Konzulárna ochrana občanov Európskej únie v tretích krajinách (rozprava)
Predsedajúci
Ďalším bodom programu sú vyhlásenia Rady a Komisie o konzulárnej ochrane občanov Európskej únie v tretích krajinách.
Alexandr Vondra
úradujúci predseda Rady. - Vážený pán predsedajúci, táto rozprava o konzulárnej ochrane je opäť raz aktuálnou rozpravou. Sled udalostí za niekoľko posledných rokov poukázal na dôležitosť konzulárnej spolupráce medzi členskými štátmi EÚ. Od Libanonu v roku 2006 cez Čad až po nedávne tragické udalosti v Mumbaji - všetky poukázali na rastúce riziká pre občanov Únie cestujúcich do zahraničia. Rozsah týchto rizík sa ešte zväčšuje tým, že stále viac ľudí využíva nízkonákladové cestovanie, aby navštívili odľahlejšie oblasti sveta.
Spolupráca medzi členskými štátmi v tejto oblasti je preto dôležitá. Ponúka lepšie služby a zvýšenú úroveň konzulárnej pomoci. Z toho majú občania EÚ priamy úžitok.
Základom tejto spolupráce sú Zmluvy. Článok 20 jasne uvádza, citujem: "Každý občan Únie na území tretej krajiny, v ktorej sa nenachádza diplomatické zastupiteľstvo členského štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, má právo na poskytnutie ochrany diplomatickými alebo konzulárnymi úradmi ktoréhokoľvek iného členského štátu a za rovnakých podmienok ako štátni príslušníci daného štátu. Členské štáty dohodnú medzi sebou potrebné pravidlá a začnú medzinárodné rokovania potrebné na zabezpečenie tejto ochrany."
Pravidlá uvedené v tomto článku sú stanovené v rozhodnutí prijatom v roku 1995. Toto rozhodnutie stanovuje, že v tretej krajine možno požiadať o pomoc členský štát iný než vlastný za predpokladu, že nie je dostupné žiadne stále zastupiteľstvo ani honorárny konzul zodpovedný konať v danej záležitosti.
V praxi to znamená, že konzul, ktorého občan iného členského štátu požiada o pomoc, by mal túto pomoc odmietnuť, ak sa v danom štáte nenachádzajú tiež inštitúcie (konzulát, veľvyslanectvo) tohto občana.
Rozhodnutie z roku 1995 je rozhodnutím prijatým medzi členskými štátmi, ktoré zohľadňuje skutočnosť, že konzulárna pomoc a ochrana sú výlučnou zodpovednosťou členských štátov a že konzulárne vzťahy sa riadia hlavne Viedenskou konvenciou o konzulárnych vzťahoch.
Pravidlá spolupráce v tejto oblasti tiež ozohľadňujú skutočnosť, že konzulárna pomoc a ochrana sa chápu v rôznych členských štátoch odlišne. Niektoré štáty ich napríklad pokladajú za základné právo všetkých občanov. Iné ich pokladajú za službu poskytovanú štátom. Preto Zmluva definuje konzulárnu ochranu ako "nárok" a nie ako "právo".
Od krízy na ostrove Jolo v roku 2000 bola konzulárna spolupráca ďalej rozvinutá tak, aby zahŕňala aspekty krízového riadenia. Teroristické útoky v USA ukázali, že aj pre tretie krajiny s vysokorozvinutou infraštruktúrou môže byť ťažké poradiť si za extrémnych okolností.
Členské štáty následne vypracovali usmernenia na zvládnutie takýchto kríz. Hoci nie sú záväzné, boli účinne použité v mnohých situáciách a na základe skúseností zdokonalené.
Rada nedávno vypracovala koncepciu "vedúceho štátu". Znamená to, že v prípade závažnej udalosti, obzvlášť v krajine, kde je zastúpených málo členských štátov, sa môže jeden alebo dva členské štáty ujať vedenia pri koordinácii krokov vo veci ochrany a evakuácie.
Došlo tiež k zintenzívneniu spolupráce s niektorými krajinami mimo Európskej únie, napríklad so Spojenými štátmi, s ktorými každoročne konzultujeme o konzulárnych otázkach. Nórsko, Švajčiarsko a Kanada tiež spolupracovali s EÚ pri konkrétnych udalostiach, napríklad počas kríz v Libanone, Čade a Mumbaji.
