so bili glavni rezultati tega Sveta? Iz besedila lahko jasno vidite našo obsodbo vojaških akcij in nesorazmernega odziva Rusije. Nekateri so hoteli javno obtožiti vrsto provokacij, ki so se verjetno zgodile pred bombardiranjem Činvalija. Zelo lahko bi bilo obtožiti to ali ono stran, a to, kar resnično šteje, ko skušate izpeljati mirovno misijo, je, da obe strani soglašata z zaustavitvijo bojev. Zato je bil poudarjen nesorazmeren odziv Rusije. Spet smo potrebovali tiste na terenu, da so nam povedali, kaj se je dejansko zgodilo. Res je, da to ni bil uspeh za Gruzijo, ki so jo vsi opozarjali, zlasti Američani, pred sprožanjem tega odziva, pa čeprav je bila Gruzija sama izzvana, ker je bil ta odziv dobro pripravljen in je bilo to nekaj, česa se jaz sploh nisem zavedal. Ko sem šel na drugo stran, v Severno Osetijo, da bi videl ruske begunce, sem videl velike konvoje tankov in vojaških vozil, ki so bili namenjeni proti meji. So bili že pripravljeni ali ne? Prepuščam vam, da to sami ugotovite, čeprav se res zdi, da niso bili daleč stran.
V besedilu lahko torej vidite našo obsodbo vojaških akcij in nesorazmernega odziva, soglasno obsodbo priznanja neodvisnosti Abhazije in Južne Osetije s strani voditeljev držav ali vlad 27 držav članic in opozorilo o dodatku Evropske unije k neodvisnosti, suverenosti in ozemeljski celovitosti Gruzije, kot jo priznava mednarodno pravo in sklepi varnostnega sveta ZN. Vidite lahko potrditev sporazuma v šestih točkah, ki je bil dosežen 12. avgusta, kot je naveden v osrednjem dokumentu, za katerega je Evropski svet dejal, da mora biti v celoti izpeljan. Vidite lahko trdno zavezo, ki smo jo dali za izvedbo tega načrta. Vidite lahko pripravljenost Evropske unije za udeležbo pri mednarodnem mehanizmu spremljanja, ki je predviden v točki 5 tega sporazuma, kot sem že omenil, tako prek misije OSCE kot prek zaveze v okviru evropske varnostne in obrambne politike. Pogoje za to udeležbo je treba še opredeliti, a opredeljevanje se bo kmalu začelo in ne le to, prepričan sem, da se stvari zelo hitro odvijajo.
Ne bom razlagal podrobnosti o vseh različnih mnenjih, vendar bi še enkrat ponovil, da med njimi ni bilo bistvene razlike. Šlo je predvsem za odtenke. Ali omenjanje mednarodnega prava in prepoved nasilnega spreminjanja meja sosednje države pomeni sankcijo? Ne, to ni sankcija. To je osnovna zahteva. Torej ni bilo veliko razlik v mnenjih. Obstajale so zahteve, da se vključi ta opomnik, ki smo ga sprejeli na koncu in zato smo ta opomnik vključili, ker bo 9. septembra, kot veste, sestanek med Evropsko unijo in Ukrajino. Prav tako se bomo 8. septembra vrnili v Moskvo z gospodom Barroso, Javierjem Solano in predsednikom Sarkozyjem. Zato smo organizirali sestanek 8. septembra v Moskvi in 8. septembra v Tbilisiju (najprej v Moskvi in nato v Tbilisiju), z namenom, da bi zabeležili (in upam, da bomo to lahko zabeležili), da so se ruske čete umaknile za črto, ki jim je bila določena, z drugimi besedami, za mejo med Osetijo in Gruzijo. Upam, da bomo lahko ugotovili tudi to, da so se preostale kontrolne točke okrog luke Poti in preostale kontrolne točke vzdolž meje med Osetijo in Gruzijo, toda znotraj gruzijskega ozemlja, zamenjale ali pa, da jih bo mogoče takoj zamenjati z mednarodnimi opazovalci. To je tisto, kar pričakujemo.
Vsi so soglašali s tem sestankom, zato se bo lahko dokončalo izvajanje šestih točk sporazuma. Na tej podlagi bomo sodili o dobri volji in političnem spremljanju, odvisno od tega pa bomo potem predlagali konferenco. To bo mednarodna konferenca, ki bo vključevala številne partnerje (in zakaj ne, saj so Združeni narodi že skoraj 20 let vključeni v to vprašanje, čeprav bolj v Abhaziji kot v Osetiji), tako da se lahko začnejo politična pogajanja. Gospod Medvedev se je tudi strinjal, kar je zelo dobro izhodišče, da se lahko begunci vrnejo in ne le begunci, ki so odšli zaradi teh zadnjih dogodkov, z drugimi besedami, v zadnjem mesecu, temveč begunci, ki so odšli po letu 1990. Rekli mi boste, da je to pravzaprav zelo vprašljivo, kajti ne vemo, kje so, ali se lahko vrnejo, se morajo vrniti, se želijo vrniti itd. Vendar, če govorimo o pravici ljudi, da se sami odločajo, moramo pripomniti, da so vsi ti begunci prišli iz Abhazije ali Osetije. To je bilo sprejeto in moramo počakati, da bomo videli, koliko se lahko ta sporazum izvede.
Zdaj bom odprl nekaj točk, za katere menim, da se moramo o njih pogovoriti. Omenil bom točke, ki so bile spremenjene ali malo popravljene zaradi drugih, kot lahko sami vidite, na primer "resno zaskrbljeni zaradi odprtega spopada ..." itd. Besedilo navaja, da Evropski svet močno obsoja rusko enostransko odločitev, da prizna neodvisnost Abhazije in Južne Osetije. Ta odločitev ni sprejemljiva in Evropski svet poziva druge države, da ne priznajo te razglašene neodvisnosti in prosi Komisijo, naj preuči praktične posledice, ki bodo nastale. Poziva, da mora miroljubna in trajna rešitev spopada v Gruziji temeljiti na doslednem spoštovanju načel neodvisnosti, suverenosti in ozemeljske celovitosti, ki jih priznavajo mednarodno pravo, Sklepna listina helsinške konference o varnosti in sodelovanju v Evropi in tri resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov. Poudarja, da imajo vse evropske države pravico, da svobodno določijo svojo zunanjo politiko in svoje zaveznike itd. Evropski svet je zadovoljen, da je sporazum v šestih točkah, ki je bil s posredovanjem Evropske unije sklenjen 12. avgusta, pripeljal do prekinitve ognja, boljše humanitarne pomoči za žrtve in znatnega umika ruskih vojaških sil. Izvedba načrta mora biti popolna in tako naprej. O tem ni bilo razprave.
Jean-Pierre, rekel si mi nekaj o angleški spremembi v zvezi z Gruzijo. Jaz sem imel: Evropska unija je že dostavila nujno pomoč. Pripravljena je zagotoviti pomoč za obnovo v Gruziji, vključno z regijami v Južni Osetiji in Abhaziji. Pripravljena je podpreti ukrepe za povečanje zaupanja in razvoj regionalnega sodelovanja. Odločena je tudi izboljšati svoje odnose z Gruzijo, vključno z ukrepi za vizumske olajšave in morebitno uvedbo območja polne in celovite proste trgovine takoj, ko bodo izpolnjeni pogoji. V kratkem bo prevzela pobudo za sklic mednarodne konference, ki bo pomagala obnoviti Gruzijo in bo zaprosila Svet in Komisijo, da začneta priprave na to konferenco. Naslednja točka je vpliv, ki ga ima sedanja kriza na celotno regijo in regionalno sodelovanje. Kar zadeva točko 8: Evropski svet se je odločil, da imenuje posebnega predstavnika Evropske unije za krizo v Gruziji in prosi Svet, da pripravi ustrezne dogovore. Mi bomo dodali: nedavni dogodki ponazarjajo potrebo, da Evropa okrepi prizadevanja v zvezi z zanesljivostjo energetske oskrbe. Evropski svet vabi Svet, da v sodelovanju s Komisijo preuči pobude, ki jih je treba sprejeti v ta namen, zlasti v zvezi z raznolikostjo energetskih virov in dobavnih poti. Nazadnje, na željo Nemcev, Poljakov in številnih drugih držav, je besedilo na koncu naslednje: pozivamo Rusijo, da se nam pridruži pri pripravi te temeljne izbire v korist vzajemnega interesa, razumevanja in sodelovanja. Prepričani smo, da je v lastnem interesu Rusije, da se ne izolira od Evrope. S svoje strani je Evropska unija pokazala, da se je pripravljena posvetiti partnerstvu in sodelovanju pri vzdrževanju načel in vrednot, na katerih temelji. Pričakujemo, da se bo Rusija obnašala odgovorno in spoštovala vse svoje zaveze. Unija bo ostala pozorna, Evropski svet pa prosi Svet, da s Komisijo opravi skrbno in poglobljeno preučitev položaja in različnih vidikov odnosov EU-Rusija, to ocenjevanje se mora začeti zdaj in se nadaljevati. Evropski svet daje mandat svojemu predsedniku, da nadaljuje razprave s ciljem polne uporabe sporazuma v šestih točkah. V ta namen bo predsednik Evropskega sveta šel 8. septembra v Moskvo, spremljala pa ga bosta predsednik Komisije in visoki predstavnik. Dokler se čete ne umaknejo na položaje, ki so jih imele pred 7. avgustom, bodo sestanki za pogajanja o partnerskem sporazumu odloženi. K točki 3 je manjši dodatek: Svet pričakuje rezultate prihodnjega vrha med Evropsko unijo in Ukrajino. Medtem ko čakamo rezultate tega vrha, se bo naše institucionalno sodelovanje z Ukrajino okrepilo in izboljšalo.
(Ploskanje)
Benita Ferrero-Waldner
članica Komisije. - (FR) Gospod predsedujoči Svetu, gospe in gospodje, najprej bi rada pozdravila politično zavezanost Evropskega parlamenta za Gruzijo. Rada bi začela s čestitkami francoskemu predsedstvu, zlasti za hitrost ukrepov, sprejetih v trenutku krize.
Res je, da je Evropska unija, zlasti Komisija, s pogajanji o prekinitvi ognja in hitro dostavo humanitarne pomoči dokazala svojo učinkovitost. Današnja seja Evropskega sveta je bila po mojem mnenju zelo pomembna in glede na zapletenost vprašanj, ki jih sproža ta spopad, se mora Evropska unija skupaj odzvati in z vzajemnim sporazumom opredeliti ustrezne odzive. Bom kratka, ker je bilo že veliko povedanega.
Po mojem mnenju je naše današnje zasedanje poslalo Gruziji zelo jasno sporočilo, namenjeno obema, Gruziji in tudi Rusiji, glede naše zmožnosti za odziv na krizna stanja in enotnost Evropske unije. To je tisto, kar smo vedno zahtevali.
Drugič, naša enotnost se izraža skozi obrambo naših vrednot. Od začetka krize, kot sem že rekla, je Komisija, to sem prepričana, pomembno prispevala k prizadevanjem EU s ciljem stabiliziranja humanitarnega in varnostnega položaja v Gruziji.
Za humanitarno pomoč smo dali takoj na voljo 6 mio EUR, kar bi moralo zadostovati za takojšnje potrebe vseh civilnih prebivalcev, ki so bili prizadeti v spopadu. K temu znesku je treba prišteti še skoraj 9 mio EUR, ki so jih medtem dale na voljo države članice. Torej smo uspeli pokriti vse trenutne humanitarne potrebe.
Kar zadeva pomoč za obnovo, smo prejšnji teden poslali strokovno misijo Komisije, da opravi začetno oceno potreb in v skladu z našimi začetnimi vrednotenji, kot je že rekel Bernard Kouchner, ki ne vključujejo območja pod nadzorom Rusije, je škoda na imetju mnogo manjša, kot smo pričakovali. Za obnovo in popravila bo potrebno približno 15 mio EUR. A najnujnejše so potrebe v zvezi z usodo 22.000 ljudi, ki so bili pred kratkim razseljeni zaradi spopada. Potrebnih bo približno 110 mio EUR za zadostitev njihovih potreb.
Pomembno je, da Evropska unija pokaže, da je resnično pripravljena zagotoviti Gruziji pomoč, kot dokaz naše politične odločitve za okrepitev naših odnosov. Svet se je predvsem odločil, da načrtuje znatno povečanje naše finančne pomoči Gruziji, zlasti za obnovo, kot sem pravkar omenila, in za begunce.
Trenutno smo v postopku ocenjevanja rezerv, ki bi jih lahko hitro mobilizirali iz sredstev za leto 2008. Vendar ni dvoma, da brez izrednih proračunskih sredstev ne bomo sposobni mobilizirati potrebnega denarja. Se že veselim splošne politične podpore, ki smo jo danes dobili od predsednika Pötteringa v tem pogledu. Tudi konferenca mednarodnih donatorjev bo potrebna, da bomo poslali vlagateljem jasen znak zaupanja.
Po mojem mnenju je tudi pomembneje kot kdaj koli prej, da okrepimo instrumente sosedske politike, da bomo stabilizirali Gruzijo. Na podlagi sklepov Evropskega sveta bomo povečali svoja prizadevanja za pripravo, ko bodo izpolnjeni pogoji za oblikovanje območja proste trgovine in spodbudili vprašanje kratkoročnih vizumov.
Zadnji sporazum bo seveda povezan tudi s sporazumom o ponovnem sprejemu in je bistven za spodbuditev gruzijske zavezanosti demokraciji, vladavini prava in svobodi izražanja. Bistveno je, da se pospešijo demokratične reforme in politični pluralizem.
Glede varnosti stabiliziranja in izvajanja sporazuma o prekinitvi ognja se učinkovito opiramo na misijo civilnega opazovanja, ki je organizirana v okviru evropske varnostne in obrambne politike, kot je že bilo omenjeno. To mora biti tesno povezano z drugimi ukrepi EU, npr. z obnovo.
Zdaj pa nekaj pripomb o odnosih z Rusijo.
Ruski ukrepi so odprli širša vprašanja o naravi naših odnosov, tako kratkoročno kot dolgoročno. Nezmožnost Rusije, da bi do danes spoštovala načrt v šestih točkah, ki ga je s pogajanji doseglo predsedstvo, in njena odločitev, da prizna Abhazijo in Južno Osetijo, sta proti osnovnim načelom, ki so podlaga mednarodnim odnosom.
Naše odnose smo skušali preoblikovati v sodobno partnerstvo, ki bi odražalo rastoče gospodarsko povezovanje. Mislim, da so zastali temeljni vzajemni interesi: gospodarska neodvisnost, potreba po iskanju skupnih pristopov pri neširjenju ali zatiranju terorizma in številna druga mednarodna vprašanja, zato je bilo in je bistveno, da se vzdržujejo odprte komunikacijske poti z Rusijo.
Vendar pa odnosi z Rusijo glede na nedavne dogodke ne morejo ostati "taki kot ponavadi". Zato je pomembno, da najdemo pravo ravnotežje med ohranjanjem komunikacijskih poti in pošiljanjem jasnega signala Rusiji. Mislim, da je pravilen pristop, da se nadaljujejo naše obstoječe skupno delo in dialogi, vendar pa je treba ustaviti nove pobude. Zato bo Komisija zdaj ponovno pregledala vse nove pobude, ki so v pripravi za poglobitev naših odnosov, ki bodo potem omogočili Svetu, da sprejme sklepe pred novembrskim vrhom v Nici.
Glede dolgoročnih posledic bodo nedavni dogodki dali nov pomen nekaterim področjem politike. Naša junijska zaveza o razvijanju vzhodnega partnerstva in evropski sosedski politiki resnično kaže upravičene interese EU v regiji. Te politike poudarjajo dejstvo, da ne bomo sprejeli novih ločitvenih črt v Evropi in da lahko partnerji, kot so Gruzija, Ukrajina in Moldavija, računajo na našo podporo glede svoje ozemeljske celovitosti in suverenosti. Pripravljeni smo pospešiti in tudi predložiti nove predloge za novo vzhodno partnerstvo takoj, ko bo mogoče, gotovo še pred koncem leta, mogoče celo že pozno jeseni.
Drugič, in to je moja zadnja točka, energija je srce naših odnosov z Rusijo. Kar delamo z energijo znotraj Evrope, bo neposredno oblikovalo naše odnose z Rusijo, zato moramo vzdrževati gonilno silo za razvoj skladne in strateške energetske politike za Evropo. Na koncu naj povem, da pomenijo nedavni dogodki resničen izziv za Evropsko unijo. V prihodnjih mesecih mislim, da bomo morali nadaljevati in pokazati, da lahko skupaj opravimo naloge, ki so pred nami.
Današnji dan je zelo pomemben mejnik. Le s skladno strategijo, združenimi stališči in usklajeno akcijo lahko ubranimo evropske interese in vrednote. Pozdravljam zavezanost Parlamenta in sem prepričana, da bomo vsi odigrali svoje vloge pri zagotavljanju, da bo Unija ohranila močno in združeno fronto.
Joseph Daul
v imenu skupine PPE-DE. - (FR) Gospod predsednik, gospod predsedujoči Svetu, gospa Ferrero-Waldner, gospe in gospodje, položaj, ki se je razvil v Gruziji od letošnjega poletja, je nesprejemljiv in nevzdržen ter si zasluži trden in odločen odgovor Evropske unije.
Rusija ima enake pravice in obveznosti kot vse države v mednarodni skupnosti. Ena od teh obveznosti je, da spoštuje suverenost in ozemeljsko celovitost ter zlasti, da ne krši mednarodnih priznanih meja. Z vdorom in zavzetjem gruzijskega ozemlja in s priznanjem neodvisnosti odcepljenih gruzijskih provinc Južne Osetije in Abhazije so ruske oblasti kršile enega za drugim vsa ta tri temeljna načela mednarodnega prava.
Evropska unija mora dejavno sodelovati pri reševanju tega spopada in čestitam francoskemu predsedstvu za njegovo proaktivno stališče. Pokazati moramo, da smo kos izpolnitvi upanj tisočev Gruzijcev, ki razglašajo svojo žalost na ulicah v Tbilisiju.
Moja skupina vabi Komisijo, Svet in vse države članice, da pokažejo svojo enotnost pa tudi odločnost glede naše ruske sosede. Evropska unija ne more biti zadovoljna z verbalno obsodbo teh sistematičnih kršitev mednarodnega prava. Naša skupina verjame, da mora Evropa uporabiti sredstva, ki jih ima na voljo, zlasti svoja politična in gospodarska orodja, da ustvari pritisk na Rusijo in jo pripravi do spoštovanja sporazumov, ki jih je podpisala. Pozivamo Rusijo, da spoštuje vse zaveze, ki jih je dala s podpisom sporazuma o prekinitvi ognja, začenši s popolnim in takojšnjim umikom ruskih čet z gruzijskega ozemlja in zmanjšanjem ruske vojaške navzočnosti v Južni Osetiji in Abhaziji. Obsojamo tudi vojno plenjenje, ki so ga zagrešile ruske invazijske sile, in spremljajoče koristoljubje, kot ste pravilno rekli, gospod Kouchner.
Skrajno zaskrbljeni smo zaradi usode gruzijskih prebivalcev v Južni Osetiji, ki so jih na silo razselili, celo po podpisu sporazuma o prekinitvi ognja. Resno pozivamo ruske in južnoabhazijske oblasti, da zajamčijo tem ljudem vrnitev na njihove domove. Pozivamo Svet in Komisijo, da preverita svojo politiko do Rusije, vključno s pogajanji o partnerskem sporazumu, če ta država ne bo spoštovala svojih zavez glede prekinitve ognja. Svet in Komisijo pozivamo tudi, da pozitivno prispevata k mednarodnim mehanizmom, ki bodo vzpostavljeni za rešitev spopada, vključno z misijo na terenu v okviru evropske varnostne in obrambne politike.
Gospod predsednik, gospe in gospodje, ta kriza je razkrila ranljivost Evropske unije na več občutljivih področjih: prvič, našo energetsko oskrbo. Bolj kot kdaj koli moramo zagotoviti zanesljivost evropske oskrbe z energijo. Razviti in zavarovati moramo alternativno infrastrukturo za prenos ruske energije. Poleg tega se zdi očitno, da bi vloga Evropske unije pri vodenju krize utegnila biti veliko večja, če bi okrepili evropsko varnostno in obrambno politiko. Lizbonska pogodba omogoča to okrepitev. Zato pozivamo države članice, ki te pogodbe še niso ratificirale, da to čimprej storijo. Naša skupina meni, da je edini način za zagotovitev stabilnosti in varnosti na obeh straneh Atlantika, da se razvije sodelovanje med Evropsko unijo in Združenimi državami na enakopravni podlagi.
Na koncu bi poudaril, da se želi Gruzija sčasoma pridružiti Natu. Gospe in gospodje, to je odločilni trenutek in Evropska unija ne sme izpustiti priložnosti, da lahko pokaže, da je trdna in odločena glede Ruske federacije, ne glede na to, kako je ta velika in močna. Od tega je odvisna verodostojnost Evropske unije, stabilnost celotne regije in zaščita naših najbližjih sosed in celo držav članic Unije. Pozivam tudi vas, gospod predsedujoči Svetu, da zagotovite, da se bodo tudi odnosi z Ukrajino kmalu obnovili. Hvala za vašo pozornost. Prosim, ostanite trdni.
Hannes Swoboda
v imenu skupine PSE. - (DE) Gospod predsednik, gospod predsedujoči Svetu, komisarka, zdaj so že nekaj dni v različnih časopisih reklame z naslednjim sporočilom: "Lenin. Stalin. Putin. Se predate?" Sporočilo je pravzaprav nekako poenostavljeno, kajti dejansko je Južna Osetija pod Leninom postala del Gruzije. V procesu je izgubilo življenje kakšnih 18.000 ljudi in približno 50.000 je bilo izgnanih. Abhazija je postala del Gruzije pod Stalinom. Pomembno je, da se tu držimo resnice in upoštevamo položaj vseh strani. Zvijad Gamsahurdi, ki je postal prvi predsednik http://en.wikipedia.org/wiki/Georgia_(country)" \o "Georgia (country)" j spet prišel zelo v modo, je osetijske ljudi opisal kot "smeti, ki jih je treba pomesti ven čez prelaz Roki http://en.wikipedia.org/wiki/Roki_tunnel" \o "Roki tunnel" ". Tudi na ta vidik gruzijskega nacionalizma ne smemo pozabiti.
Nič od tega seveda in dovolite, da to povem zelo jasno, kot je večkrat rekel Martin Schulz, nič od tega ne upravičuje ruske intervencije, ki je bila navsezadnje v teku že več let. To je odraz imperialističnega obnašanja in večkrat smo videli Rusijo, kako izkorišča spore obstoječe manjšine. Bili smo priča ponovnim grožnjam in bojkotom, ki jih absolutno ne moremo sprejeti. Ne želim zanikati napak, ki sta jih naredila Zahod in gruzijski predsednik Mihail Sakašvili, a Rusija je v odnosih s svojimi sosedami skušala notranje spopade večkrat izrabiti v lastno korist.
Tudi priznanje Kosova ne ponuja upravičenosti za ta ukrep. Dejstvo je, da se je Evropska unija vedno trudila doseči jasno in nedvoumno mednarodno večstransko rešitev. Rusija ni poskušala nič takega. Evropska unija je ponudila tudi jasno in nedvoumno podporo srbski manjšini na Kosovem in bo s tem nadaljevala. Kaj je storila Rusija? Opazovala je, kako so bili Gruzijci izgnani iz Južne Osetije in Abhazije, in upam, da ima gospod Kouchner prav, ko pravi, da bo zdaj sprejeta nova politika.
EU bi se morala zdaj osredotočiti na dajanje opore in pomoči svojim sosedam. Nekaj časa smo predlagali Unijo za Črno morje. Kakršno koli ime izberemo za to strukturo, pa je jasno, da je treba sedanjo sosedsko politiko okrepiti in ojačati in da moramo povabiti vsakega v regiji, ki ima interes za celovitost in stabilnost v tej regiji, od Turčije do Kazahstana, da se priključi.
Če je Rusija pripravljena, da preusmeri svojo politiko v sodelovanje in spoštovanje svojih sosed, bo povabljena tudi Rusija. Trenutno se Rusija počuti močno zaradi visokih cen energije, vendar vsi vemo, da to ni dobra gospodarska podlaga za Rusijo in da bi veliko pridobila iz partnerstva in sodelovanja z Evropo. Medtem se moramo osredotočiti na dajanje jasne podpore svojim sosedam. V tem smislu, gospod predsedujoči, bi rad rekel, da so sklepi, ki ste jih sprejeli na današnjem vrhu, dobri sklepi, ki ponujajo zdravo osnovo za pot naprej, ker so jasen izraz tega, kar je realistično in trajno. Upam, da bo Evropski parlament prišel do podobno jasnih in na soglasju temelječih sklepov kot Svet, tako da bo Evropska unija lahko govorila z enim in močnejšim glasom.
(Ploskanje)
Graham Watson
v imenu skupine ALDE. - Gospod predsednik, nekoliko me preseneča današnji govor predsedujočega, resnično me, s tem izvajanjem s podium d'honneur.
Spopad na Kavkazu je spopad, za katerega morata prevzeti odgovornost obe strani, kot ste rekli, predsedujoči. Zakaj torej sklepi Sveta ne odražajo tega?
Predsednik Sakašvili ni mogel verjeti, da vojaški poseg ne bo sprožil nobenega odziva v Rusiji. Enako pa je bil nesorazmeren odziv Rusije.
Dejali ste, da "Les dégâts n'ont pas été considérables" (škoda ni bila obsežna), pa vendar nam je komisarka Ferrero Waldner predložila številke in ta parlament bo pozvan, naj se strinja, da bo plačal račun.
Pri eni stvari pa soglašam z vami: obsoditi moramo ruske ukrepe, ker so neopravičljivi, vendar ruskega medveda ne bomo odvrnili s tem, da bi potisnili Medvedeva v kot. Napetosti bomo ublažili z dialogom in angažiranjem, ne z osamitvijo. To je nauk hladne vojne in Unija mora imeti glavno vlogo, tako kot pri helsinškem procesu.
Ta spopad osvetljuje potrebo, da oblikujemo skupno zunanjo in varnostno politiko. In čeprav imajo države članice različne poglede na Rusijo, se je vaše predsedstvo hitro dogovorilo glede načrta v šestih točkah in zato si zasluži pohvalo.
Načrt morda ni popoln, vendar je povzročil konec nasilja in ga je treba v celoti izvesti, vključno z ruskim umikom iz črnomorskega pristanišča Poti.
Kakšne ukrepe pa bi morala Unija sprejeti zdaj? Svet ima prav, da se dogovarja za krizno upravljanje in obnovitveni sklad ter hitro uvedbo humanitarne pomoči. Zdaj mora določiti predstavnika EU, ki bo obe strani pripravil k poslušanju.
Unija ima prav, da pošlje opazovalce, a ti morajo nadomestiti ruske mirovnike, kar bo pomenilo zavezo za tiste države članice, ki še niso vojaško angažirane na drugih frontah.
Evropa mora sklicati zakavkaško mirovno konferenco, ki bo povezala vse strani pri iskanju rešitve nerešenih sporov.
Vendar bi Unija morala začeti z enim področjem kričečega neskladja, ki zahteva malo več urejanja kot ministrsko odredbo. Končajte anomalijo, da imajo gruzijski državljani z ruskim potnim listom prostejši dostop do Evropske unije, ker jih to spodbuja k sprejemanju ruskega državljanstva. Gruzijci bi morali imeti enak dostop do Evrope kot Rusi, čeprav bi to lahko dosegli z zamrznitvijo sporazuma z Rusijo o vizumskih olajšavah.
Kako lahko glede krepitve naše sosedske politike zagotovimo nadaljnje sodelovanje z Rusijo, če hkrati kažemo, da polno "strateško partnerstvo" ni več verodostojno? Kaj lahko še storimo, da bi zmanjšali odvisnost Evrope od ruske oskrbe z energijo? Dobro ste naredili, da ste okrepili besedilo z vašimi sklepi v zvezi s tem. Rusija se mora seveda soočiti s posledicami svojih nezakonitih ukrepov, morda z vključitvijo razprave o prihodnjih zimskih olimpijskih igrah v Sočiju, ki je le 40 km od meje.
Ali lahko rusko obnašanje velja za skladno z olimpijsko listino? Ne. Reševanje teh zadev zahteva odločnost, predvidevanje in potrpežljivost. To je izziv, s katerim se mora Unija spopasti in bojim se, predsedujoči, da je to izziv, s katerim se moramo spoprijeti, preden vam lahko ponudimo vaš vin d'honneur.
Predsednik
Naslednjemu govorniku bi rad rekel, da bomo pri naslednji konferenci predsednikov gledali na vrstni red političnih skupin, ker je že bil podan en ugovor. Za danes dajem kot naslednjemu besedo gospodu Szymańskemu v imenu Skupine združenje za Evropo narodov. To stvar bomo pogledali v četrtek, ker mi nihče ne zna razložiti, zakaj je vrstni red tak, kot je. To je stvar, ki jo je treba sistematično razčistiti.
Konrad Szymański
v imenu skupine UEN. - (PL) Gospod predsednik, komisar, gospod Kouchner, Rusija ne izpolnjuje treh od šestih točk sporazuma, ki ga je v vašem imenu sklenil predsednik Sarkozy. S tem ko tega ni storila, je Rusija izgubila pravico, da bi se štela za evropsko partnerico. Zato je tudi verodostojnost Evropske unije v tem sporu pod vprašajem.
Ni dovolj, da se vzpostavi humanitarna pomoč, ponovno zgradi Gruzija in uvede o vizumske olajšave ter trgovinske sporazume. Rusija mora v celoti doživeti, kako je videti samoosamitev. Če ne, ji bomo dejansko odvzeli možnost, da prouči svojo politiko. Rusija bi preprosto dobila potrditev svojega prepričanja, da lahko počne, kar hoče. V času pred naslednjimi predsedniškimi volitvami, ki so leta 2012, je ustvarjanje zavesti o naraščajoči politični in gospodarski osamitvi naša edina možnost, da zasejemo dvom in razdvojenost med vladajoče skupine v Moskvi. Rusiji se ne sme dovoliti, da bi imela korist od te agresije.
Pregledati moramo našo energetsko politiko. Evropski manevrski prostor je že omejen zaradi odvisnosti od Rusije. Ali res želimo poslabšati stanje? Države članice bi morale čimprej odstopiti od gradnje severnega in južnega plinovoda. Če nam ne uspe začrtati teh dolgoročnih sklepov, tvegamo, da bomo izključeni iz dogajanja in bomo predmet posmeha.
Daniel Cohn-Bendit
v imenu skupine Verts/ALE. - (FR) Gospod predsednik, gospod predsedujoči Svetu, komisarka, gospe in gospodje, menim, da se moramo v sedanjem položaju pogovoriti, kaj je treba zdaj storiti. Prepričan sem, da je to, kar se je Svet odločil in kar je bilo storjeno, v osnovi tisto, kar je bilo mogoče, čeprav bi lahko vedno dlakocepili o tem, ali ne bi bilo prav, da bi bila izredna seja Evropskega Sveta voditeljev držav in vlad sklicana takoj, da bi pokazali našo povezanost, pa naj bo.
Verjamem, da se moramo zdaj vprašati nekaj temeljnih stvari. Najbolj temeljno vprašanje se očitno nanaša na naše stališče do Rusije, naše sodelovanje z Rusijo in kako bomo dejansko rešili te probleme na Kavkazu, ker je tam tudi Gorski Karabah. Od zdaj naprej bi bili lahko nenehni spopadi in predsednik Sarkozy bi se lahko kar naprej soočal s takimi situacijami. Lahko bi si najel sobo v Kremlinu in ostal tam za nedoločen čas, tudi to bi bilo mogoče.
Moje mnenje je naslednje: prvič, gospod Daul, če je kaj, o čemer ne bi smeli razpravljati, je to, da bi se Gruzija in Ukrajina pridružili Natu. To je trenutno res najbolj idiotska zamisel, ker pomeni, da politično ne bi mogli več napredovati. Se bosta Gruzija ali Ukrajina priključili Natu, ko bodo izpeljane reforme? Morda, nisem prepričan. Vsekakor pa to danes res ni primerna tema.
Ali menite, da bi bil člen 5 uporabljen, če bi bila Gruzija v Natu? Seveda ne! Zato ne smemo govoriti neumnosti. Po drugi strani, in tu se strinjam z gospodom Watsonom, kako pa lahko nadziramo ukrepe, kakršne je sprejel predsednik Sakašvili? Tako kot soglašamo, da je bil ruski ukrep nesprejemljiv, je bilo prav tako nesprejemljivo, da se je gruzijski predsednik odločil, da bo bombardiral mesto, iz kakršnega koli že razloga! Če ste izzvani, se morate drugače odzvati, ne z bombardiranjem.
Zato je to res politični problem. Predlagamo, da se lotimo političnih problemov takole: Gruziji in Ukrajini bi morali predlagati prednostno partnerstvo kot prvi korak k morebitni združitvi. Ta združitev lahko potem nastopi, če bo imela Evropa temeljno reformo itd. Vendar bi morali imeti politične instrumente in ne le gospodarske in socialne instrumente za izvajanje pritiska na te politične razrede. Prihodnost evropskega prostora pomeni predvsem prihodnost, v kateri se bodo te države otresle nacionalizma.
Morali bi upoštevati izrek Françoisa Mitterranda: "nacionalizem je vojna". Gruzijski nacionalizem, ruski nacionalizem, abhazijski nacionalizem ali južnoosetijski nacionalizem je vojna! Mi v Evropi moramo reči, da je "naše stališče, da to presežemo". Zato s predlaganjem evropskega stališča predlagamo tudi, da se dajo na mizo evropske vrednote, kajti, če bo v teh regijah vztrajal nacionalizem, ne bomo nikoli našli rešitve.
Francis Wurtz
v imenu skupine GUE/NGL. - (FR) Gospod predsednik, gospod predsedujoči Svetu, komisarka, z zvezi s krizo na Kavkazu lahko sprejetje progruzijske ali proruske naravnanosti vodi samo v mrtvo točko. To je popolnoma očitno že od razpada Sovjetske unije pred 17 leti, kajti ta regija je polna ponavljajočih se napetosti in spornih meja. To je prostor, kjer kolektivni spomin vznemirjajo podedovane travme zaporednih vojn in nasilja, kjer etični in verski mozaik ter nabiranje zamer in ponižanj zagotavljajo plodna tla za nacionalizem. V tem kontekstu bo politična neodgovornost draga in to velja za vsakogar. Gotovo velja za gruzijskega predsednika, ki ga je od izvolitve leta 2004 nenehno zapeljeval duh maščevanja za odcepljena ozemlja. Ves čas je izzival srečo s svojim zavezništvom z Bushevo administracijo in politiko konfrontacije v regiji. Sprožil je napad na Južno Osetijo, o katerem je gospod Van den Brande, eden od soporočevalcev Parlamentarne skupščine Sveta Evrope, ki je odgovoren za spremljanje problemov v regiji, izjavil, da je bil, citiram, "šokiran nad zgodbami beguncev o masivnem in nekritičnem bombardiranju Činvalija in uničenju okoliških območij". Ta strategija je pogubna za Gruzijo, za Kavkaz in za Evropo.
Ta nauk velja tudi za Rusijo. Brutalnost protinapada, tudi proti civilnemu prebivalstvu, nadaljnje zavzetje strateških sektorjev gruzijskega ozemlja, izgon gruzijskega prebivalstva iz Južne Osetije in enostransko priznanje neodvisnosti dveh odcepljenih ozemelj verjetno ravno tako ogrožajo interes, ki so ga sprožile začetne mednarodne pobude novega predsednika v več kot eni evropski državi. Rusija lahko izgubi vse, če se vrne v obdobje politične osamitve v Evropi in svetu.
Naj končam, da bi bilo pametno, če bi Zahod kot celota ocenil neprimerljivo škodo, ki jo je že povzročilo ameriško pustolovsko stališče in evropsko stališče upoštevanja svojega vodje v tem delu celine. Strategija brezmejnega širjenja Nata, bombardiranje Srbije, priznanje enostransko razglašene neodvisnosti Kosova, podpora namestitvi protiraketnega obrambnega ščita na evropski zemlji, da ne omenjamo skrajnega opevanja regijskih voditeljev, ki bi morda morali biti previdnejši v protiruskih in prozahodnih izjavah, vse te izbire so dokaz kratkovidne politike, vredne sedanje Bele hiše, vendar nevredne evropske varnostne politike. Ta strategija militarizacije mednarodnih odnosov in povzročanja političnih konfrontacij je propadla pred našimi očmi. Poleg pošiljanja evropskih opazovalcev pod okriljem OSCE, bi torej morala biti prednostna naloga EU, da za vsako ceno prepreči kakršno koli stopnjevanje, tako da bi lahko čim hitreje in brez kakršnih koli znakov oblastnosti, raziskala možnost priprave osnutka nove vseevropske pogodbe za varnost in sodelovanje, ki bi bila pravno zavezujoča in bi zajela vse probleme, ki so trenutno odloženi: ozemeljsko celovitost, nedotakljivost meja, usodo sporov, ki so dosegli mrtvo točko, neuporabo sile, razorožitev in celo varnost energetske oskrbe. S tem izzivom se je zdaj gotovo težje spoprijeti kot kdaj koli prej, vendar se bojim, da bo brez take perspektive najhujše šele prišlo. Pri sprejemanju stališča se spomnimo, da je danes, prvega septembra, mednarodni dan miru.
(Ploskanje)
Bernard Wojciechowski
v imenu skupine IND/DEM. - Gospod predsednik, prihajam iz države z zgodovino, ki je obeležena z vojnami in trpljenjem. Poljska povsod podpira prizadevanja za mir. Nujno je, da se doseže ta cilj.
Vzhodnoevropske države, tako imenovane "baltske države", ki so jih navdihnili njihovi voditelji, hočejo, da Evropska unija pokaže, da bo Rusija plačala neko nedoločeno ceno za svojo vojaško akcijo v Gruziji. To je mogoče opisati kot klasičen primer politične pravovernosti, ki predpostavlja, da Rusija ne zasleduje nič drugega kot imperialistične cilje.