Komisia a sekretariát Rady sú tiež zapojené do európskej konzulárnej spolupráce. Pred niekoľkými rokmi sekretariát Rady zriadil bezpečné internetové fórum, pomocou ktorého si konzulárne úrady vymieňajú informácie o takých otázkach, ako je aktualizácia rád pre cestujúcich. Rada tiež dala členským štátom k dispozícii sofistikovaný telekonferenčný systém, ktorý sa počas konzulárnych kríz často používal.
Asi pred tromi rokmi bola vytvorená platforma na výmenu informácií a politickú koordináciu krokov na úrovni EÚ. Táto platforma sa nazýva Opatrenia na koordináciu krízových situácií (CCA). Dvaja hlavní aktéri CCA konajú takto: najprv predsedníctvo s pomocou sekretariátu Rady a Komisie rozhodne, či treba aplikovať CCA. Potom je "akčnou platformou" výboru COREPER II, ktorý je zodpovedný za koordinovanie krokov členských štátov alebo prípravu akýchkoľvek rozhodnutí, ktorých prijatie môže byť potrebné na úrovni EÚ.
Hlavným operačným nástrojom je Spoločné situačné centrum EÚ (SITCEN) sekretariátu Rady. SITCEN poskytuje logistickú a informačnú podporu.
Okrem toho organizovali jednotlivé predsedníctva pravidelné cvičenia konzulárneho krízového riadenia, ktoré sa ukázali ako obzvlášť užitočné. Na konci roku 2008 bol spustený európsky konzulárny školiaci program s cieľom zlepšiť spoluprácu medzi konzulárnymi úradníkmi z hlavných miest, ako aj v teréne. Zvažuje sa tiež spoločné umiestnenie konzulárnych zariadení.
Mohlo by sa urobiť určite viac. Pravidelne sa diskutuje o podmienkach vo väzenských zariadeniach, únosoch detí rodičmi a konzulárnej informačnej politike. Ale tiež musíme akceptovať skutočnosť, že zatiaľ čo očakávania a požiadavky občanov stále rastú, zdroje pre konzulárne orgány sú stále obmedzené. Podpore lepšej spolupráce v konzulárnej oblasti sa nie vždy prispôsobujú rozpočtové zdroje na vnútroštátnej úrovni. Východisko z tohto začarovaného kruhu zostane problémom.
Skúsenosti ukazujú, že spolupráca v konzulárnej oblasti sa vysoko cení a je k dispozícii množstvo prípadov, v ktorých môžeme byť spokojní s výsledkami. Úspešná evakuácia viac ako 20 000 občanov EÚ z Libanonu v roku 2006 je len jedným príkladom za všetky. Predsedníctvo je odhodlané v tejto práci pokračovať a Parlamentu by som chcel poďakovať za jeho podporu.
Günter Verheugen
Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, dnes zatupujem môjho kolegu komisára Jacquesa Barrota, ktorý by tu rád bol osobne, ale má iné, neodkladné pracovné povinnosti.
Podľa článku 20 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva má každý občan Únie na území tretej krajiny, v ktorej sa nenachádza diplomatické zastupiteľstvo členského štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, právo na poskytnutie ochrany diplomatickými alebo konzulárnymi úradmi ktoréhokoľvek iného členského štátu a za tých istých podmienok ako štátni príslušníci daného štátu. Článok 20 tiež stanovuje, že členské štáty dohodnú medzi sebou potrebné pravidlá na zabezpečenie tejto ochrany. Pán Vondra už o tom hovoril. V tejto súvislosti prijali členské štáty mechanizmy konzulárnej ochrany, hlavne prostredníctvom usmernení stanovených v rokoch 2006 a 2008, ktoré nie sú právne záväzné, ale ktoré pomáhajú misiám budovať spoluprácu priamo na mieste.
Okrem toho zaväzuje článok 20 Zmluvy o Európskej únii diplomatické a konzulárne misie členských štátov k zintenzívneniu spolupráce.
V decembri 2008 Rada odsúhlasila usmernenia na vykonávanie koncepcie vedúceho štátu v súvislosti s konzulárnou spoluprácou. Podľa týchto usmernení pri budúcej vážnej kríze s dôsledkami pre konzulárnu ochranu v príslušnej tretej krajine bude jeden členský štát menovaný za "vedúci štát" a preberie zodpovednosť za ochranu občanov EÚ v mene ostatných členských štátov. Vedúci štát má priamo na mieste koordinovať všetky opatrenia prijaté členskými štátmi a jeho zodpovednosťou je zabezpečiť, aby bola všetkým občanom EÚ poskytnutá podpora. Každý, kto má nárok na konzulárnu ochranu zo strany svojho členského štátu, má nárok požiadať o pomoc vedúci štát.