Ta tradicionalno nespameten odnos do Rusije, poln praznih puhlic, se zdi poniževalen, ker ga Rusija na primer lahko razume kot klinični primer odziva nekaj vročeglavih politikov.
Evropska unija potrebuje Rusijo prav toliko kot potrebuje Gruzijo, če ne bolj. Zato je nujno, da Evropska unija ni udeležena v tem spopadu in se ne postavlja ne na stran Rusije ne Gruzije. Evropska unija mora pokazati svetu, da je njena politika neodvisna od Združenih držav in da je hkrati prijateljska politika, ki temelji na polnem partnerstvu.
Rusija je tretja največja partnerica EU, ki obračuna poltretjo milijardo dolarjev evropskega blaga. Si lahko privoščimo, da tvegamo to vrsto odnosa?
Ni dvoma, da je Evropski parlament resnični sozakonodajalec s Svetom v procesu soodločanja. Vendar, ali je resnično enakopraven partner v zunanjih zadevah EU?
Minister, govorili ste nam potem, ko se zdi, da je vse že odločeno o Gruziji. Dovolite torej, da vprašam: ali naj bi to pomenilo, da glas Evropskega parlamenta ne pomeni ničesar? Čemu torej ta razprava, če je vse že dogovorjeno in storjeno?
Sylwester Chruszcz
v imenu skupine NI. - (PL) Komisar, obstaja močna povezava med izbruhom bojev na Kavkazu in vprašanjem Kosova. Sem eden tistih, ki so nasprotovali razkosanju Srbije. Od začetka smo poudarjali dejstvo, da bo enostranska odločitev kosovskih Albancev, ki so jo podpirale Združene države in mnoge evropske države, pomenila odprtje Pandorine skrinjice in bo ponovno zanetila podobne spore po vsem svetu. Gruzijski položaj je eden takšnih primerov. Gruzijski predsednik Sakašvili je sprejel odločitev, da se napade civiliste v Osetiji. Treba je opozoriti, da sta v Abhaziji in Osetiji naroda, ki že stoletja naseljujeta svoji domovini. Razvila sta svojo lastno kulturo in identiteto in se že večkrat bojevala za svojo neodvisnost, ki jima jo je Stalin odrekel pred drugo svetovno vojno.
Srbija in Gruzija predstavljata odličen primer, kako so nekateri v mednarodni areni bolj enakopravni kot drugi in kako mednarodno zakonodajo vedno razlagajo močnejši zavezniki. Poleg tega je bil evropski red uničen s pomočjo številnih poslancev tega parlamenta. Obnovimo mir in pravila mednarodnega prava v Evropi! Obnovimo evropski red! Pozivam države, ki so podprle razkosanje Srbije, da prekličejo svoje priznanje Kosova, in Rusijo, da prekliče svoje priznanje Osetije in Abhazije. Če se delitev Srbije, ki so jo priznale Združene države in večina držav članic Unije, šteje za dobro stvar, kako se lahko podobna operacija v Gruziji obsoja? Gospe in gospodje, ne morem drugega, kot da vas pozivam, da niste tako hinavski.
Bernard Kouchner
predsedujoči Svetu. - (FR) Razumem, da je bila moja velika napaka, gospod Watson, da sem govoril s tega odra. Če mi imate samo to očitati, se lahko popravim, kajti nazadnje, ko sem bil tukaj, sem govoril s tega odra in nisem bil voditelj države. Ko je vse povedano in narejeno, lahko vsakdo naredi napako.
Obstajajo številna vprašanja, na katera lahko poskušam odgovoriti, in druga, na katera resnično ne morem. Jasno je, gospod Daul, da vsi mi želimo, zlasti v zvezi s to krizo (in to je ena od prednostnih nalog francoskega predsedstva), uspešno izvajati evropsko obrambno politiko. Kaj pomeni "uspešno"? To vsekakor pomeni, da moramo ponovno začeti proces, ki nam je omogočil, da smo v Saint Malu dosegli vsaj sporazum. Torej moramo graditi na tem s skupnim namenom. To bomo storili ali tako vsaj upam. Pravzaprav moramo to storiti, pa ne zato, ker si je ta kriza zaslužila vojaški odziv. Brez kakršnega koli napenjanja domišljije! Če bi razmišljali o vojaškem odzivu na ruski vdor v Gruzijo, bi bilo to hujše kot kar koli drugega. Pravzaprav ne verjamem, da so bile ladje, ki so prispele v Črno morje, ustrezen odziv, ker so nekatere od teh ladij nosile rakete. Po mojem mnenju to ni bilo tisto, kar bi morali storiti, a francosko predsedstvo je bilo nasprotnega mnenja. Dejansko, če hočemo uživati trdno evropsko obrambo, ki jo res potrebujemo, je treba sprejeti lizbonsko pogodbo, kar nas spet vrne k našim lastnim institucionalnim težavam. Absolutno moramo najti izhod iz te institucionalne krize.
Če sem odkrit, mislim, da Nato ni pravi odgovor na to stanje. Pravzaprav je to napačen odziv, saj tudi, če bi v Bukarešti glasovali za Akcijski načrt za članstvo (MAP), strogo vzeto to ne bi pomenilo nobene razlike, kajti prepričan sem, da ne bi bil nihče pripravljen iti v vojno zaradi Gruzije. To pravim brez kakršnega koli cinizma. To pravim zato, ker je bilo to mnenje resnično soglasno na začetku vseh sestankov in razprav, ki smo jih imeli. To ne pomeni, ker smo tako rekli, da ne Gruzija ne Ukrajina nimata pravice postati članici Nata.
Treba je upoštevati še nekaj drugega. Ta trenutek je to težko reči, zato bom zelo diskreten, vendar obstaja ena država, Rusija, ki že 20 let čuti, da se z njo slabo ravna. Verjamem, da je bilo na nek način, zlasti tukaj v Evropski uniji, to pravzaprav res. Mi nismo bili sposobni najti jezika za pogovor z Rusijo. Morda tako in tako ne bi bili uspešni, vendar sem prepričan, da nismo dojeli, da se spremembe navsezadnje dogajajo zato, ker je bila Gruzija pred 20 leti tudi sama v sovjetski orbiti. Tudi ona je bila komunistična država. Na obeh straneh je manjkalo vaje iz demokracije. Verjamem, da se bo pozneje, kot v vseh državah, pojavil problem za Ukrajino in za Gruzijo, vendar resnično ne verjamem, da je bil to pravi odziv.
Po drugi strani pa imate prav. Moramo okrepiti naše odnose z Ukrajino, kot je navedeno v tem dokumentu. To velja tudi za Gruzijo. Vsak čas bomo govorili o prednostnem partnerstvu.
Gospodu Swobodi bi rekel (in to je anekdota), da sem hotel iti in videti Stalinovo hišo v Goriju, ker je to tam, kjer je njegova hiša. Tam je bil rojen. Lahko bi rekli, da je risal majhne rdeče kroge na zemljevid, da bi označil, kje bi bila lahko avtonomija ali, kakor koli, skupnosti, kjer ne bi mogla biti. Zelo dobro je poznal regijo in že Osetija in Abhazija se nista razumeli ne z Gruzijci ne s preostalo regijo. Ta kriza ni bila potrebna za ugotovitev, da so na tem območju spori. Kaj je hujše od Balkana? Kavkaz. Kaj je hujše od Kavkaza? Balkan. Nisem prepričan, vendar mislim, da je to, kar se tam dogaja, dejansko zelo razširjeno. Če greste samo še malo bolj nazaj, če pomislite, kaj se je zgodilo v Čečeniji, kar močno obsojam, boste videli, da so bili čečenski zavezniki proti Gruziji Abhazijci.
Vse to bi morali pustiti v preteklosti, čeprav se bo mogoče treba vrniti k temu. Dejali ste in jaz se strinjam, da nič ne upravičuje tega odziva. Nič. Kljub temu moramo pogledati, kako je prišlo do vrste provokacij, odkrito rečeno, zgodbe so tako različne, da vse to postaja zelo težko. Ko smo bili v Moskvi in se pogajali o tem dokumentu, so nas vprašali, kako bi se morali odzvati. Naj bi pustili svoje ljudi umreti in dovolili bombardiranje? Ne pozabite na začetne podatke. Ne bom razpravljal o tem, ker jih resnično nisem mogel preveriti, a Rusi so takoj govorili o 1.000 do 2.000 mrtvih, kar nedvomno ni res, ker so edini ljudje, ki so šli tja, in sicer iz organizacije Human Rights Watch, govorili o nekaj sto. Resnično so poročali o stotinah ali celo ducatih. Nisem prepričan. Kakor koli, šlo je za odziv, ki je bil teoretično upravičen z zelo velikim številom žrtev in še enkrat sem šel poslušat begunce v Severni Osetiji in opisi so bile grozljivi: granate v kleteh, kjer so se skrivali otroci. Tega si nisem izmislil. Morda to ni res, a obstaja ton glasu, ki ne laže. V svojem življenju se videl veliko beguncev. Ti so bili neznansko prestrašeni. Potovali so dva dni po tej cesti čez prelaz. Tudi to je treba preveriti.
Povsem prav imate, da potrebujemo sosedsko politiko, a prav to trenutno poskušajo storiti Turki. Turki so uvedli, kar imenujejo regionalna platforma, in želijo vzpostaviti pogovore med Rusijo, ki je že pristala na to, in Azerbajdžanom, Armenijo in očitno (tistimi, ki so odgovorni za to) Gruzijo in Turčijo. Mislim, da je to dobra zamisel in v imenu predsedstva sem soglašal, da se zelo kmalu sestanem z njimi. Gospod Babachan bi moral biti danes tukaj, da bi lahko ugotovili, kako izmenjati naše izkušnje, vendar se strinjam z vašo analizo potrebe po sosedski politiki. Gospa Benita Ferrero-Waldner se mora tudi strinjati z mano, da je to tisto, kar bi morali storiti. Oni so naša velika soseda. Če ne morejo najti načina, da bi govorili z Rusijo, bomo gotovo imeli veliko težavo, še toliko bolj, ker ste slišali gospoda Medvedeva reči včeraj, da se lahko sankcije uporabijo v obe smeri in da on tudi ve, kako to narediti. Sankcije se ne nanašajo na isto stvar, kadar ena stran dobavlja plin in ga druga stran ne želi prejeti. Zato moramo realistično gledati na položaj. On je tisti, ki odpira pipico, ne mi.
Gospod Watson, glede številk, ki ste jih dali, se strinjam z vašim čustvovanjem. Kaj je storil gospod Sakašvili? Ko smo se pogovarjali z njim, glede na to, da sem se srečal z njim dvakrat, je rekel, da - pravzaprav ne bi smeli o tem razpravljati, ker bi bil jaz gotovo pristranski in ker nimam dovolj informacij - vendar je rekel, da se je bil dolžan odzvati na provokacijo. Gledal je, kako druga stran pripravlja topniške enote, predvsem rakete Grad. Prišli so in se namestili v gruzijskih vaseh okrog glavnega mesta Osetije. Komu verjamemo? Ne vem. Vsekakor so nekateri svetovalci dejali, da se stvari sploh niso dogajale tako, kot je povedal mednarodni tisk. Nihče ni resnično verodostojen v celi tej zadevi. Kot opazovalec veste, da problem ni bil rešen. Poskušali smo. Javier Solana pravi, da jih moramo imenovati opazovalci. Zato jih imenujemo opazovalci in v besedilu se zanje uporablja izraz opazovalci. Mirovniki so nekaj drugega, ker bi Rusi potem morali umakniti vse tiste, ki so sodelovali v bitki. Sklepi o Abhaziji in Osetiji so nakazali, da bi morali biti dve tretjini/ena tretjina. Dve tretjini sta bili odgovorni za vzdrževanje miru, to so bili ruski mirovniki, preostali pa so bili Gruzijci. Vsak obtožuje drugega in obe strani obtožujeta mirovne sile, ki sta jih določila OSCE in ZN in so sodelovali na obeh straneh vse od začetka bitke. Če se mi torej zdi, da se to ne more nadaljevati, je pošiljanje mirovnikov večja operacija, ki jo bomo skušali vpeljati. A zaenkrat bo to težko. Potrebujemo mednarodno konferenco, da razrešimo te spore, ki so dosegli mrtvo točko. V tem trenutku bi se morali potruditi, da bi imeli konferenco o Osetiji, ker je to najnujnejše, in nato o Abhaziji.
Glede potnih listov, ne vem, kdo je načel ta problem s potnimi listi. Da, potni listi so se razdeljevali zelo na široko, in zato so se ljudje, ki sem jih srečal, osetijski begunci, počutili kot ruski državljani, kar je jasno zelo sprevrženo. Počutili so se kot ruski državljani, v Rusiji so bili dobrodošli in branili so jih kot ruske državljane. Ko ugotovite, da se je očitno enako zgodilo na Krimu, ste lahko samo zelo zaskrbljeni. Zato se moramo tega problema z Rusi lotiti skrajno obzirno, vendar odločno. Potne liste dajejo prebivalcem, ki jih štejejo za Ruse. Vendar tega ne moremo reči, ne da bi se ob tem spomnili, da sta ruske meje razmeroma samovoljno potegnila gospod Gorbačov in gospod Jelcin, zelo na hitro in brez upoštevanja zgodovine. Ne bom se spuščal v ta problem. Ne želim se ustavljati pri dejstvu, da je bil Kijev glavno mesto Rusije in da je Krim zagotavljal dostop do sedmih morij. Vendar, če ste mislili, da bodo Rusi pustili edini prelaz med Severno Osetijo in Južno Osetijo, z drugimi besedami prehod čez Kavkaz, potem ste se zmotili. Razumeti moramo ta zgodovinska protislovja in tudi ta zemljepisna protislovja, vendar ne smemo dati zadoščenja ne eni ne drugi strani. Predsedstvo Evropske unije ni sprejelo nobenih moralnih sodb o nobeni strani. Rečeno je bilo, da je bil ukrep pretiran, da to ni bil način za reševanje problema, da tega mesta ne bi smeli bombardirati ponoči in da se v odgovor ne bi smel zgoditi tak hud napad. A še enkrat, mi moramo vedeti kaj o tem, kako se je to zgodilo.
Gospod Szymański, rekli ste, da so bile izvedene samo tri točke. To ni tako slabo, kajti nihče drug razen nas ni poskušal storiti niti ene stvari. Tri točke so bile izvedene in to tri najpomembnejše: prekinitev ognja, umik čet in dostop do humanitarne pomoči. Če je to vse, kar smo dosegli, ni treba, da nas je sram. Prepričan sem, da je bilo zelo pomembno, da smo začeli s tem. Glede drugih treh pa moramo počakati do 8. septembra, ker takrat ne bo več pritiska. Vsi skupaj se bomo odločili, kaj storiti. To pomeni 27 držav Evropskega sveta in tudi Parlament, s katerim se posvetujemo, kot nam je medtem prišlo v navado. Dejansko imava z Jean-Pierrom že ves čas navado, da se posvetujeva in govoriva z vami. Nič ne jemljeva za samoumevno. Če bomo 8. septembra ugotovili, da so se začeli premiki, potem prav. Če pa se ne bo še nič zgodilo, moramo še enkrat pogledati. To je povsem jasno. Agresija se ne izplača. Seveda se ne izplača, a kdo bi moral plačati ceno? Všeč so mi pridigarji, ki v zvezi z rusko vojsko pravijo: "Kaj pa ste pričakovali?" Kaj bi bilo treba storiti? Povem vam, da najvztrajnejši ljudje in veliko tistih, ki bodo jutri dejansko obiskali Gruzijo in so bili zelo odločni v svojih grmečih odgovorih, ne bodo storili ničesar. Tako kot Francis Wurtz verjamem, da so Gruzijo zelo dolgo spodbujali, naj dokaže, da je, kako naj rečem, močna in krepka. Prepričan sem, da to ni bil dober nasvet, kajti spodbujanje države, naj dokaže, da je maščevalna ali v vsakem primeru odločena za odpor, čeprav nima sredstev, se mi ne zdi ravno dobro. Imel sem občutek, skupaj z vlado, da ne, da so bili zelo nesrečni, ker so bili žrtve in ker so bili Gruzijci na cestah in niso vedeli, h kateremu bogu naj molijo, ampak tudi, da je bil med njimi nekakšen občutek zapuščenosti. Toliko so jim obljubljali, obljubili so jim veliko in te obljube niso bile izpolnjene.
Glede plinovoda Nabucco obstajajo seveda razlage, kot npr.: to je naftovod, skozenj teče nafta. Očitno je treba vse to upoštevati, tako ali drugače. To nas pripelje nazaj k temu, kar ste rekli. Poudaril bi, gospod Daul, da to v resnici ni edina prednostna naloga francoskega predsedstva. Gre tudi za energijo in to je eden od načinov za resnično osredotočenost naše pozornosti (in to je v besedilu) na energijo in seveda na obnovljive vire energije.
Gospod Cohn-Bendit, kaj zdaj počnemo? Storili smo, kar smo lahko, namreč, se potrudili in zaustavili vojno. Morda to ni bilo popolno, morda dokument ni popoln, morda je bil na hitro napisan in morda bi se morali obe delegaciji spopasti, da bi dosegli neke vrste skladnost. Vse skupaj sploh ni bilo popolno. A zaenkrat je navsezadnje delovalo. Ni dovolj, a deluje. Popolnoma se strinjam, da obstajajo še druga težavna mesta, kot so Gorski Karabah, Nahičevan in druga. Obstaja veliko krajev, kot je Gorski Karabah, in mislim, da Rusi zanje niso enako zainteresirani, pa tudi druga mesta, zlasti na Krimu. O tem ne more biti dvoma. Rusov ne žalimo, če rečemo, da opazujemo, kaj se dogaja. To je pravzaprav naša dolžnost.
Glede Nata, bom še nekaj rekel zelo previdno. Na vrhu v Bukarešti smo mi, šest držav ustanoviteljic Evrope, glasovali proti Akcijskemu načrtu za članstvo. Dejansko na koncu nismo glasovali, nam sploh ni bilo treba glasovati, ker ni bilo nobene soglasnosti. Zato nam ni bilo treba voliti. Razlaga je bila res zelo težka in šest držav ustanoviteljic je dejalo, da je to naša soseda. Moramo upoštevati, da nismo bili zmožni zgraditi ali vzdrževati ustreznih odnosov s to veliko državo in da je ne želimo pustiti z občutkom obleganja, nekakšnega trajnega obleganja. Verjamem, da smo imeli prav. Zdaj govorimo o protiraketnih baterijah, postavljenih na Poljskem in v Češki republiki. Res je, da tudi to ni način za dialog, čeprav niso usmerjene proti Rusiji. A to, kar je pomembno, brez dvoma bolj na strani Irana in naše politike do Irana, je predvsem, da ostane šesterica skupaj. Morda bi lahko to politiko izvajali z Rusijo in to je zelo pomembno, ker verjamem, da bi imeli veliko izgubiti, če ne ohranimo teh partnerskih kanalov.
Kako lahko kontroliramo ukrepe gospoda Sakašvilija? Ne vem, vendar se mesta ne more bombardirati ponoči. Prepričan sem, da se mesto ne bi smelo bombardirati ponoči. Še enkrat, ne vem za kakšno stopnjo bombardiranja je šlo, a kako bi lahko potem pričakovali kakršen koli drugačen odziv Rusije, potem ko so to storili? Na razumem.
Rad bi na kratko komentiral citat Françoisa Mitterranda. François Mitterrand je dejansko rekel: "Nacionalizem je do neke točke stvar kulture in tisto, kar tvori narod. Preveč nacionalizma je vojna." To bi rad popravil.
V odgovor Francisu Wurtzu bi se rad vrnil k izrazu "hladna vojna", ki ga sicer ni uporabil, ga je pa nakazal, ker vsakič vsepovsod slišimo: "Ali se vračamo k hladni vojni?" A to ne more označevati vrnitve k hladni vojni, prvič, ker so zgodovinske okoliščine povsem drugačne. Morda obstajajo sovražnosti, vendar se strinjam, da moramo brezpogojno obsoditi ta izraz. Po drugi strani je bilo velikokrat omenjeno, da ni potrebno govorjenje, ampak reforma obeh blokov, enega proti drugemu. Veliko poslancev tega odličnega parlamenta in dejansko njihovih držav razmišlja tako. Te zamisli se moramo neposredno lotiti. Temu odločno nasprotujem. To je povsem nasprotno tistemu, kar bi morali mi storiti in bi bilo povsem podobno hladni vojni brez ideologije. To ne pomeni, da moramo brezpogojno sprejeti vse hipernacionalistične izjave, kot smo storili. Najti moramo način za pogovor in vzdrževanje teh kanalov. To se trudimo narediti.
Spomnil bi Francisa, da je dal gospod Medvedev več predlogov za pogodbo o varnosti, ki jo omenjate, čeprav je verjetno ne bi nemudoma uporabil. Morda bo to naredil pozneje. 5. junija je to predlagal vsem vam. Dobil je odgovor, da je to zanimivo in da je pomembno, da drži besedo. Vendar nas je takoj zagrabil manjši val panike.
Evropska unija očitno potrebuje politiko, neodvisno od Združenih držav, ki so same po sebi velika neodvisna država. Gospod Wojciechowski, to je tisto, kar smo storili. Evropska unija potrebuje politiko, neodvisno od Združenih držav in od Rusije. Potrebuje politiko EU. To smo se trudili storiti. Začetni odziv naših ameriških prijateljev, ko smo se odločili, da se bomo vpletli, ni bil prav prijazen. Menili so, da mi ne bi smeli storiti tega, ampak zelo hitro so spoznali nasprotno in glede na to, da so zelo pragmatični, je to natanko tisto, kar je bilo treba storiti. Posledično so bili, recimo, sodelujoči, saj je gospa Condoleezza Rice podpisala sporazum v šestih točkah. Potem so bili izredno kritični, ne do sporazuma v šestih točkah, ampak do dejstva, da ga Rusi niso sprejeli. To lahko razumem. Tudi mi smo bili kritični.
Moja zadnja točka je o Pandorini skrinjici in Kosovu. Želel sem vam govoriti o tem. Obstaja intelektualna težnja po primerjavi Kosova in Osetije, s čimer se resnično ne morem strinjati. Ne moremo reči, zgolj zaradi tega, ker gre za majhno prebivalstvo, ki zaradi določene nacionalistične vneme čuti potrebo po osvoboditvi, da je to ista stvar. Ne! Prvič, na Kavkazu imajo ljudje navado, da resnično nasilno trgajo drug drugega na koščke, s tem da so se stoletja umori precej izplačali. Na Kosovi in v Srbiji pa to sploh ni tako. To, kar je drugače s Kosovim in Srbijo, je soglasnost ene skupine, 98 % Kosovarjev, in zlasti mednarodna odločitev. To ni bilo zato, ker smo bombardirali Srbijo preko Nata. Dejansko se je to zgodilo skoraj dve leti po kontaktni skupini, v katero je bila Rusija vključena, in po konferenci v Rambouilletu, ki je trajala več kot mesec in na kateri so soglašali vsi razen gospoda Miloševića. Kar je sprožilo vse skupaj, in na tej točki bom končal, je bila odločitev gospoda Miloševića leta 1999 na Kosovem polju v Obiliću, ko je razglasil, da tam ne bo več avtonomije, da bodo Kosovarji pregnani iz uprave in da jih bodo nadomestili Srbi, ki jih bodo pripeljali iz Beograda, tako da je moral gospod Ibrahim Rugova iz Demokratske lige Kosova ustanoviti ilegalne šole in skrivne bolnišnice. To je povsem drugače. Mednarodno mnenje je sprejelo ta proces, ker je šlo za celovit mednarodni pristop. Finski predsednik, Martti Ahtisaari, je pripravil dokument, ki so ga vsi v ZN sprejeli in ta pravi, da "strani nista mogli doseči dogovora". Zdaj bom končal. Obstajajo določena sovraštva, ki jih ni mogoče premagati. Žal mi je, v besedah Osetijcev o Gruzijcih sem čutil (in zelo sem previden pri tem, kar pravim) nekaj, kar je spominjalo na neminljivo sovraštvo, ki temelji na desetinah let in stoletij nasprotij. To ne pomeni, da se nekega dne to ne bo zgodilo, vendar sem prepričan, da bo treba veliko časa in več generacij.
Elmar Brok
(DE) Gospod predsednik, gospod predsedujoči Svetu, komisarka: "Le nationalisme, c'est la guerre!" To je točen citat iz govora Françoisa Mitterranda Evropskemu parlamentu, brez okrajšav. Mislim, da se lahko kaj naučimo iz tega in nauk, ki se ga je treba naučiti, je evropsko povezovanje. To pomeni, da se ne bomo več trudili poravnati starih računov, ampak bomo začeli na novo, da bomo enkrat za vselej naredili konec vojnam in diktatorstvu v Evropi.
Rad bi izrazil najglobljo zahvalo francoskemu predsedstvu za to hitro intervencijo za končanje vojne in doseženo današnjo odločitev Evropskega sveta, ki je izraz enotnosti. Enotnost je najpomembnejši signal, ki ga lahko odpošljemo. Je signal, da ne bomo sprejeli kršitev mednarodne zakonodaje, da ne bomo sprejeli vojne in vdora v tuje države in da ne bomo sprejeli destabilizacije demokratično izvoljenih vlad ali invazije in okupacije druge države. Zato je pomembno, da jasno povemo, da ne bo nobenih pogajanj o sporazumu o partnerstvu in sodelovanju, dokler ne bo izpolnjeno peto načelo mirovnega sporazuma, namreč vrnitev za črte, kot so bile pred 7. avgustom, in da se mora zdaj začeti ocena izpolnitve vseh šestih načel mirovnega sporazuma in se tekoče nadaljevati do prihodnjega vrha, ki je predviden v novembru 2008.
Pomembno je, da jasno povemo, da nekatere stvari ne bodo sprejete, vendar je prav tako pomembno (da ne bomo zdrsnili v eskalacijsko spiralo), da jasno povemo, da morajo komunikacijske linije ostati odprte. Predvsem moramo ojačati lastne zmogljivosti in to pomeni, da moramo ojačati tudi zmogljivosti naših prijateljev. To pomeni, da je treba Gruziji zagotoviti infrastrukturno pomoč brez birokracije. To pomeni sodelovanje v mirovnih misijah v Gruziji in pobudah, ki jih izvajata OSCE in ZN. Jasno moramo povedati, da so pogajanja o sporazumu o prosti trgovini prava pot za zasledovanje, kot tudi predlogi, ki smo jih dali tukaj v Parlamentu v skladu s poljsko-švedsko pobudo ali našim predlogom za "EGP Plus".
To se ne nanaša le na Gruzijo, temveč tudi na države, kot sta Moldavija in zlasti Ukrajina. Mislim, da so to jasni signali, ki nam omogočajo, da nadaljujemo po pozitivni poti. Če bi pri tem ugotovili, da bi to lahko storili mnogo bolje, če nam le ne bi bilo treba vedno reševati stanja, ki ga povzročajo drugi, če bi le imeli evropsko zunanjo politiko, ki bi nam na podlagi lizbonske pogodbe dala ustrezne mehanizme in večje preventivne zmogljivosti, da bi sploh lahko ustavili nastajanje tega stanja, bi bila to politika, ki bi jo zasledovali. Ta kriza bi morala jasno pokazati, da moramo kot Evropska unija okrepiti lastne zmogljivosti, če želimo preprečiti vojno in se razvijati v pozitivno prihodnost.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Gospod predsednik, potrjujem besede številnih kolegov poslancev, da je današnji odziv Evropskega vrha na dogodke v preteklem mesecu pravi odziv. Govorili smo enoglasno in hkrati ohranili svojo ubranost. Vendar je EU (in to je bilo v današnji izjavi jasno povedano) prav nič negotovo dala vedeti, da to, kar se je zgodilo tam, zlasti ruski odziv, ni sprejemljivo in da je treba obsoditi nesorazmerni odziv Rusije na vojaški razvoj v Gruziji.
Hkrati so vse stranke navedle, da uporaba vojaške sile ni prava rešitev, in menim, da je to tudi implicitna kritika ukrepov gruzijske vlade, ki je začela vojaške dejavnosti. Ta odziv tudi kaže, da verjamemo, in prav je tako, da v Evropi ne rešujemo problemov na ta način, da to ni v skladu z varnostnimi sporazumi, ki jih imamo in ki so bili sklenjeni v preteklosti za probleme z Južno Osetijo in Abhazijo v Gruziji.
Prav tako se ne mešam v izjave ruskega zunanjega ministra, gospoda Lavrova, da je način, kako se je Rusija odzvala, dal ton ruski novi zunanji politiki v okoliški regiji. Mislim, da bi morala Evropska unija storiti vse, kar lahko, da bi prepričala gospoda Lavrova in rusko vlado, da to ni način, da mi v Evropi poskušamo rešiti vprašanja ali zatreti svoje interese. Sodelovanje je parola, ne enostranski ukrep.
Spominjam se razprav v zadnjih nekaj letih o ukrepih Busheve administracije. Upam, da ne bomo končali v enakih razpravah z Rusijo. Zato je tako pomembno, da je danes Svet pod vodstvom francoskega predsedujočega spet opozoril, da je treba biti pozoren na to vprašanje in poudaril načrt v šestih točkah, zlasti vrnitev na prejšnji vojaški status quo. S tem postavlja temelje mednarodnemu mehanizmu za varovanje miru in zlasti za mednarodno razpravo o prihodnjem položaju Južne Osetije in Abhazije in se ne priključuje (in prav je tako) ruskemu priznanju teh dveh separatističnih regij.
To je tudi naše začetno stališče za misijo v Moskvo, ki bo naslednji teden na najvišji ravni in ki bo spet pritisnila na Moskvo, naj izvede tistih šest točk. V teh razmerah se brez besed razume, da je naše stališče, da dokler ni jasno glede izvajanja tega sporazuma, dokler ni sporazuma, se mi ne moremo vključiti v nadaljnje pogovore o novem partnerskem sporazumu.
Ta kriza postavlja Evropski uniji velike zahteve. Prav je, da prevzamemo vodstvo v iskanju rešitev. Nobene druge možnosti ni. NATO tega ne more storiti, OSCE je prešibka, Amerika ni v takem položaju kot mi in ZN ne morejo igrati vloge posrednika zaradi blokad Varnostnega sveta. Današnji vrh je bil enotnega mnenja, naj ostane tako.
Marco Cappato
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, pravzaprav smo začeli komentirati odločitve, ki so že sprejete in glede na silno različne informacije o smrtnih primerih, zločinih in morebitnih vojnih zločinih, mislim, da bi Evropska unija morala predlagati, da bi bila preiskava mednarodna, po potrebi z vključitvijo mednarodnega kazenskega sodišča.
Poleg tega je glede razlogov, zakaj smo dosegli to točko, gospod Kouchner rekel, da so nekateri ljudje preveč spodbujali Gruzijo, naj pokaže mišice in objavi grožnje. To je nedvomno res, a v tem primeru nam dovolite reči, da so nekateri ljudje Gruzijce tudi odvračali od tega, da bi se počutili Evropejce. Mi v Evropski uniji smo tisti ljudje, kajti evropski nagib Gruzije in njenih ljudi je dejstvo, ki smo ga prezrli. Konec devetdesetih jih je na stotine podpisalo poziv radikalne stranke, ki je zahtevala evropsko prihodnost za Gruzijo, mi pa smo jih zavrnili.
Zaradi tega, in s tem končujem, bi morala predlagana mednarodna konferenca vključevati nezastopana ljudstva celotnega območja in preučiti evropske možnosti tistega področja, tako politično kot strateško.
Inese Vaidere
(LV) Gospe in gospodje, današnje srečanje vrha je osredotočeno na ponudbo pomoči Gruziji. To je potrebno, vendar je tudi dolžnost Rusije, da finančno sodeluje v obnovi Gruzije. Kaj se še mora zgoditi, da bo lahko Evropska unija pravilno ocenila vlogo Rusije v dogodkih in sprejela ukrepe za zagotovitev, da se ne bi nikoli več ponovilo kaj podobnega? Najprej mora priznati, da je bila to načrtovana agresija s strani Rusije in da se je začela s sistematično večmesečno provokacijo Gruzije. Če na rusko agresijo in priznanje neodvisnosti separatističnih regij ne bo ustreznega odziva, potem bo to jasen signal, da lahko na enak način dela tudi v prihodnje. Navsezadnje je v EU tudi veliko ruskih državljanov, ki jih je EU pripravljena zaščititi. Obstaja veliko stvari, ki jih Rusija potrebuje od nas, vendar nenehno izgubljamo pobudo. Prvič, zamrzniti bi morali sporazum o sistemu vizumskih olajšav z Rusijo. Hkrati bi morali tak sporazum skleniti z Gruzijo. Drugič, dokler ne bo Rusija v celoti sprostila zavzetega ozemlja, se mora prenehati delovanje Sporazuma o partnerstvu in sodelovanju. Tretjič, tako imenovane ruske mirovne sile se morajo nadomestiti z mednarodnimi mirovniki, ki spoštujejo gruzijsko ozemeljsko celovitost. Predlagam tudi, da bi sklicali mednarodni olimpijski komite, ki bi objavil nov razpis za organizacijo zimskih olimpijskih iger 2014, ker bi to, da bi bile v totalitarni državi, vodilo le v težave. Ne smemo biti zaskrbljeni ali prestrašeni zaradi začasne prekinitve tako imenovanega dialoga. Trenutno se je dialog sprevrgel v izraz enostranske ponudbe z naše strani in kršitev pravil z ruske strani. Moramo razumeti, da lahko le močen ukrep pripravi Rusijo do tega, da se bo odločila za položaj, vreden države 21. stoletja. Rusija je le ena država. Ni nič posebnega.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Gospod predsednik, gospe in gospodje, v Gruziji sem vas zastopala od 12. do 17. avgusta, ko me je poslal tja naš predsednik. Gruzijskim ljudem sem dala našo polno podporo in jih pomirila, ko sem jim povedala, da jih Evropska unija ne bo zapustila. Zato se zahvaljujem predsedstvu za vloženi trud za zelo hitro ukrepanje v Gruziji.
Rešitev tega spopada je očitno preskus za Evropsko unijo, na katerega se je končno odzvala, a za kakšno ceno? Še enkrat za ceno nedolžnih državljanov, kajti ti dogodki so bili dejansko neizogibni. Kako dolgo smo nekateri od nas oznanjali v puščavi? Celo tisti, ki danes pravijo, da se moramo truditi za povezovanje, in ponujajo možnost pridružitve k Evropski uniji, so nam prej govorili: "Počakajte, bodite razumni." Zdaj imamo vojno med Rusijo in Gruzijo. Ko smo rekli, da to ni spopad med Gruzijo in Abhazijo ter Južno Osetijo, temveč spopad med Rusijo in Gruzijo, ni hotel nihče poslušati. Zdaj imamo eno vojno za sabo. Zato so ti dogodki neizogibni, zlasti če gremo nazaj k drugim dogodkom in drugim časom pred 11. Pojdimo nazaj v leto 2005, ko je Rusija dala veto na mejno stražo na rusko-gruzijski meji. Nihče se ni odzval in celo Francija (oprostite, prosim, gospod predsednik), celo Francija je rekla ne, ko smo zahtevali sile OSCE na meji. Nihče ni reagiral. Ko so Rusi kršili gruzijski zračni prostor, spet ni bilo nobenega odziva in stanje se je stopnjevalo. Zdaj je prišlo do te obžalovanja vredne vojne in moramo ne le na novo graditi, temveč tudi rešiti spor. Seveda moramo imeti konferenco o obnovi, vendar moramo imeti tudi konferenco o rešitvi spora. Morda bi vas prosila, da uporabite tisto, kar se je zgodilo na Kosovu, kot model, z drugimi besedami, da postavite mednarodno civilno upravo skupaj z mirovnimi silami. Kateri gruzijski državljan bi se lahko zdaj strinjal, da ruska vojska igra vlogo policaja?
(Predsednik je prekinil govornico.)
Tobias Pflüger
(DE) Gospod predsednik, na začetku bi rad izrazil zahvalo za objektivnost te razprave, gotovo je objektivnejša kot izredni sestanek Odbora za zunanje zadeve, ki je bil 20. avgusta. Bodimo odkriti. Gruzijski predsednik Sakašvili je naročil vojaško ofenzivo. Ta je dejansko zanetila vojno in sprožila stopnjevanje nasilja. Če se ne menimo za to dejstvo, zanikamo resnični vzrok vojne. Napade, zlasti na civilne prebivalce v Činvaliju, je treba v celoti obsoditi, skupaj z vojaškim odzivom, posebno vojaškim odzivom Rusije, in napadi na civilno prebivalstvo, še posebno v mestu Gori. Obe strani sta v tem spopadu uporabili tudi kasetne bombe, kar je nesprejemljivo. Mednarodno humanitarno pravo in vojno pravo sta očitno kršili obe strani v tem sporu.
Sporočilo, ki ga slišimo zelo pogosto, je, da je samo Rusija odgovorna za sedanji položaj. To ne drži in veseli me, da je predsedstvo francoskega Sveta sprejelo bolj uravnoteženo stališče o tej točki. Moje osebno stališče ostaja nespremenjeno. Priznanje Južne Osetije in Abhazije je po mednarodnem pravu primerljivo s priznanjem Kosova. Zahodne države so priznale Kosovo in resnično odprle Pandorino skrinjico. Zahod, NATO in Evropska unija so močno vpleteni v stopnjevanje tega spora in vojne v Gruziji. Združene države so odpoklicale gruzijske čete iz Iraka nazaj v Gruzijo in številne zahodne države (države Nata, države EU) so imele vlogo v oborožitvi Gruzije. Celo Izrael je oboroževal Gruzijo in prihod Natovih vojaških ladij v Črno morje ni nujno znamenje miru. Vemo, da so v tej vojni vpleteni tudi geopolitični interesi, naj v tej zvezi omenim samo naftovode.
Spor se ne bi smel uporabljati kot izgovor za uvajanje militarizacije v Evropsko unijo. EU je bila uspešna kot nevojaški akter. Če se bomo zdaj opredelili za eno stran, bo EU izgubila verodostojnost kot posrednica. Smo na robu hladne vojne in glede na to, kaj nas čaka, no, lahko gre kamor koli. Danes je 1. september, dan, ki ga praznujemo kot dan proti vojni. Morali bi pomisliti na to. Vojna je nesprejemljiva in je ne bi smele države Evropske unije nikoli podpirati, ne neposredno ne posredno.