Cieľom tohto postupu je uľahčiť spoluprácu medzi členskými štátmi priamo na mieste, pričom sa počíta s poskytnutím dodatočných zdrojov v podobe personálu, financovania, vybavenia a zdravotníckych tímov. Vedúci štát má tiež prebrať zodpovednosť za koordináciu a uskutočňovanie opatrení na poskytnutie pomoci, zhromažďovanie ľudí a, kde je to potrebné, na evakuáciu občanov na bezpečné miesto s pomocou ostatných zainteresovaných členských štátov. Avšak členské štáty sa musia dohodnúť, ako sa vlastne chápe formulácia "v ktorej sa nenachádza diplomatické zastupiteľstvo členského štátu..." v článku 20 Zmluvy o ES. Táto formulácia by sa mala vzťahovať na situácie, keď sa občan EÚ z akéhokoľvek dôvodu nemá možnosť skontaktovať s ktoroukoľvek misiou svojho vlastného členského štátu. Členské štáty v súčasnosti pracujú na vytvorení spoločných kritérií v tejto oblasti.
Takto to teda vyzerá na papieri. To, že realita v praxi môže byť celkom iná, môže dosvedčiť niekoľko poslancov tohto Parlamentu. Na zozname rečníkov som si všimol, že pán Guardans Cambó, pán Karim a pani Mannová chcú o tomto probléme hovoriť. Určite nám niečo povedia o svojich skúsenostiach z decembra minulého roku v Mumbaji. Mám dojem, že hoci len tri členské štáty nemajú veľvyslanectvo v Naī Dillī a len sedem štátov nemá konzulát v Mumbaji, aj tak bolo pre postihnutých európskych občanov veľmi ťažké - a vyjadrím sa veľmi opatrne - nájsť primeranú ochranu.
Poukazujem na to, lebo je, samozrejme, správne poučiť sa z podobných skúseností. Na základe tejto skúsenosti zastáva Komisia názor, že ešte stále treba veľa urobiť na zaručenie toho, aby sa občania Európskej únie mohli domáhať - v plnom rozsahu a v skutočnom živote - práva, ktoré im zaručuje článok 20 Zmluvy o ES. Občania očakávajú, že Európska únia v rámci ich ochrany v tretej krajine poskytne pridanú hodnotu. Napokon ochrana poskytovaná diplomatickými a konzulárnymi misiami sa neobmedzuje na krízové situácie, ale zahŕňa tiež poskytovanie pomoci v každodenných situáciách.
Komisia okrem iného navrhuje zvýšenie informovanosti občanov EÚ - už sme navrhli, aby bolo znenie článku 20 vytlačené v každom pase a zobrazené na plagátoch v lietadlách a cestovných kanceláriách, a tiež spolupracujeme s Generálnym sekretariátom Rady na vytvorení internetovej stránky týkajúcej sa konzulárnej ochrany, ktorá by obsahovala aktualizovaný zoznam veľvyslanectiev a konzulátov členských štátov v tretích krajinách.
V rámci svojej úlohy občanom EÚ lepšie vysvetliť, čo pre nich občianstvo Únie znamená, je Komisia pripravená riešiť každý problém v tejto oblasti, na ktorý ju občania upozornia, a urobiť všetko, čo je v jej silách, v záujme uplatnenia práv ochrany, na ktorú majú občania EÚ podľa článku 20 nárok.
Vstúpenie Lisabonskej zmluvy do platnosti by poskytlo jasný právny základ pre právne predpisy EÚ v tejto oblasti. Nové znenie článku 20 Zmluvy o ES (článok 23 Zmluvy o fungovaní Európskej únie) umožňuje prijatie smerníc "zavádzajúcich opatrenia koordinácie a spolupráce potrebné na uľahčenie takejto ochrany". To znamená, že Komisia by v blízkej budúcnosti mohla v tejto oblasti predkladať legislatívne návrhy.
Ioannis Varvitsiotis, v
mene skupiny PPE-DE. - (EL) Vážený pán predsedajúci, vítam túto rozpravu a ďakujem Rade aj Komisii za informácie a výklad. Bol som spravodajcom Výboru pre občianske slobody, spravodlivosť a vnútorné veci pre Zelenú knihu o diplomatickej a konzulárnej ochrane občanov Únie v tretích krajinách, a preto sa naďalej živo zaujímam o vývoj v tomto sektore.