Bastiaan Belder
(NL) Gospod predsednik, razkazovanje gole ruske moči na gruzijskem ozemlju je v današnjih časih poskus uzakonitve dveh operacij etničnega čiščenja, za začetku devetdesetih v Abhaziji in prejšnji mesec, avgusta, v Južni Osetiji. To temelji tudi na masovnem izdajanju ruskih potnih listov v teh regijah. Kaj lahko in kaj bi morala storiti Evropska unija glede tega oživljanja imperialističnih zamisli v kremlinski politiki? Mi bi morali ponuditi globljo in močnejšo evropsko, celo čezatlantsko, zavezo našim vzhodnoevropskim sosedam v skladu s švedsko-poljskim predlogom za vzhodno partnerstvo. Hvaležen sem komisarki Ferrero-Waldner, da je tako jasno govorila o tem.
Poleg tega je zaradi sedanjega položaja v Gruziji nujno, da države članice resno nadaljujejo s skupno zunanjo energetsko politiko, z energetsko diverzifikacijo. Seveda so tudi plinovodi in naftovodi, ki so pod nadzorom suverenih držav, skozi katere potekajo, in niso ogroženi, del tega.
Jim Allister
Gospod predsednik, težko se je izogniti sklepu, da je bila Evropa nebogljena ob ruski agresiji. Medtem ko je obsodba pozdravila učinkovito rusko priključitev delov suverene države Gruzije, se je znotraj EU celo ton menjaval.
Sporočila protislovnosti v Moskvi ne bodo zgrešili. Malo je verjetno, da bi se tresli od strahu ob razdvojenem momljanju Evrope.
Brez močnega odziva na rusko agresijo, se bojim, da se te zadeve ne bodo končale z Gruzijo. Človek se sprašuje, če je Ukrajina naslednja. In kaj bo potrebno ob sedanji EU, ki je zavestno tako odvisna od ruske energije, da bo končno dovoljen učinkovit odgovor?
Če se je v zadnjih nekaj tednih kaj pokazalo, je to bil poduk o neuporabnosti skupne zunanje politike te EU. Prinesla je zgolj ohromelost ...
(Predsednik je prekinil govornika.)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Gospod predsednik, Evropski svet se je danes zjutraj sestal, da bi določil svoje stališče o treh izzivih, kot nam je razložil gospod Kouchner. Ti so: prvič, nesorazmeren odziv, kršitev mednarodnega prava in invazija ter nadaljevanje okupacije suverene države; drugič, neupoštevanje mirovnega načrta, podpisanega zahvaljujoč prizadevnosti predsedstva Evropske unije, in tretjič, priznanje neodvisnosti Južne Osetije in Abhazije, ki so ju, po nenavadnem sklicevanju na precedenčni primer Kosova, hitro potrdili Venezuela, Belorusija in Hamas. "Človeka spoznaš po tem, s kom se druži".
Današnji odziv Evropskega sveta na te izzive je zelo jasen. Smo na razpotju naših odnosov z Rusijo. Biti moramo resni, gospod predsednik, kajti tako ne moremo nadaljevati. Gre za ugled in verodostojnost Evropske unije. EU ne more preprosto podpisati čeka za te velike sodobne drame.
Kljub odličnemu delu komisarke Ferrero-Waldner, mi, kot Evropska unija, nismo tukaj zgolj zato, da bomo plačali škodo in uničenje, ki so ga Rusi povzročili v Gruziji ali Izraelci v Palestini. Imeti moramo primerno zunanjo politiko.
Prosil bi vas, gospod Jouyet, če zagotovite, da bo 8., ko bo predsednik Sveta Evropske unije, gospod Sarkozy, obiskal Moskvo, čisto v interesu zagotavljanja skladnosti načel, ki jih uporabljamo in cenimo v Evropski uniji, izrekel jasno opozorilo in odkrito ter verodostojno sporočilo, da bo neupoštevanje mednarodnih pravil in zakonov ter kršenje ozemeljske celovitosti suverene države imelo svojo ceno glede odnosov z Evropsko unijo. To je pomembno, gospod predsednik, ker morajo biti posledice in v tem pogledu je tu v igri veliko stvari.
Véronique De Keyser
(FR) Gospod predsednik, to poletje je bilo več poskusov, da bi nas dodatno poleg te tragične drame prisilili še v dve takojšnji posledici: prvič, skoraj takojšnje sprejetje protiraketnega obrambnega ščita na Poljskem (tudi če je usmerjen proti Iranu je to problematično) in drugič, zavezo Evropske unije za obnovo Gruzije, čeprav zelo dobro vemo, da proračun za zunanje zadeve tega ne zmore, ker mu dramatično primanjkuje sredstev. To ste rekli, komisarka Ferrero-Waldner in jaz vas podpiram: "Moramo najti druge vire financiranja, drugače morda ne bomo mogli obvladati tega položaja."
Zato sem prepričana, da je treba preprečiti kakršno koli stopnjevanje. Moja skupina in jaz smo za jasne, čeprav trdne odnose z Rusijo, zlasti glede energetskih vprašanj, človekovih pravic in mednarodnega prava. Vendar smo proti vsaki vrnitvi k hladni vojni.
Opozorila bi tudi proti naglemu vstopu držav, ki ne morejo ponuditi potrebnih jamstev, v Nato ali Evropsko unijo. Vabim francosko predsedstvo, ki mu čestitam za hitre ukrepe to poletje, da razmisli o zamisli Unije za Črno morje vzdolž linij Unije za Sredozemlje.
Nazadnje pravim svojim kolegom na Vzhodu, zlasti v baltskih državah: "Nismo več v letu 1938, temveč v 2008. Ne bomo dovolili zgodovini, da se opoteka."
(Predsednik je prekinil govornico.)
Lydie Polfer
(FR) Gospod Kouchner, gospe in gospodje, januarja letos sem se kot poročevalka o Južnem Kavkazu zavedla nevarnosti neovirane oboroževalne tekme in sem poudarila pomen mirne rešitve sporov, podedovanih iz sovjetskih časov. Predlagali smo, da se organizira konferenca tri plus tri, z drugimi besedami, tri kavkaške države plus Evropska unija, Rusija in Združene države. Od takrat, kot se je spomnila gospa Isler, smo predlagali, da se Gruzijcem dodelijo enake vizumske pravice kot Abhazijcem. Zdaj se dobro zavedamo, kaj se je zgodilo (vojaški ukrep in nesorazmerni odziv), vendar je dejstvo, da sta dve državi - ki sta, ko sta postali članici Sveta Evrope, rekli, da želita biti zvesti evropskim vrednotam - kršili ta načela z uporabo sile. To je nesprejemljivo. To je treba obtožiti in tega se ne da pozabiti čez noč.
Evropa, ki ima pomembne odnose z obema državama, mora imeti previdno in premišljeno vlogo, da bo zagotovila, da se vrneta k razumnejši politiki. Zato je pomembno, da govorimo enoglasno in srečna sem, da je bilo to mogoče, celo brez lizbonske pogodbe ...
(Predsednik je prekinil govornico.)
Predsednik
Opomniti moram poslance, da so čas, ki jim je dodeljen, določile politične skupine. Soglašali ste z enominutnimi govori, gospe in gospodje, in to zahteva skrajno disciplinirane posege. Zato vas prosim, da razumete, ko moram prekiniti govornike.
Vittorio Agnoletto
(IT) Gospod predsednik, današnja Osetija in Abhazija sta včerajšnje Kosovo. Nobena od številnih vlad, ki zdaj pozivajo Gruzijo k miru, ne more zanikati svoje odgovornosti. S priznanjem Kosova so Združene države in večina evropskih držav postavile precedenčni primer, ki je moral destabilizirati kavkaško regijo. Zaradi razširitve Nata prav do ruskih meja so Združene države, politično celo bolj kot vojaško, odgovorne, ker so spodbujale Gruzijo k pripravi nepričakovanega napada v noči s 7. na 8. avgust. Ko je Tbilisi napadel Južno Osetijo, je res mislil, da lahko računa na zaščito ZDA, vključno z vojaško zaščito.
To je bil neopravičljiv napad, ki je udaril po civilistih in uničil že tako šibke sporazume. Ruski odgovor je bil že vnaprej pripravljen in so samo čakali na priložnost, da ga sprožijo s polno silo. Nobena vlada ni v tej zadevi nedolžna! Edine žrtve so civilni prebivalci, ne glede na njihovo pripadnost, ki so prisiljeni zapustiti svoje domove in so predmet vseh oblik nasilja.
Priča smo vojni, kjer so nacionalistične težnje lokalnih voditeljev prekrite z nesoglasji velikih sil zaradi nadzora nad energetskimi viri. Pravi razlog za spopad so plinovodi in naftovodi, ki potekajo iz Osrednje Azije proti zahodu. Obe progi, tista iz Turčije proti Sredozemskemu morju in tista iz Gruzije čez Ukrajino na Poljsko, dejansko tečeta čez Kavkaz. Ni naključje, da so Združene države zaprosile predvsem Poljsko za namestitev svojih raket, ki so usmerjene proti vzhodu.
Evropa mora iskati miroljubno rešitev in zahtevati oboje, da se ruske čete umaknejo iz gruzijskega ozemlja in da dobijo ljudje tam pravico do samoodločitve. EU mora najprej in predvsem pomagati beguncem in se vzdržati vsakega političnega ukrepa, ki bi lahko še bolj poslabšal stanje. Gruzijski vstop v Nato je treba gladko zavrniti, floto Združenih držav pozvati, da se umakne iz Črnega morja, in Poljsko prositi, da zavrne namestitev ameriških raket. Prepričani moramo biti, da se naša pomoč ne bo uporabila za nakup orožja in da se begunci ne bodo uporabili kot orodje sprtih strank v vojni.
Bruno Gollnisch
(FR) Gospod predsednik, številni govorniki, začenši s predsedujočim Svetu, gospodom Bernardom Kouchnerjem, so obžalovali rusko priznanje neodvisnosti Abhazije in Južne Osetije. Gotovo je ta odločitev povzročila nekaj resnih posledic za kavkaške države in za Evropo in bi v prihodnje lahko tudi za Rusijo samo. To je zato, ker lahko priznanje neodvisnosti Abhazije in Južne Osetije v prihodnosti da idejo Severni Osetiji, Čečeniji, Ingušiji, Dagestanu in drugim, ki trenutno tvorijo del Ruske federacije.
Bodisi na Kavkazu, Tibetu, v Afriki ali drugje, eden od izzivov današnjih časov je najti ravnovesje med težnjami nekaterih ljudstev po avtonomiji na eni strani in nedotakljivostjo meja na drugi strani. Brez te nedotakljivosti bi bil lahko mir, za katerega si prizadevajo pravi patrioti, resno ogrožen.
Seveda pa smo mi Evropejci odprti tudi za kritiko. Slišali smo govorice v zvezi z mednarodnimi mejami, vendar smo postavili precedenčni primer v Kosovu, pa naj je to gospodu Kouchnerju všeč ali ne. Reči, da je obstajala mednarodna odločitev o Kosovu, je smešno, kajti ZN niso nikoli odobrili vojne proti Srbiji.
Rusija se je umaknila iz vzhodne Evrope, ki so ji še nedolgo tega vladali neizprosni komunistični diktatorji. Umaknila se je iz baltskih držav, iz Ukrajine in iz republik v Osrednji Aziji. Bolj ko se je umikala, bolj je postajala obkrožena. Varšavski pakt je izginil, vendar nismo ponudili nobenega drugega odgovora kot nenehno širjenje Nata. Zdaj žanjemo sadove!
Jacek Saryusz-Wolski
(FR) Gospod predsednik, najprej moram čestitati francoskemu predsedstvu za ta dosežek. Verjamem, da smo daleč prišli od evropskega stališča o Iraku do sedanjega stališča o krizi na Kavkazu. Čestitke. Hvala predsedstvu, Unija je bila učinkovitejša in se je hitreje odzvala kot Washington. Vse to je pozitivno, a vprašanja še vedno ostajajo. Prvič, kako bi kar čim bolj zmanjšali trpljenje prebivalstva, drugič, kako bi zagotovili, da bodo Rusi spoštovali pravila in kakšno dolgoročno strategijo naj sprejmemo v zvezi z Rusijo?
Pozdravljam ukrepe in besedilo Sveta z zmernim optimizmom in zadovoljstvom. Vsebuje vse glavne sestavine obsodbe in ukrepa, vključno z radodarnejšo ponudbo glede pomoči Skupnosti in potenciala misije ESDP. Vendar bi rekel predsedstvu, da je to samo predjed.
(FR) Je samo predjed ali aperitiv. Čakamo glavni obrok, to pa bosta mir in stabilnost v regiji in dolgoročna strategija Evropske unije v tej regiji Kavkaza.
Mi moramo uporabiti vse sile, da bomo pripravili Rusijo do tega, da bo razumela, da je njena možnost: bodisi da sodeluje z EU kot odgovorna partnerica in prevzame svoje obveznosti in zaveze ter v celoti spoštuje šest točk Sarkozyjevega načrta bodisi da se izpostavi obsojanju mednarodne skupnosti, kar se lahko razvije v izgon in nazadnje v osamitev z vrsto ustreznih ukrepov, ki se uporabijo, če se za to pojavi potreba.
Mi, Unija, imamo tudi možnost, da smo bodisi zadovoljni s svojimi verbalnimi ukrepi in se izogibamo ukrepom, ki bi jih Rusija razumela, bodisi da po potrebi ponovno pregledamo svojo politiko do Rusije in poskrbimo, da bomo nepopustljivi in spoštljivi v primeru, da Rusija ne bi spoštovala pravil, ki jih pričakujemo ...
(Predsednik je prekinil govornika.)
Dariusz Rosati
(PL) Gospod predsednik, komisar, gospod Kouchner, ruski ukrepi pomenijo poskus vrnitve k imperialistični politiki nekdanje Sovjetske zveze. So poskus vsiljevanja ruske lastne politične vizije neodvisni državi. Kako bi se morala Evropa odzvati?
Po mojem mnenju bi se morali začeti obračati na Rusijo enoglasno in ji dati povsem jasno vedeti, da vračanje k politiki območij vpliva ne pride v poštev. Nobeno vračanje k imperialistični politiki, nobeno ponavljanje prejšnjih ukrepov, nobena vrnitev k uporabi sile v mednarodnih odnosih ne pride v poštev. Pri izražanju tega sporočila Rusiji moramo govoriti enoglasno in to storiti jasno in nedvoumno. Rusiji moramo povsem jasno pokazati, da se agresija ne izplača.
Drugič, Unija mora sprejeti dve vrsti dolgoročnih ukrepov. Prvi vključuje drastično zmanjšanje njene odvisnosti od Rusije glede energije. Ne želim, da nas Rusija izsiljuje s plinom in nafto in sem prepričan, da to velja za vse druge v tej dvorani. Ne želimo, da je naša politična dejavnost in obramba naših načel in vrednot odvisna od dobave plina ali nafte.
Druga vrsta ukrepov je strateške narave in se nanaša na ponudbo državam, ki so bile prej del Sovjetske unije. Ne gre le za Gruzijo, temveč in predvsem za Ukrajino, skupaj z drugimi državami. To, kar lahko ponudimo, je gotovo privlačnejše kot tisto, kar predlaga Rusija. Zelo me veseli, da so ti pogledi zabeleženi v današnjih sklepih Sveta in mislim, da je to prava smer ukrepov za prihodnost.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Gospod predsednik, prepričan sem, da smo vsi upali in sanjali, da se bo Rusija začela razvijati, da bo postala demokratična in bo spoštovala nekatera načela, ki so tudi temelj, na katerem je zgrajena Evropska unija. Te upe in sanje je treba zdaj izbrisati iz spomina. Trenutni položaj je povsem drugačen. Pozdravljam izjavo, ki govori o partnerskem sporazumu in vrh EU-Rusija bo začasno odpovedan do takrat, ko bo Rusija izpolnila zaveze, ki jih je sprejela s podpisom dokumentov. Poleg tega verjamem, da bo začasna odpoved trajala dolgo in da bi morali znotraj Unije razmisliti o tem, kakšen odnos z Rusijo dejansko želimo. Ali res lahko nadaljujemo s sklicevanjem na skupno območje varnosti, ki si ga delimo z Rusijo? Ali res lahko štejemo Rusijo za svojo strateško partnerico, ko pa zagovarja vrednote, ki so tako radikalno drugačne od naših?
Zdaj bi rad omenil še nekaj drugega, namreč, našo energetsko varnost. Če dam en primer: kar naprej ponavljamo pomembnost plinovoda Nabucco. To je postalo že mantra. Zdaj je čas, da gremo preko golih besed in zagotovimo finančno podporo temu projektu.
Mario Borghezio
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, Svet je imel danes kar prav, ko je poslal zelo jasno sporočilo v Moskvo, namreč da mi Evropejci podpiramo pravice narodov in jih ne bomo žrtvovali za geopolitične pakte ali sporazume. Še več, imamo moralno dolžnost do našega lastnega prebivalstva, zlasti do tistih, ki so dolga desetletja vzdržali pod peto sovjetskega imperializma, da ubranimo ta načela svobode.
Kakor koli, tisti (kot na primer italijanski premier Berlusconi), ki so pustili odprto pot za dialog z Moskvo, so tudi storili prav, da bodo razložili način razmišljanja Evrope in opozorili pred tveganjem ponovnega vstopanja v razpoloženje hladne vojne, ne le iz političnega stališča, ne le iz gospodarskega in političnega stališča, temveč tudi in predvsem iz zgodovinskega stališča tako, da bo sčasoma možnost, da bo lahko Evropa Rusijo seveda vključila ali pa jo bo za vedno izključila.
Zato je zelo pomembno, da se odpremo in ohranimo dialog. Evropa, evropski narodi ne želimo hladne vojne, kajti hladna vojna nas spominja na smrt, preganjanje ...
(Predsednik je prekinil govornika.)
Othmar Karas
(DE) Gospod predsednik, komisarka, gospe in gospodje, sklep je najbolj pozitiven dosežek po sporazumu o prekinitvi ognja in vsebuje večino zahtev, ki jih sva jih postavila z Elmarjem Brokom v imenu Evropske ljudske stranke (Krščanskih demokratov) in Evropskih demokratov po obisku v Gruziji. Vsekakor pa to ni dovolj.
Evropska unija mora še vedno imeti svojo vlogo in gre za našo verodostojnost. Sklepu mora slediti odločna skupna akcija, kot je komisarka Ferrero-Waldner jasno povedala v svoji današnji spodbudni izjavi. Ta sklep moramo izpeljati vse do zadnje pike in vejice, prav tako pa zahtevamo, da tudi Rusija do zadnje pike in vejice izpolni načrt v šestih točkah.
Kar je še več, v zadnjih tednih smo videli, kako pomembna je in je lahko Evropska unija, vendar smo videli tudi, kje so naše šibkosti in kje moramo sprejeti ukrepe, tudi preventivne, da jih odpravimo. Da, lahko smo posredniki, a če je to tisto, kar hočemo, moramo imeti skupno evropsko zunanjo politiko, proaktivno zunanjo, varnostno in obrambno politiko. V zadnjih tednih smo tudi močno občutili pomanjkanje skupnega stališča, pravzaprav pomanjkanje politične volje, da bi dosegli skupno stališče, in zdaj je še vedno pomanjkanje skupne odločnosti. Odsotnost lizbonske pogodbe nam jemlje moč.
Obnova ni dovolj. Vlagati moramo v neodvisnost držav in presekati z nacionalizmom. Angažiranje EU je pomembnejše kot možnost članstva v Natu.
Komisarka, rekli ste, zelo zgovorno, da do Rusije ne moremo več "tako kot ponavadi" in da je treba našo politiko ponovno oceniti. Vlagati moramo v gospodarsko, demokratično, socialno in izobraževalno stabilnost. Ne gre le za denar. Razširiti moramo tudi našo sosedsko politiko in dati prednost praktičnim projektom, kot so tisti, ki ste jih najavili danes. Z veseljem to pričakujemo.
Adrian Severin
Gospod predsednik, glavni problem, s katerim se soočamo, se ne nanaša na odgovor na vprašanje, kdo ima prav in kdo ima narobe, kdo je agresor in kdo je žrtev, kaj je suverena pravica in kaj je nesorazmerni odziv. Resnični problem je, da nimamo nobenih pravih sredstev za vzpostavitev prejšnjega stanja ali uveljavitev učinkovitega pritiska na državo kot je Rusija, da bi popravila določeno politiko. Še več, ne moremo prositi Rusije, naj upošteva katero koli določbo mednarodnega prava, ki je nismo že sami prej kršili.
Svet, v katerem se vsaka kriza obravnava na podlagi sui generis, ni svet reda, ampak svet nereda. Kar danes vidimo okrog sebe, ni začetek hladne vojne, ampak konec enopolnega reda. To je geopolitični spopad na globalni ravni, ki se dogaja v pravno neurejenem mednarodnem okolju, kjer se spopadajo unilateralisti. Ko je enopolni red mrtev in večpolni red še ni rojen, lahko prevladata anarhija in pravilo moči.
Edina razumna stvar, ki jo moramo narediti, je, da skličemo mednarodno konferenco za varnost in sodelovanje, kjer bi se vsi globalni in regionalni udeleženci skupaj z lokalnimi zainteresiranimi stranmi dogovorili in ponovno opredelili ter na novo vzpostavili načela mednarodnega prava v mednarodnih odnosih, vlogo in pooblastila mednarodnih organizacij, postopek za obvladovanje lokalnih kriz in sistem varnostnih garancij, ki bi se lahko spoprijel s posebnimi priložnostmi, izzivi in nevarnostmi naših časov. Medtem pa moramo pospešiti proces gospodarskega povezovanja, političnega združevanja in institucionalnega približevanja z našimi vzhodnimi sosedami, kot sta Ukrajina in Moldavija. Upajmo, da bo Evropska unija kos tem pričakovanjem.
(Ploskanje)
Siiri Oviir
(ET) Danes smo tu že razpravljali o potrebi, da pošljemo mednarodne mirovnike in civilne misije v Gruzijo. Kot članica južnokavkaške delegacije to podpiram z vsem srcem, še toliko bolj, ker sem zgodaj spomladi, ko sem govorila prav na tem mestu, opozorila na nujno potrebo po prav takšnih ukrepih.
Zgodovina je številne naše države, vključno z Gruzijo, spremenila v multietnične. Skrbi me možnost zelo črnega scenarija. Konkretno, Rusija je pred časom priznala Abhazijo in Južno Osetijo. Čeprav si je severnoosetijski minister za prebivalstvo prizadeval za to temo, je govoril o združevanju Južne in Severne Osetije pod rusko zakonodajo, z drugimi besedami o Južni Osetiji, da bo postala del Rusije.
Po mnenju številnih držav obstaja tu navzkrižje med ključnima temeljema mednarodnega prava: samoodločitvijo naroda in ozemeljsko celovitostjo. Vemo, da moramo vzeti za izhodišče Helsinško sklepno listino, a moje vprašanje Svetu je: "Kateri ukrepi so bili sprejeti, da se preprečijo kršitve ozemeljske celovitosti suverene države?"
Wojciech Roszkowski
(PL) Gospod predsednik, izid Evropskega Sveta bi lahko opisali bodisi kot kozarec, ki je pol prazen, bodisi kot kozarec, ki je pol poln. Pomembno je, da je bil sporazum dosežen in da je Unija govorila enoglasno. Nerazveseljivo pa je, da skupno stališče Sveta ne gre dovolj daleč. Zmanjka ga tam, kjer bi ga večina tistih, ki so danes v tem parlamentu izrazili svoje mnenje, rada videla.
Med rusko ofenzivo v Gruziji so ruski mediji poročali, kako si je gospod Putin vzel čas za potovanje v Sibirijo in umiril tigra, ki je ogrožal lokalne ljudi. Ta pripetljaj je dobra ilustracija ruskega obnašanja in ravnanja, ki ga odmerja Evropi. Moskva namreč ni bila v celoti zaslužna za umiritev evropskega tigra. Kako bi bilo v tem kontekstu treba oceniti projekta Severni tok in Južni tok, skupaj s podporo, ki sta jo dobila od nekaterih držav članic Unije? Pomanjkanje solidarnosti in podložnosti vedno spodbudi agresorja. To še posebno drži, kadar nekateri partnerji plačajo za koristi, ki jih uživajo drugi. Sedanje javne izjave o enotnosti Unije v zvezi z Rusijo, poudarek, ki se daje vzhodnemu partnerstvu, in druge dane izjave so vsekakor spodbudni. Seveda, če smo zadovoljni zgolj z besedami, vendar pa lahko agresor znova udari.
Stefano Zappalà
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, rad bi se vrnil na nekaj praktičnih točk iz današnje razprave. Najprej bi rad izkazal spoštovanje francoskemu ministru, da je bil dovolj pogumen, da je dal nekaj izredno pomembnih izjav v tem parlamentu.
V celoti potrjujem vse, kar je rekel francoski minister. Z vsem se popolnoma strinjam. Ne bom ponavljal njegovih besed, ker bo že jutrišnji tisk poln tega, kar je rekel tukaj, vendar moram reči, da je stališče, ki ga je začrtalo predsedstvo Evropske unije zelo močno in zelo natančno.
Kar hočem reči, je, da verjamem, da je Evropska unija naredila veliko spremembo: mi lahko rečemo, kar hočemo v tej dvorani, vendar nismo oblikovalci zunanje politike EU in nimamo moči, da bi jo spreminjali. To lahko stori le Evropski svet.
Evropski svet, kolikor lahko sodim po svojih kratkotrajnih izkušnjah v tem parlamentu, je pokazal, kaj uvaja Evropa: veliko spremembo. Današnji Evropski svet je pokazal, da Evropska unija resnično obstaja, da je EU, čeprav lizbonska pogodba še ne velja, sposobna sama obravnavati izredno pomembne zadeve.
Rad bi izrazil veliko spoštovanje temu, kar so storili francosko predsedstvo s predsednikom Sarkozyjem pa tudi kanclerka Merkel in premier Berlusconi v tej krizi. Mislim, da se skupni odgovor ne meni za pripombe britanskega premierja, ki je danes sicer soglašal, vendar so bile njegove prejšnje izjave tisku daleč od dobrodošlice.
Verjamem in sklepam, da je velika sprememba naslednja: Evropska unija obstaja! Previdno nadaljujmo s pristopanjem k Natu in EU. Poglejmo, kako stojijo stvari. Francoski minister ima povsem prav.
Libor Rouček
(CS) Gospe in gospodje, najprej bi rad pozdravil hitrost in učinkovitost francoskega predsedstva pri posredovanju premirja med strankami v sporu. Načrt v šestih točkah je treba zdaj prenesti v življenje, vključno seveda z umikom ruskih čet na položaje pred izbruhom spopada. Vprašanje Gruzije vsekakor ni osamljen primer, ker je tam cela vrsta medsebojno povezanih spopadov in problemov po vsem Južnem Kavkazu. Zato je za Evropsko unijo bistveno, da se na celotni regiji vzhodnega Sredozemlja in Zakavkazja angažira veliko bolj učinkovito in intenzivno kot prej. Z drugimi besedami, bistveno je, da se vzhodna razsežnost naših politik do sosed okrepi skozi resnične ukrepe.
Ker sem član iz države, ki še ni ratificirala lizbonske pogodbe, bi rad pozval vlade Češke republike, Švedske in seveda tudi Irske, naj se potrudijo z ratifikacijo tega dokumenta, saj je predpogoj za združeno in učinkovitejšo skupno zunanjo in varnostno politiko, ki nam bo omogočila, da se bomo spoprijeli z izzivi, tudi z izzivi, ki prihajajo z vzhoda in iz Rusije, in rešili te probleme.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Danes je obletnica izbruha druge svetovne vojne. Ta vojna je neposredno sledila skrivnemu paktu med Sovjetsko zvezo in Nemčijo in politiko sprave, ki so jo sprejele države zahodne Evrope. V letu 1939 se je naivno verjelo, da bo žrtvovanje izbranih manjših držav zadovoljilo agresorja.
Vsega tega se spominjam zaradi vojne v Gruziji. Gruzija je postala prva tarča napada Rusije v teku zasledovanja imperialističnih teženj, ki jih je nasledila od Sovjetske zveze. Rusija uporablja Gruzijo kot preskusno podlago, da bi ugotovila, koliko so države članice Unije pripravljene potrpeti z njo. Od njih ne pričakuje, da bi odločno nasprotovale. Evropski parlament ne sme potrditi pričakovanj Rusije v zvezi z oboroženim spopadom. Sprejeti moramo skupno, nedvoumno in odločno stališče. Gruzija ima pravico, da računa na našo diplomatsko in materialno podporo. Evropski parlament bi moral poslati lastne opazovalce v Gruzijo in preveriti informacije, ki se nanašajo na etnično čiščenje. Storiti moramo vse, kar lahko, da bomo ustavili širjenje in preprečili ponovitev naše tragične zgodovine.
Tunne Kelam
Gospod predsednik, priča smo sesutju vzorca "konca zgodovine", vendar bi to moralo označevati tudi konec časov zidanja gradov v oblakih, zamenjave miru v besedah z mirom v moči in solidarnosti.
Rusija se je uvrstila v kategorijo nestabilnih, nepredvidljivih držav. Ni je več mogoče gledati kot zanesljivo partnerico in očitno z njo nimamo skupnih vrednot. Z napadom na Gruzijo je spodbila temelje mednarodnega varnostnega sistema in jih poskušala nadomestiti z modelom "moč je pravica".
Zdaj je vse odvisno od ukrepov EU - ne le od odzivov. "Nič več ni tako kot ponavadi" pomeni sprejetje konkretnih korakov, kajti Rusija bo razumela le, če ukrepamo.
Predlagam naslednje ukrepe: prvič, pravo mednarodno mirovno silo - Rusija ne more igrati dvojne vloge mirovnika in napadalca; drugič, zamrznitev pogajanj SPS; tretjič, zaustavitev projektov Severni tok in Južni tok; četrtič, zamrznitev vizumskih olajšav; in petič, preklic olimpijskih iger v Sočiju.
Če se ne naredi nič konkretnega, Rusija ne bo nikoli spustila Gruzije iz svojega objema, ampak bo enak vzorec uporabila tudi drugje. Prva prednostna naloga demokratične skupnosti je, da postavi trdne omejitve. Danes moramo odgovoriti na isti moralni izziv. Če ne mi, kdo potem? Če ne zdaj, kdaj potem?
(Ploskanje)
Katrin Saks
(ET) Spomladi sem med gruzijskimi volitvami v mestu Gori spoznala Gruzijko, ki je bila 15 let pred tem prisiljena zbežati v Abhazijo. Danes je postala že drugič begunka v lastni domovini. Kakšna tragedija.
Tragično je tudi, da imamo danes v tej dvorani toliko različnih razlag, kaj se je zgodilo, in zato mislim, da je še posebno pomembno predvsem to, da pošljemo v Gruzijo neodvisno preiskovalno komisijo, mednarodno komisijo, ki bo ugotovila, kaj se je resnično zgodilo.
Ta spopad ni med Gruzijci ali Osetijci, ta spopad se ni začel 8. avgusta, ni le ruski in gruzijski spopad, to je spopad vrednot in vključuje vse nas.
Christopher Beazley
(FR) Gospod predsednik, verjamem, da je pomembno čestitati francoskemu predsedstvu, predsedniku Sarkozyju in gospodu Kouchnerju, ki je danes tukaj, ne le zato, ker so v tej krizi sprejeli zelo trdno stališče do Rusije, ampak tudi zato, ker so uspeli ohraniti enotnost Evropske unije, enotnost, ki na žalost ni obstajala leta 2003.
Pridružil bi se tistim, ki so dejali, da pri tej zadevi, ki je vsekakor kritična, ne gre le za Gruzijo in nezakonito okupacijo in invazijo te države. Rekel bi komisarju, da gre tudi za odnose EU z Rusijo. To gre v bistvo za tisto, kar je bilo opisano kot skupne vrednote, ki si jih delimo. Osebno zelo težko razumem, kakšne skupne vrednote imam z državo, ki uporablja silo, vojaško agresijo in propagandno vojno, da obtožuje okupirano državo kot napadalca in agresorja.
Zdi se, da bo Sporazum o partnerstvu in sodelovanju za nekaj časa zastal, razen če bo Rusija umaknila svoje čete. Vprašanje, ki se poraja, je, kaj bomo storili, če bo Rusija zavrnila umik svojih čet. Rečeno nam je bilo, da moramo imeti dialog, a kakšen dialog imate lahko s partnerjem, ki ne spoštuje vrednot, ki se jih skušate vi braniti in podpirati?
Zdi se mi, iz zgodovinskega stališča, da želimo harmonične odnose z Rusijo, vendar ne za ceno tega, da bi se preprosto odpovedali vrednotam, ki so nam drage. Soglašam z gospodom Kelamom in drugimi, da Rusija že čuti posledice zaradi množičnega umika naložb s svojih trgov, saj je Rusija zdaj za mednarodne vlagatelje zelo negotova za vlaganje. Kakor koli, tudi Severni tok in Južni tok bo treba ponovno preučiti. Ne moremo preprosto nadaljevati s tem, kot da bi bil ruski monopol za energetsko oskrbo povsem normalen. Tudi zimske olimpijske igre v Sočiju je treba ponovno preučiti; tam ni možno olimpijsko premirje.
Rusi bodo spoznali posledice našega sprejemanja odločnega ukrepa in ne bodo preprosto sledili svojemu dnevnemu redu.
(Ploskanje)
Raimon Obiols i Germà
(ES) Zelo na hitro bi rad povedal dve stvari. Prvič, mislim, da imam prav, ko pravim, da je bilo gospodu Jouyetu prej žal vpliva konzervativnih sektorjev Združenih držav na tisk ali nekaterih konzervativnih sektorjev na glas "ne" v irskem referendumu. Verjamem, da nam je zdaj vsem žal ekstravagantne hvale neokonzervativne politike v kavkaški krizi. V tem smislu lahko mnoge štejemo za odgovorne.
Tbilisi je odgovoren za nerazumljivo odločitev za vojaški ukrep. Moskva je odgovorna za odločitev za brutalni in nesorazmerni odziv. Washington, s srečno odhajajočim predsednikom, je odgovoren, ker je dolga leta podžigal napetost v regiji.
Drugič, verjamem, da ima Evropa temeljno odgovornost, ki jo je mogoče izpolniti samo z gradnjo, ne mehke moči ali trde moči, temveč politične moči, ki je odvisna od enotnosti vlad vseh držav članic.
Árpád Duka-Zólyomi
(HU) Hvala, gospod predsednik. Dolga leta je ruska močna politika sprožala napetost v Gruziji, ki se je izrodila v kratko, vendar uničevalno vojno. Ruske vojaške sile so kršile mednarodno pravo in vdrle na ozemlje suverene države. Kremlin je okronal ta proces s priznanjem neodvisnosti dveh odcepljenih provinc. To je dalo novo razsežnost mednarodnemu političnemu prizorišču. To je nevarno stanje, delno z vidika držav, ki mejijo na Rusijo, delno zato, ker so Putin in njegovi možje ustvarili nevaren precedenčni primer sami zase.
Zakaj je za mednarodno skupnost pomembno, da se poveže? Ruska politika je zdaj dosegla mrtvo točko in prišla v slepo ulico, zato moramo čim bolj izkoristiti ta trenutek. EU mora pohiteti in poslati nevtralne, mednarodne mirovnike in tako sprostiti mirovne sile, ki so zdaj izgubile svojo verodostojnost in avtoriteto. Našo odločitev, da sprostimo vizume za Ruse, bi morali ponovno pregledati in hkrati končno popustiti vizumske zahteve za Gruzijo. Gruzija je sestavni del naše sosedske politike in zato imamo obveznost, da zagotovimo največjo podporo, ki je potrebna za obnovo države. Hvala lepa.
Giulietto Chiesa
(IT) Gospod predsednik, gospe in gospodje, Sakašvilijeva pustolovščina je rezultat neodpustljive napake v presoji, namreč, zamisli, da se Rusija ne bo odzvala na vojaško agresijo, kajti to, kar se je zgodilo, je bila vojaška agresija.
Rusija ni več, kar je bila leta 2000 in se ne bo več umaknila, ne taktično ne strateško. Prva stvar, ki jo je treba storiti, je, da se soočimo z dejstvi. Evropo in njeno enotnost je ta napaka resno prizadela. Ne moremo si dovoliti, da se to ponovi, in ne moremo dovoliti, da bi nas kdor koli prisilil v to, da se ponovi. Nekateri verjamejo, da bi bilo zdaj treba pospešiti vstop Ukrajine in Gruzije v Nato, vendar bi prosil vsakogar, ki to verjame, naj dobro premisli, kajti takšna odločitev ne bi nič pripomogla k povečanju naše varnosti, nasprotno, ogrozila bi jo. Kot vemo zdaj, bi se Rusija odzvala, če ne z enakim ukrepom, pa gotovo s protiukrepom. Kmalu bi imeli nevarnost veliko večje krize, kot je bila avgusta, in to v državi kot je Ukrajina, v srcu Evrope. Modrost narekuje, da še enkrat opravimo številne kalkulacije, ker so bile napačne in da sedemo za pogajalsko mizo z Rusijo na podlagi recipročnosti in ...
(Predsednik je prekinil govornika.)
Vytautas Landsbergis
Gospod predsednik, predvčerajšnjim sem imel dolg pogovor med večerjo z eno najpametnejših glav v Evropi, Ottom von Habsburgom. Rekel je, na podlagi svojega širokega poznavanja dejstev, da so evropske vlade silno podkupljive, ker je dobro znano, da uporablja Rusija novo skrivno orožje proti zahodu, namreč, globalno podkupovanje. Današnji sestanek Sveta bi lahko osvetlil ta temni kot evropske politike.