Vtedy som zastával názor, že článok 20 by sa mal uplatňovať v širšom rozsahu a mal by zahŕňať viac práv pre európskych občanov, pretože by sa tak posilnila koncepcia európskej štátnej príslušnosti, ukázali by sa praktické výhody, ktoré ponúka Európska únia v každodennom živote, a v konečnom dôsledku by sa posilnila európska solidarita.
Nedávny teroristický útok v Mumbaji poukázal na užitočnosť a potrebu posilnenej koordinácie ochrany občanov členských štátov Európskej únie v takýchto situáciách. Usmernenia na vykonávanie koncepcie konzulárneho vedúceho štátu v prípade krízy zverejnené Radou v decembri minulého roku sú prvým pozitívnym krokom a tieto usmernenia obsahujú dôležité myšlienky. S veľkým záujmom však očakávame právne záväzné návrhy.
Uvedomujem si, že v praxi existujú obrovské ťažkosti. Považujem však za veľmi dôležité, aby bolo jasné, ako majú byť európski občania nachádzajúci sa na mieste krízy informovaní o tom, ktorý štát je vedúcim štátom. Nemyslím si, že to, čo sa povedalo doteraz, stačí. V každom prípade vítam dôležitosť, ktorú francúzske predsedníctvo prikladalo tejto otázke, a očakávam, že české predsedníctvo bude v týchto iniciatívach pokračovať.
Martine Roure, v
mene skupiny PSE. - (FR) Vážený pán predsedajúci, právo na konzulárnu a diplomatickú ochranu je jedným z pilierov európskeho občianstva. Pán minister, citovali ste článok 20 Zmluvy. Je veľmi jasný. Každý občan má právo na konzulárnu ochranu. Nejde o možnosť, ale o právo.
Dramatické udalosti v Mumbaji nám ukazujú, že v praxi toto právo nie je ani zďaleka zaručené. Úroveň ochrany sa v rámci jednotlivých členských štátov líši, čo má za následok diskrimináciu pri zaobchádzaní s občanmi, ktorým nikdy nie sú poskytnuté informácie o konzuláte, na ktorý sa môžu v prípade potreby obrátiť. Evidentne chýba finančná podpora medzi jednotlivými členskými štátmi. Európski občania, ktorí prišli o všetko, sú často konfrontovaní s konzulárnymi úradmi, ktoré nie sú veľmi ochotné niesť finančné náklady.
Členské štáty musia skoncovať s touto situáciou. Je potrebné urobiť usmernenia záväznými a sprístupniť občanom informácie. Únia musí začať rokovania s tretími krajinami, aby sa zaručila potrebná konzulárna ochrana.
Avšak, ako ste povedali, pán komisár, udalosti v Mumbaji tiež poukázali na neakceptovateľnú absenciu záruk diplomatickej ochrany pre poslancov Európskeho parlamentu. Európska únia a obzvlášť Komisia musia bezodkladne začať rokovať a počuli sme, čo ste nám povedali, pán komisár. Rada musí uzavrieť ad hoc dohody s tretími krajinami s cieľom zaručiť zvláštnu diplomatickú ochranu poslancov Európskeho parlamentu. To je to najmenej, čo môžeme urobiť.
Ignasi Guardans Cambó, v
mene skupiny ALDE. - (ES) Vážený pán predsedajúci, dnes môžu občania v Európe cestovať bez prekračovania hraníc, môžu hlasovať v inom členskom štáte, než je ich vlastný, môžu poberať dôchodok a využívať sociálne zabezpečenie v ktoromkoľvek členskom štáte, v ktorom sa rozhodnú žiť. Okrem toho spolupracujú medzi sebou aj policajné zbory. Verejný žalobca v Štokholme môže dať zatknúť niekoho v Seville prostredníctvom európskeho zatykača bez toho, aby sa musel priamo zapojiť do miestnych postupov.
Čo sa týka trestania občanov za ich činy, členské štáty boli ochotné vzdať sa suverenity. Avšak, pokiaľ ide o ochranu tých istých občanov mimo Európskej únie, zdá sa, akoby cestovali strojom času. Zisťujú, že odkedy opustili Úniu, čas sa zastavil.
Mimo Únie sme len 27 štátmi, 27 vládami, 27 zástavami a 27 konzulárnymi systémami a v niektorých prípadoch ani len to. V prípade krízy stráca európsky občan svoj európsky status. Niečo ako európske občianstvo neexistuje.