Če Svet in naš Parlament, zadnja trdnjava politične vesti v Evropi, ne bosta zahtevala takojšnjega umika ruskih okupacijskih sil iz Potija in ločitvenega območja, ki ga je vzpostavil okupator, potem se bo nad našo ugašajočo Evropo verjetno dvignila politična katastrofa. Ta območja najbolj potrebujejo ruski in osetijski tihotapci, da bi preprečili Gruziji nadzor na notranjih mejah med marionetno Osetijo in še vedno neodvisno Gruzijo. Zamisel, da bi do novembrskega vrha EU-Rusija dovolili okupatorju zgraditi utrdbe, je popolnoma napačna in kaže na dejstvo, da ima Otto von Habsburg verjetno prav.
(Ploskanje)
Pierre Pribetich
(FR) Gospod predsednik, javnost nestrpno pričakuje naše razločno in odločno stališče. Združene države zaradi želja Rusov, vendar tudi zaradi sedanjega volilnega obdobja, ne morejo delovati kot katalizator svetovnega političnega stanja na tem območju, ki meji na Unijo.
Mi, Evropska unija, imamo edinstveno zgodovinsko priložnost, da zgradimo našo zunanjo in varnostno politiko in razvijemo Evropo skozi njene dosežke in izkušnje. Ne smemo zapraviti te priložnosti. Nujne obsodbe ne ponujajo rešitev. Tudi če je bila s priznanjem Kosova, ki je v nasprotju s pravili mednarodne zakonodaje, odprta Pandorina skrinjica, se vrnimo v jedro naše rešitve z mednarodno zakonodajo in spoštovanjem človekovih pravic.
Bodimo čvrsti in delujmo politično. Sprejmimo jasno, skupno in čvrsto stališče do Rusije, vendar takšno, ki je usmerjeno v iskanje rešitve in partnerstva, ker moramo imeti v letu 2008 jasne misli o svojem pristopu do Rusije.
Predlagajmo regionalno konferenco pod okriljem Evropske unije o rešitvi položaja in prihodnosti partnerstva. S to odločenostjo za enoten glas Evropske unije bomo kar najbolj zmanjšali škodljivo mržnjo nacionalizma, ki vedno neopravičljivo vodi v vojno.
Urszula Gacek
(PL) Gospod predsednik, danes je Svet dosegel sporazum v zvezi z Rusijo. To se morda lahko šteje za neke vrste uspeh, čeprav so bili mnogi razočarani, da je bila Rusija obravnavana tako vljudno. Zdaj moramo počakati na odziv Moskve. Nedvomno bo ruski tisk citiral tiste dele naše razprave, v kateri so predstavnik Sveta in nekateri poslanci Evropskega parlamenta obtoževali Gruzijo. Javno bo Moskva izrazilo močno kritiko stališča Sveta, a zasebno bo navdušena.
Rekla bi tistim v Moskvi, ki imajo moč: "Ne veselite se prezgodaj." Evropa vas ne šteje več za zanesljivo partnerico, ki drži svojo besedo in spoštuje mednarodno zakonodajo. Evropa resno razmišlja, ali je lahko odvisna od ruske nafte in plina. Evropa vas danes ni pretrdo prijela, a vrste vaših privržencev so se znatno razredčile.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Povsem soglasni smo, da bi morali obsoditi Rusijo za dodeljevanje državljanstva in da bi jo morali obsoditi za pretirano vojaško vlogo, ki jo je prevzela, in za priznanje Abhazije in Osetije; hkrati pa bi morali obsoditi tudi Gruzijo, ker bi gruzijsko vodstvo moralo vedeti, kje je njihov lastni geostrateški manevrski prostor. Hkrati soglašamo, da bi morale biti tam mirovne sile, vendar ne govorimo o tem, kakšna bi bila podlaga za trajno rešitev in to bi bila le znatna avtonomija Abhazije in Južne Osetije po Ahtisaarijevem načrtu. Ne govorimo o manjšinah, ki so prizadete, ampak govorimo o vsem drugem, tako da verjamem, da ni zamrznjen samo spopad, temveč v številnih pogledih tudi naše razmišljanje. Morali bi najti dolgoročno rešitev tega problema.
Erik Meijer
(NL) Gospod predsednik, večji del pozornosti je bil usmerjen na rusko vojaško intervencijo v Gruziji. Možna uporaba kasetnih bomb in okupacija pristanišča zunaj spornih območij povzročata samo jezo.
To se po mojem mnenju ne nanaša na zaščito Južne Osetije in Abhazije. Ti regiji vse od odcepitve od Sovjetske unije v praksi nista bili del Gruzije. Prebivalci teh dveh majhnih držav večinoma pod nobenim pogojem ne želijo biti državljani Gruzije, prav tako kot večina prebivalcev Kosova ne želi pod nobenim pogojem pripadati Srbiji. Na žalost bi bili v teh državah drugorazredni državljani. Za te ljudi so enake pravice in demokracija možni le, če njihova odcepitev ne bo več vprašljiva in bodo dobili jamstvo, da nanje ne bo več vojaškega napada od zunaj.
Če povzamem, obstaja zelo dober razlog za kritiziranje Rusije, vendar ne na račun dejstva, da je zdaj priznala de facto neodvisnost teh dveh malih držav. Kosovo ne more biti edinstven primer ...
(Predsednik je prekinil govornika.)
Zita Pleštinská
(SK) Dogodki v Gruziji so se, presenetljivo, zgodili meseca avgusta, prav tako kot v prejšnji Češkoslovaški pred 40 leti, ko je tudi mojo državo napadla Sovjetska vojska in jo okupirala za eno leto, ki se je mnogim zdelo dolgo.
Kolegi poslanci, ne smemo pozabiti, da je Rusija s svojimi dejanji pokazala, da ni pustila zgodovine za sabo. Prav tako kot leta 1968, se ni pomišljala poslati tankov, da bi dosegla svoje politične cilje. Spet je vojaška sila porušila stabilnost držav, ki so se skušale osvoboditi izpod ruskega vpliva. Danes je to Gruzija, jutri je lahko Ukrajina.
Prepričana sem, da mora biti EU še odločnejša v svojem nasprotovanju stališču Rusije v zvezi s priznanjem neodvisnosti Abhazije in Južne Osetije. Prepričana sem, da se mora EU odzvati z okrepitvijo sodelovanja z Gruzijo in zlasti z Ukrajino, ne le v besedah, temveč tudi z jasnimi in pomenljivimi ukrepi.
Ioan Mircea Paşcu
Gospod predsednik, Gruzija ni zgolj epizoda v mednarodni politiki. Je začetek verižne reakcije s pomembnimi posledicami.
Prvič, označuje vojaško vrnitev Rusije, ki se bo morala zrcaliti v novi evropski varnostni strategiji, ki je v pripravi.
Drugič, ta očitna reconquista kaže bolj željo Rusije, da bi uporabila novopridobljeno energijo za to, da bi nadomestila svoje izgube iz devetdesetih let prejšnjega stoletja in se maščevala za spremljajoče ponižanje, kakor pripravljenost, da bi prispevala k oblikovanju prihodnjega sveta.
Tretjič, osvetljuje slaboten položaj Evrope zaradi naraščajoče energetske odvisnosti od Rusije in zamude pri ratifikaciji lizbonske pogodbe.
Četrtič, lahko bodisi obnovi bodisi še bolj škodi čezatlantski enotnosti.
Petič, kaže, da je treba okrepiti mednarodno zakonitost, tako v zasnovi kot v spoštovanju.
Šestič, jasno je, da območje Črnega morja potrebuje več pozornosti in vključitev EU ter zato zahteva več kot preprosto sinergijo.
Charles Tannock
Gospod predsednik, podpiram demokratično pravico Gruzije, da išče varnost na zahodu in ne odobravam nesorazmerne agresije Rusije in nadaljnje okupacije države. EU mora povečati svojo pomoč Gruziji za obnovo, pospešiti sporazum EU o prosti trgovini in vztrajati pri vizumskih olajšavah. Gruziji bi bilo treba tudi dovoliti, da nadaljuje pot v Nato, sčasoma s polnopravnim članstvom. To priložnost moramo zdaj izkoristiti s skupno zunanjo politiko energetske varnosti EU in zlomiti popoln nadzor Moskve nad oskrbo Evrope z nafto in plinom. Nemčija in Italija gradita plinovode v skupni naložbi z Gazpromom. Da bi to uravnotežila, bi morala EU podpreti tudi projekt plinovoda Beli tok, ki bo prenašal plin iz Kaspijskega morja v Evropo skozi Gruzijo in Ukrajino (obe vladi ta projekt podpirata), in bi s tem ukanila Rusijo. Rusijo bi prizadelo, če bi se odzvali z dolgoročno ciljno usmeritvijo na Gazpromov monopol in rusko uporabo plina kot orožje.
Jean-Pierre Jouyet
predsedujoči Svetu. - (FR) Gospod predsednik, komisarka, gospe in gospodje, kratek bom, ker je Bernard Kouchner že dvakrat govoril in vem, da imate tudi vi veliko dela.
Ko se bo ta razprava končala, bi se rad najprej zahvalil za vaše vztrajno sodelovanje v tej zadevi. Sprejeti sklepi, dejstvo, da je predsednik Saryusz-Wolski 20. avgusta sklical Odbor za zunanje zadeve, in dejstvo, da je gospa Isler Béguin, kot je sama poudarila, odšla v regijo spopada in dala pomembno izjavo v imenu te institucije in, še več, v imenu Evropske unije potrjujejo vključitev Evropskega parlamenta v to krizo.
To me je spomnilo, da povem, kako sem bil presenečen, ko sem slišal nekatere pripombe o Evropski uniji. Prvič, da se ni odzvala; drugič, da je bila nemočna; in tretjič, da je zavzela slaboten položaj. Če Evropska unija ni bila vplivna, če ni igrala vloge v tej krizi, potem bi rad vedel, kdo jo je? Kdo je bil močan? Kdo se je izkazal bodisi vojaško bodisi na drug način? Trdim, da ni nihče drug razen Evropske unije sprejel ukrepa in da je bila med to krizo Evropska unija verjetno videna v novi luči, kot partnerica in kot sila.
Vsi imajo svoje lastne odgovornosti. Evropska unija ima svoje odgovornosti, ki niso enake kot so odgovornosti, ki jih imajo Nato ali Združene države. Vendar je Evropska unija s pomočjo svojih vrednot in svojih sredstev (h čemur se bom še vrnil) izpolnila vse svoje odgovornosti.
Ljudje nam pravijo: "Rusija nima enakih vrednot kakor Evropska unija", a med nami, saj to ni nič novega. To ni senzacionalna novica. Vemo, da Rusija nima enakih vrednot kot Evropska unija. Če bi imela enake vrednote kot EU, bi si o Rusiji postavljali drugačna vprašanja. Vsa vprašanja o Rusiji se nanašajo na to, kakšno vrsto odnosov bi radi imeli s to sosedo, kakšno vrsto partnerstva želimo zgraditi, kakšno vrsto dialoga bi radi imeli, kako lahko spodbudimo Rusijo, da bo izpolnjevala svoje dolžnosti in prevzela svoje odgovornosti in kako jo lahko usmerimo k pristopu, ki bi bil skladnejši z mednarodno zakonodajo. To so vprašanja. Sam nisem nikoli verjel, da imamo enake vrednote, ne glede na to, kakšno spoštovanje imam do Rusije in Rusijo poznam že kar nekaj časa.
Tretja misel, ki ste jo imeli, in to misel ste imeli vsi, je, da ne moremo priti prav daleč, ne glede na hiter odziv in kljub temu, kar je bilo storjeno danes, ker nimamo potrebnih instrumentov, ker bomo imeli te instrumente le, če bo ratificirana lizbonska pogodba, in ker je ta kriza izvrstno pokazala, kako zelo potrebujemo to pogodbo, kako zelo bi morali okrepiti našo zunanjo politiko in kako zelo bi morali okrepiti tudi našo obrambno politiko. O tem si moramo biti povsem na jasnem in nekateri od vas ste to pravilno poudarili.
Zdaj prihajam k Evropskemu svetu. Današnji Evropski svet pomeni izhodiščno točko. Nisem zajel vsega in ne morem zajeti vsega v zvezi z vodenjem te krize v Evropski uniji in odnosov med Evropsko unijo in Rusijo. Danes je šlo za pregled stanja na terenu in ocenjevanje posledic za odnose med Evropsko unijo in Rusijo. Šlo je za prikaz, da smo združeni in da smo dejavni v tem sporu.
Ta Evropski svet nam je omogočil, da pokažemo, da smo združeni, da smo delovali in da imamo trdna stališča. Spomnil bi vas na naslednje: obsodba nesorazmerne reakcije; podpora Gruziji na finančnem, humanitarnem, gospodarskem in političnem področju; potrditev okrepitve odnosov med Evropsko unijo in Gruzijo; izvajanje načrta rešitve spora v šestih točkah, vključno (in nekateri med vami ste poudarili to točko) z obstojem mednarodnega mehanizma spremljanja; zavezanost Evropske unije, ki je poslala na teren posebnega predstavnika; krepitev vzhodnega partnerstva, zlasti glede območja Črnega morja in Ukrajine, kar je bilo posebej poudarjeno v današnjih sklepih, in energetska politika, ki je na evropski ravni bolj raznolika in neodvisna ter bolje organizirana.
Razumel sem vse, kar ste rekli nocoj. Lahko ste prepričani, da bo francosko predsedstvo vsakogar spomnilo na željo, da bi imeli bolj raznoliko, neodvisno in bolje strukturirano evropsko energetsko politiko. V tem pogledu lahko računate na predsedstvo.
To je izhodiščna točka, ker je bilo sklenjeno, naj predsednik Sveta Evropske unije, predsednik Komisije in visoki predstavnik 8. septembra odpotujejo v Moskvo in Tbilisi. V tem smislu moramo oceniti nadaljnje ukrepe, ki jih bomo morali sprejeti.
Nazadnje smo se dogovorili o dejstvu, da je treba vse sestanke o partnerskem sporazumu odložiti, dokler se Rusi ne umaknejo na svoje prejšnje položaje.
To je torej izhodiščna točka. Naš današnji cilj ni vse rešiti, temveč pokazati našo enotnost in našo odločenost in za to potrebujemo podporo Evropskega parlamenta.
Benita Ferrero-Waldner
članica Komisije. - (DE) Gospod predsednik, ker sem sklepna govornica, se bom potrudila, da bom čim krajša. Kot zadnja govornica pa bi rada poudarila nekatere ključne točke iz te razprave.
Prvič, prepričana sem, da vas ni treba spomniti na to, da se je na današnji dan, 1. septembra 1939 začela druga svetovna vojna. Danes, na to obletnico, razpravljamo o novi vojni, ki je izbruhnila, a ta nova vojna je takšna, ki bi jo mi, Evropska unija, lahko zelo hitro ustavili. Po mojem mnenju je to zelo pomembna točka. Zato je bila ta razprava tako dolga in obširna, vendar tudi dobra. Tudi v Evropskem svetu smo imeli dobro razpravo, s preudarnimi sklepi. Po pojem mnenju je tu igrala ključno vlogo verodostojnost Evropske unije, verodostojnost in enotnost. Kot sva rekla oba s predsedujočim Svetu, je bil to glavni preskus naše verodostojnosti in res enotnosti Evropske unije, vendar je bil to preskus, ki smo ga opravili z odliko.
Pomoč Gruziji je pomembna, kot smo slišali. Rekli smo, da je potrebna humanitarna pomoč in sodelovanje pri obnovi, pri čemer pričakujemo podporo Parlamenta. Za zdaj bi se vam rada zahvalila za vašo podporo in se bom seveda vrnila s podrobnejšimi številkami. Predvsem seveda razmišljam o vizumskem sporazumu. Vsekakor se zavedamo, da gre tu za diskriminacijo. Abhazijci in Južnoossetijci, od katerih imajo mnogi ruske potne liste, so v ugodnejšem položaju kakor Gruzijci, vendar bi poudarila, da mora svojo vlogo tudi tu odigrati mnogo posameznih držav članic in dovolite, da poudarim, da velja enako za sporazum o prosti trgovini. Spomnila bi vas, da smo že ugotovili tri vprašanja v zvezi z okrepitvijo. Eno je bila mobilnost, drugo je bilo vprašanje gospodarskega partnerstva in tretje povečana varnost, kar seveda pomeni, da je treba o vseh sporih, ukrepih in posledicah razpravljati tudi v primeru Rusije.
Smo na razpotju, na križišču, a prihodnost bo v glavnem določala Rusija, kajti Rusija bo tista, ki bo tu klicana na zagovor, in kot smo rekli danes,brez umika čet ne bo več nobenih pogajanj o novem sporazumu. Rusija ima v svoji moči, da izpolni to, kar smo rekli danes. Res upam, da se bo 8. septembra našla dobra rešitev.
Poleg tega sta dve glavni posledici: sosedska politika plus, ali kakor koli jo bomo že imenovali v prihodnje, mora biti okrepljena na regionalni in bilateralni ravni; to pomeni, da gre naprej od Gruzije in vključuje Ukrajino, Moldavijo in tudi druge države. To je nekaj, o čemer smo pogosto govorili, vendar upam, da lahko morda zdaj računamo na več podpore posameznih držav članic.
Na koncu mi dovolite, da rečem še besedo o energetski politiki. To je naslednje vprašanje, ki me je zelo skrbelo zadnjih 18 mesecev in lahko vam zagotovim, da bo to tudi v prihodnje zame osebno zelo pomembno vprašanje.
S tem sem prišla do konca svojega hitrega povzetka te dolge, a izjemno pomembne razprave.
(Ploskanje)
Predsednik
Razprava je končana.
Glasovanje bo potekalo v sredo.
Pisne izjave (člen 142)
Roberta Alma Anastase
v pisni obliki. - (RO) Kot poročevalka s črnomorske regije sem vedno vztrajno poudarjala glavni izziv, ki ga predstavljajo nerešeni spori za regionalno stabilnost, pa tudi potrebo po odločni in temeljiti udeležbi EU v omenjeni regiji.
Ruski ukrepi v Gruziji so obžalovanja vredni, nevarni v smislu regionalne in evropske stabilnosti in sami po sebi nesprejemljivi v mednarodni skupnosti.
Zato je nujno in potrebno, da EU preide od obljub k dejanjem in pokaže odločnost, tako v ukrepih v Gruziji kot v ponovni preučitvi odnosov z Rusijo.
Za zagotovitev stabilnosti v črnomorski regiji bi morala ukrepanje EU voditi tri ključna načela.
Prvič, vsi sklepi morajo temeljiti na uskladitvi z gruzijsko ozemeljsko celovitostjo in mednarodnim pravom.
Drugič, formulo za upravljanje spopadov v regiji bi bilo treba ponovno preučiti, da bi pospešili in povečali možnosti za trajno poravnavo. To predpostavlja dejavno vključitev EU v mirovne operacije v Gruziji, pa tudi v proces upravljanja in reševanja drugih spopadov v regiji, npr. transnistrijskega spora.
Tudi prizadevanja EU za zagotovitev energetske varnosti bi bilo treba čim bolj povečati, vključno z razvojem projekta Nabucco.
Jean-Pierre Audy  
v pisni obliki. - (FR) Gospod predsednik, gospod predsedujoči Svetu, gospod Jouyet, gospa Benita Ferrero-Waldner, najprej se moram zahvaliti kolegom poslancem, ki so čestitali francoskemu predsedstvu Evropske unije in pozdravili ukrepe Nicolasa Sarkozyja v tem težkem sporu med Rusijo in Gruzijo.