180 miliónov Európanov, ktorí cestujú po svete, zisťuje, že ochrana im bude poskytnutá, len ak sa zmenia naspäť na Nemcov, Španielov, Poliakov alebo Talianov. Ako Európania mimo Európskej únie neexistujú. Toto je vážne neplnenie Zmluvy a pred chvíľou vyslovené vyhlásenie Rady tak, pri všetkej úcte, vyznieva ako science-fiction.
Všetko, čo Rada povedala o údajnej implementácii článku 20 Zmluvy, o "vedúcom štáte", videokonferenciách a spoločných centrách, je v prípade mimoriadnej situácie čistá science-fiction. Okrem toho, ako povedal pán komisár, niektorí z nás mali príležitosť zažiť tento stav vecí na vlastnej koži.
Článok 20 Zmluvy je neúčinný: neexistujú žiadne vykonávacie protokoly, nie sú žiadne právne predpisy, občania nemajú vôbec žiadne informácie, nikto, kto neplní tento článok, nenesie za to žiadne následky.
V najlepšom prípade konzuli pomôžu jeden druhému. Existuje iba dobrá vôľa, tak ako možno existovala v 19. storočí v Pekingu. Situácia vyzerá takto: spolupráca medzi konzulmi existuje nie preto, lebo ich k tomu viaže povinnosť spoločne slúžiť občanom vyplývajúca z ustanovenia európskeho práva, ale pretože spolu stolujú.
Európska komisia má preto pred nadobudnutím platnosti Lisabonskej zmluvy a, samozrejme, aj potom povinnosť implementovať článok 20, aby mohli byť európski občania hrdí na svoj pas a aby niektorí úradníci pochopili, že 19.storočie už skončilo a že Európska únia tu je, kedykoľvek má európsky občan problémy v Naī Dillī, Bejrúte alebo kdekoľvek inde.
Ryszard Czarnecki, v
mene skupiny UEN. - (PL) Vážený pán predsedajúci, chcel by som vyhlásiť, že nezdieľam toto silne kritické stanovisko k návrhu, ktorý dnes v mene Rady predložil podpredseda Európskej komisie. Nemyslím si, že je to otázka toho, či máme, alebo nemáme zmluvu, ale skôr toho, či je európska solidarita len pojmom, ktorý sa objavuje v politických vyhláseniach, alebo či je to konkrétna politická prax, ktorá sa dotýka občanov rôznych členských štátov. Ak platí druhá možnosť, potom zmluva nie je nevyhnutná.
Počas slovinského predsedníctva Európskej únie zastupovalo Francúzsko Európsku úniu v mnohých krajinách v Ázii, Afrike, Latinskej Amerike, keďže Slovinsko tam nemalo žiadne veľvyslanectvá. Som zvedavý, či by slovinským občanom, ako aj občanom menších členských štátov, bola poskytnutá pomoc, keby sa v týchto krajinách obrátili na francúzske konzuláty. Táto otázka je na mieste.
Mali by sme rozšíriť koncepciu európskej solidarity. Zdá sa mi, že prijatie Lisabonskej zmluvy nie je v tomto prípade nevyhnutnou podmienkou.
Irena Belohorská
- (SK) Podľa článku 20 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva má každý občan Únie právo na území tretej krajiny na ochranu diplomatických alebo konzulárnych orgánov za rovnakých podmienok ako občania tohto členského štátu. Je dôležité zdôrazniť potrebu, aby Únia na tieto účely rozvíjala spoluprácu v konzulárnych službách.
Európania patria medzi najmobilnejšie spoločenstvá na svete a približne 9 % občanov cestuje do krajín, kde ich materská krajina nemá toto zastúpenie. Slovensko, ktoré v Európskom parlamente zastupujem, má napríklad veľmi slabé konzulárne zastúpenie v oblasti Strednej a Latinskej Ameriky, kam cestuje množstvo našich občanov. Musím podotknúť, že aj napriek povinnosti, ktorou je viazaná konzulárna služba, väčšina Európanov o svojom práve nevie a je smutné, ak o tom nevedia ani pracovníci týchto úradov.