Lahko bi večno trajalo, da bi določili meje prejšnjega vzhodnega Rimskega cesarstva z zahodom, Balkanom in Kosovim ter severom, Kavkazom, Južno Osetijo in Abhazijo. To, kar mora voditi evropski pristop, je spoštovanje do ljudi. Glede na to, kako resno je postalo stanje v Gruziji, predlagam, da se predvidi izredni sestanek Odbora za zunanje zadeve Evropskega parlamenta in nacionalnih parlamentov držav članic, ker smo mi v Parlamentu tisti, ki zastopamo ljudi.
Nazadnje je postalo jasno, da "Sinergija Črnega morja", ki jo je uvedla Evropska komisija ob koncu leta 2007, ne zadošča. Zdaj je nujno, da Unija predlaga resnično ambiciozno sosedsko politiko z državami, ki mejijo na Črno morje, in začne gospodarsko območje proste trgovine.
Titus Corlăţean  
v pisni obliki. - (RO) EU nima pravice dovoliti, da bi se gruzijski scenarij ponovil tudi v drugih nemirnih regijah.
Dogodki v Gruziji pomenijo resen preskus zmogljivosti EU za odziv in vključitev v regije nekdanjega sovjetskega območja zamrznjenih spopadov. EU mora pregledati možnost, da pošlje v Gruzijo civilno opazovalno misijo Evropske unije, da bo spremljala skladnost s sporazumom o premirju.
Ruski nesorazmerni protiudarec v Južni Osetiji je imel negativen vpliv na civilno prebivalstvo, pa tudi na infrastrukturo in je bil resna kršitev mednarodnih pravil. To očitno kaže na potrebo po okrepitvi varnosti z navzočnostjo večnacionalne in nepristranske mirovne sile.
EU bi morala tudi resno razmisliti o skladnejšem procesu sodelovanja z Republiko Moldavijo in možnostjo, da pod določenimi pogoji glede Kišinjeva, ki jamči za nekatere demokratične standarde, zagotovi veliko jasnejšo evropsko perspektivo za to državo.
Da bi okrepili dobre odnose in se izognili konfliktnim situacijam, bi bilo treba regionalno sodelovanje med državami, ki mejijo na Črno morje, spremeniti v večdimenzionalno sodelovanje, ki bi se moralo institucionalizirati, na primer z ustanovitvijo Unije držav, ki mejijo na Črno morje.
Dragoş Florin David  
Gospod predsednik Evropskega parlamenta, gospod predsednik Sveta Evropske unije, gospa komisarka, dragi kolegi.
Rad bi izrazil svoje sožalje ruskim državljanom in gruzijskim državljanom, ki so izgubili svoje bližnje v tem neumnem spopadu in jim ponudil svoje sočutje. Zaradi zgodovine vam zdaj govorim kot evropski državljan z globokimi koreninami v obeh, Rusiji in Gruziji, kot državljan, ki čuti del evropske raznolikosti in manjši del evropske enotnosti.
V tem spopadu poudarjamo energetski položaj v Evropi, rusko "imperialistično" stališče in gruzijski nacionalizem ter pomanjkanje diplomacije, vendar pozabljamo, da so v tem spopadu umrli ljudje, predvsem pa upanje. Mislim, da se moramo danes bolj kot kdaj koli prej počutiti del koristne in konstruktivne enotnosti v diplomatskem in nacionalnem ravnotežju za spopadanje z glavnimi izzivi, ki čakajo prihodnje generacije.
Na koncu naj prosim predsednika Rusije, predsednika Gruzije in predsednika Sveta Evropske unije, da ukrenejo vse potrebno, da se čim prej konča ta regionalni spor in obnovi odprta in uravnotežena politika sodelovanja, predvsem v korist državljanov. Hvala.
Hanna Foltyn-Kubicka  
v pisni obliki. - (PL) Gospod predsednik v preteklih tednih smo bili priča napadu Rusije na suvereno in neodvisno državo. Videli smo, kako je bila okupirana zemlja več sto kilometrov stran od prizorišča vojne in kako so bile prelomljene obljube, dane zahodu.
Prepričana sem, da so bile evropske težnje Gruzije pol razloga za napad Rusije. Druga polovica je bila želja po nadzoru poti skozi Gruzijo, ki se uporabljajo za prevoz energetskih surovin. Naša politična in moralna dolžnost je, da podpremo ljudi v Gruziji in poskrbimo, da bo Rusija razumela, da so časi, ko je lahko delala, kar je hotela v samooznanjenem območju vpliva, za vedno končani.
Zadnji dogodki so več kot jasno pokazali, da Rusija ne more biti zanesljiva energetska partnerica. Zaradi ruskega nadzora nad nafto in plinom smo postali talci Kremlina. Rezultat je, da je zdaj glavni izziv, s katerim se soočamo, da se osvobodimo odvisnosti od ruskih surovin. Kako to doseči, je trenutno sporno vprašanje. Če bomo nadaljevali z vlaganjem v skupne naložbe, kot sta Severni tok in Južni tok, bomo dali ruskim oblastem nove in pomembne oblike za izvajanje pritiska na Evropsko unijo. Rusi ne bodo imeli nikakršnih zadržkov, da jih ne bi uporabili v svojo korist, ko bo pravi čas za to.
Roselyne Lefrançois  
v pisni obliki. - (FR) Najprej se moram zahvaliti gospe Lambert za kakovost njenega dela.
Poročilo, o katerem moramo odločiti jutri, si še posebno zasluži premišljen pogled na pomanjkljivosti in probleme dublinskega sistema in oblikovanje predlogov za izboljšanje učinkovitosti postopkov in položaja prosilcev za azil.
Rada bi poudarila nekaj točk, ki so po mojem mnenju temeljne: potreba, da se povečajo pravice prosilcev za azil in da se zajamčijo na enak način po vsem ozemlju EU; dejstvo, da bi moralo biti pridržanje prosilcev za azil vedno zadnje sredstvo v sili in pravilno utemeljeno; potreba, da se zagotovi boljša distribucija prošenj za azil, ker sedanji sistem nalaga nesorazmerno breme na tiste države članice, ki so na zunanjih mejah EU; potreba, da se sprejmejo ukrepi proti državam članicam, ki ne jamčijo poglobljenega in poštenega pregleda teh prošenj in nazadnje pomembnost ponovne združitve družin in širša opredelitev pojma "družinski član", tako da bi zajela vse bližnje sorodnike.
Marian-Jean Marinescu  
v pisni obliki. - (RO) Velik dosežek današnje izredne seje Evropskega sveta je enotnost držav članic.
Ne smemo spet vstopiti v stanje hladne vojne. Ruska federacija mora dobiti od EU enotno sporočilo. Spoštovati mora suverenost in ozemeljsko celovitost držav, umakniti svoje čete iz regij zamrznjenih spopadov, tako da se uskladi z mednarodnimi konvencijami in pogodbami, ki jih je podpisala, in ne sme oblikovati svoje zunanje politike v vlogi dobavitelja energije.
Ta enotnost držav članic mora biti vidna tudi v prihodnjih ukrepih Unije: v skupni energetski politiki, ki bo temeljila na oblikovanju novih prevoznih poti za uporabo drugačnih virov od sedanjih, v razvoju vrste črnomorskih politik za povečanje geostrateškega in varnostnega pomena regije, pa tudi v dejavni vključitvi in spodbujanju novih mehanizmov za reševanje zamrznjenih spopadov v regiji.
V tem smislu je pregled sosedske politike nujno potreben. Države, kot so Ukrajina, Moldavija, Gruzija ali Azerbajdžan, bi bilo treba vključiti v usklajen in spodbuden mehanizem, ki bi jim lahko v prihodnje v primeru izpolnjevanja potrebnih zahtev omogočil vključitev v EU.
Péter Olajos  
v pisni obliki. - (HU) Gruzija - iluzija svobode?
Vsi vemo, da v gruzijsko-ruski vojni ne gre za Gruzijo. Moji kolegi poslanci vedo in voditelji držav vedo in na današnjem vladnem sestanku v Bruslju so vedeli, da razpravljajo o možnih sankcijah.
Sredi našega dela za še tesnejšo povezavo Evropske unije je kot strela z jasnega prišel gruzijsko-ruski spopad in nas spomnil, da se lahko odločitve tudi v 21. stoletju izsiljujejo.
V naslednjih sedmih letih lahko Rusija porabi 190 milijard dolarjev za orožje in razvoj svojega orožja. Ne bo se bala uporabiti svoje vojske, posodobljene z uporabo dolarjev iz nafte in plina - avgust 2008 je bil najmanj dokaz za to.
Kot Madžar, ki je bil nekoč prisiljen biti državljan Ruske države, je zame še posebno težko sprejeti ta sklep. Ruska grožnja živi in je že prodrla v našo vsakdanjo zavest, ne le skozi cene energije, temveč tudi v podobi kolon tankov, ki se zgrinjajo v Gruzijo.
Hkrati verjamem, da je mojim kolegom poslancem in tistim, ki sodelujejo na Evropskem vrhu, jasno, da v našem sedanjem sporu z Rusijo ne gre za mir v Gruziji, Ukrajini ali zahodni Evropi. Lahko postavimo okvir in poudarke za prihodnji dialog s skupnim, odločnim odgovorom Unije - ali pa bomo imeli za sopotnico pretirano domišljavo rusko zunanjo politiko.
Tiste države članice Unije, ki so pred dvajsetimi leti trpele pod sovjetskim zatiranjem, vedo, kaj pomeni ta nevarnost, ne glede na morebitno ideološko preobleko.
Toomas Savi  
v pisni obliki. - Gospod predsednik, ruska agresija proti Gruziji je povzročila, da svetovna javnost dvomi v odločitev mednarodnega olimpijskega komiteja, da se mestu Soči v Rusiji dodeli pravica do gostiteljstva zimskih olimpijskih iger 2014. Soči je na obali Črnega morja, le 20 milj od meje Ruske federacije in Abhazije, torej v neposredni bližini območja spopada.
Vendar obstaja še drug vidik, ki me prav tako skrbi. Prav tako kot v Pekingu so domovi ljudi napoti gradnji olimpijskih objektov. Tekoča gradnja bo na primer izbrisala celotno vas, imenovano Eesti-Aiake ali po angleško "estonski vrt", ki jo je pred 120 leti ustanovilo 36 estonskih družin, ki so se preselile iz kavkaške regije v cesarsko Rusijo in so jim tam dodelili zemljo.
Ruske oblasti gradijo na lokaciji najstarejšega dela vasi stojnice, ki naj bi se uporabljale samo 14 dni med olimpijskimi igrami. Nadomestilo, ki bo plačano družinam, naj bi bilo nižje od tržne cene zemljišč.
Takšna sramotna dejanja kršijo naravno pravico do lastništva in zato bi jih bilo treba obsoditi.
Esko Seppänen  
v pisni obliki. - Gruzijski predsednik Mihail Sakašvili, ki ga opozicija obtožuje obsežnega ponarejanja volilnih glasov in razširjenosti korupcije, je prišel na položaj z razvnemanjem skrajnega gruzijskega nacionalizma in obljubami, da bo prisilil Južno Osetijo in Abhazijo, ki sta naklonjeni Rusiji, da bosta postali gruzijski.
Združene države Amerike so najboljši gruzijski zaveznik, a tudi Izrael ni slab za Gruzijo. Združene države so poslale v državo 130-170 vojaških trenerjev, Izrael preko 100. Šifra Iike Tomer se imenuje po vojaku v elitni enoti izraelske vojske, ki je bil vpoklican kot trener Obrambnega ščita, družbe, ki prodaja vojaške storitve in jo vodi general Gal Hirsch, antiheroj v vojni, ki jo je Izrael izgubil proti Libanonu. Rekel je naslednje: "Po izraelskih standardih so imeli vojaki skoraj nično sposobnost, častniki pa so bili povprečni. Bilo je jasno, da ni bilo logično pošiljati te vojske v vojno". Ofenziva, ki ni bila ne logična ne pametna, je vodila v popoln poraz Sakašvilijeve vojske klovnov.
Vojaki so zavrgli težko orožje, pustili, da je prišlo v roke ruskim četam in se kaotično razbežali do Tbilisija. Tovrstna drzna junaštva ne zaslužijo podpore Evropskega parlamenta. Gruzija ima podporo ameriškega neokonzervativnega gruzijskega lobija, ki ga vodi Randy Scheunemann, svetovalec predsedniškega kandidata Johna McCaina za zunanjo politiko. Bil je sočasno na plačilnem spisku obeh, McCaina in Sakašvilija, in v zadnjih 18 mesecih je dobil od Gruzije 290.000 USD. Zato se strinjam, da so se Rusi premočno odzvali.
Csaba Sógor  
v pisni obliki. - (HU) Nekateri pravijo, da se je kriza na Kavkazu začela z govorom predsednika Busha v Rigi leta 2005, ko je najavil, da je potreben nov Jaltski sporazum. Ravno tako bi lahko rekel nova Trianonska pogodba, saj se beda številnih malih ljudi in držav ni začela z drugo svetovno vojno, ampak s Trianonsko mirovno pogodbo, ki je končala prvo svetovno vojno. Priporočila takratnega ameriškega predsednika Wilsona o samoodločitvi narodov so ostala samo sanje.
Danes ljudje v zvezi s krizo na Kavkazu govorijo o interesih velikih sil, o nafti in vojni, vendar rečejo le malo o pravici samoodločitve narodov, ki tam živijo. Najpomembnejša naloga EU v takem položaju sporov bi bila, da so za zgled. Med državami članicami EU jih je 11, ki na tak ali drugačen način zagotavljajo avtonomijo manjšin. To je 41 % držav članic EU.
Cilj je zgledna politika narodnih manjšin v vseh državah članicah EU, ne v 41 %, temveč 100 %! Evropska unija bi lahko tudi z zgledno politiko narodnih manjšin izvedla učinkovitejši ukrep na Kavkazu.
Daniel Strož  
Od samega začetka razprav o priznanju Kosovske neodvisnosti smo opozarjali, da bo tak korak povzročil spiralo dogodkov, njihove negativne posledice pa si je mogoče predstavljati samo z izidi, ki jih je težko napovedovati.
Celo na parketu češkega parlamenta je CPBM izrazila nesoglasje s priznanjem Kosova s strani Češke republike. Tisti, ki so se igrali z ognjem, zdaj ne smejo biti presenečeni, da so si opekli prste na drugem delu sveta, še posebno, če je bil njihov partner tako problematična oseba, kot je Mihail Sakašvili.
Rešitev trenutnega položaja je upoštevanje mednarodne zakonodaje, ki je še posebno pomembna za tako majhno državo, kot je Češka republika z njenimi zgodovinskimi izkušnjami. Izzivanje kakršne koli oblike fobije skozi določene politike je v tem položaju preprosto napačno in nevarno.
Odziv nekaterih držav Nato in spremembo odnosov z Rusijo je treba primerjati, na primer, z vlogo Rusije v boju proti mednarodnemu terorizmu in tudi, na primer, z dejstvom, da se 70 % zalog, ki so potrebne za ekspedicijske sile v Afganistanu, prenaša čez ozemlje Ruske federacije. Poveljstvo Nata se jasno zaveda tega dejstva.
Položaja ne bo rešil močan govor in geste, temveč razumna pogajanja za mizo.
József Szájer  
v pisni obliki. - (HU) Štirideset let je minilo, odkar so čete Varšavskega pakta vdrle na Češkoslovaško in vrgle vlado, ki si je zadala nalogo, da bo komunistično diktatorstvo spremenila v demokratično. Na žalost je tudi socialistična Madžarska prevzela sramotno vlogo v tej operaciji skupaj z drugimi sovjetskimi satelitskimi državami in tako služila surovemu imperialističnemu despotizmu Moskve. Slovaški in češki narod prosimo, naj nam to oprostita.
Za nas Madžare je to še posebno boleče, ker so dvanajst let pred tem, leta 1956, sovjetske čete na podoben način v krvi zadušile madžarsko revolucijo. S tem ko je Moskva zatrla praško pomlad, je dala znak, da lahko stori, kar hoče v območju svojega vpliva, ki ga je ukradla Evropi na koncu druge svetovne vojne in da ni meja za imperialistično brezsramnost in hinavščino sovjetske Rusije.
Proti temu obstaja samo eno možno orodje - čvrsta, odločna obramba državljanskih človekovih pravic in načel demokracije ter nacionalne suverenosti in ukrepanja proti agresiji. To je potrebno, da bo demokratična Evropa dobila jasno sporočilo še danes!
Andrzej Jan Szejna  
v pisni obliki. - (PL) Verjamem, da je potrebna velika pozornost pri ocenjevanju spora med Rusijo in Gruzijo.
Ne more biti dvoma, da je Rusija kršila načela mednarodne zakonodaje, ko je prečkala gruzijsko ozemlje. Močno obsojam tak nesorazmeren odziv s strani Rusije. Treba pa je upoštevati, da je krivda tudi na strani Gruzije, ker je sprožila vojaški ukrep. Zatekanje k takemu ukrepu ne more biti nikoli rešitev spora.
Evropska unija je bila poklicana, da opravi zelo pomembno vlogo posrednika v tem položaju. Verjamem, da je imela Unija prav, da je obsodila rusko priznanje neodvisnosti Južne Osetije in Abhazije. Suverenost Gruzije in njeno ozemeljsko celovitost je treba spoštovati.
Po mojem mnenju je glede na sedanje stanje za Evropsko unijo bistveno, da pošlje mirovno misijo in misijo za spremljanje stanja v Južno Osetijo.
Sedanje stanje kaže potrebo po še tesnejšem sodelovanju z državami črnomorskega območja.
Glasujem za sprejetje skupnega premika k rešitvi položaja v Gruziji.
Marian Zlotea  
v pisni obliki. - (RO) Verjamem, da je zelo pomembno, da Evropa v tem občutljivem trenutku pokaže, da je združena in podpira enotno stališče glede spopada v Gruziji.
Vsekakor pa moramo še naprej zagotavljati pomoč in pomagati pri obnovi prizadetih regij v Gruziji, podpirati ukrepe za povečanje zaupanja, kakor tudi razvoj regionalnega sodelovanja. Hkrati je potrebno, da Evropa pospešuje razvoj evropskih energetskih projektov (kot je Nabucco şi P8).
Čeprav je pozornost v glavnem usmerjena h Gruziji, sem ob upoštevanju zemljepisnega položaja Azerbajdžana prepričan, da bi za podporo in nadaljevanje energetskih projektov EU morali razmisliti tudi o potrebi po ustanovitvi partnerstva EU-Azerbajdžan.
Rad bi poudaril, da je mogoče rešitev zamrznjenih spopadov v črnomorski regiji doseči samo v mejah mednarodne zakonodaje in na njeni podlagi v skladu z ozemeljsko celovitostjo držav in njihove suverenosti na celotnem ozemlju, pa tudi v skladu z načelom nedotakljivosti meja.
Podpiram stališče Sveta, v skladu s katerim se je Evropska unija pripravljena obvezati, vključno z navzočnostjo na terenu, da bo podprla vsa prizadevanja za zagotovitev mirne in trajne rešitve spopada v Gruziji. Verjamem, da bomo želene rezultate lahko dosegli le z dialogom in pogajanji.