Zabezpečiť lepšiu informovanosť občanov v oblasti konzulárnej ochrany by sme mohli dosiahnuť, ak by jednotné európske pasy obsahovali aj citáciu článku 20. Dôležitosť konzulárnej ochrany v tretej krajine sa ukázala práve počas krízových situácií, ako boli cunami v roku 2004 alebo konflikt v Libanone v roku 2006. Vzhľadom na nejednotnosť konzulárnych predpisov majú teda občania Európskej únie do činenia s toľkými systémami, koľko je členských štátov, a tieto systémy môžu mať rozdielnu právnu silu a rozsah.
Práve nedávne udalosti v Bombaji naznačujú, že v oblasti konzulárnej služby máme ešte značné rezervy. Zriadením spoločných európskych úradov by sa mohla zabezpečiť spojitosť funkcií a zároveň by sa mohli ušetriť náklady na štruktúry diplomatických a konzulárnych sietí členských štátov.
Sajjad Karim
- Vážený pán predsedajúci, už tu bolo spomenuté, že občania Únie veľa cestujú. Nuž, každoročne vycestuje z Európskej únie približne 180 miliónov ľudí a - teoreticky - sú chránení podľa článku 20, ako pán komisár a vlastne aj predsedníctvo Rady už v tejto rozprave spomenuli.
Podľa článku 20 sa od členských štátov vyžaduje poskytnúť konzulárnu pomoc len európskym občanom bez vlastného zastupiteľstva za tých istých podmienok ako svojim vlastným štátnym príslušníkom. Tento rozdiel v prístupe medzi členskými štátmi je uznaný v rámci akčného plánu na roky 2007 a 2009.
Musí, samozrejme, existovať kritérium na to, kedy a ako by sa mali poskytnúť ostatné konzulárne služby, a tieto kritériá sú v podstate tri. Nebudem ich uvádzať, ale prvé dve sú úplne logické. Tretie stanovuje požiadavku, aby dotyčný občan predložil dôkaz o svojej štátnej príslušnosti buď prostredníctvom pasu, preukazu totožnosti alebo iného dokladu, aby mohlo byť poskytnuté diplomatické alebo konzulárne zastúpenie.
Tu sa vynára skutočný problém, lebo v prípade ktoréhokoľvek európskeho občana, ktorý uniká pred nejakou situáciu, je dosť možné, že takéto doklady ani nebude mať pri sebe.
Pomoc sa poskytuje v prípade smrti, vážnej nehody, vážneho úrazu, zatknutia, zadržania, pomoc sa má poskytnúť obetiam násilných trestných činov vrátane vyslobodenia a repatriácie občanov Únie nachádzajúcich sa v krízovej oblasti. Zoznam činností je rozsiahly, ale nie vyčerpávajúci. V tejto oblasti treba urobiť viac.
V tejto súvislosti sme počuli o koncepcii vedúceho štátu, ktorej cieľom bude zabezpečiť, aby všetkým občanom EÚ bola poskytnutá pomoc a aby bola medzi členskými štátmi koordinovaná.
V teórii to všetko vyzerá pekne, ale nevidel som, že by to v praxi fungovalo v Mumbaji. Nefungovala tam žiadna výmena informácií ani spravodajských informácií, nefungovala tam spolupráca, akú som očakával. Namiesto toho som videl len súperenie medzi členskými štátmi a v prípade ďalšej centralizácie alebo konsolidácie konzulárnych služieb existuje riziko zníženia flexibility, ktorú misie priamo na mieste v rýchlo sa meniacich okolnostiach tak veľmi potrebujú.
Erika Mann
(DE) Vážený pán predsedajúci, pán Karim má úplnú pravdu. Problém je v samotnom znení, v podstate článku 20. Je potrebné uvedomiť si realitu, ktorá vládne v praxi. Samozrejme, že je to potrebné. A síce z toho dôvodu, že nie všetky členské štáty majú konzulárnu ochranu a v mnohých prípadoch je táto konzulárna ochrana veľmi obmedzená a bezpečnostné štruktúry sú nedostatočné aj pre samotných konzulov.
Sama som to zažila s nemeckým konzulom, ktorý jazdil v noci autom, aby pozháňal svojich kolegov, len so svojim šoférom, bez ochranky a na cestách, ktoré neboli v žiadnom prípade bezpečné. Takéto podmienky sú jednoducho neprijateľné. Nemôžete ísť do krajín, ako je India alebo latinskoamerické krajiny - je mnoho iných krajín, kde sa vaša prítomnosť vyžaduje na takých kritických miestach ako Bombaj - a potom máte k dispozícii veľmi malý tím ľudí a nepostačujúce bezpečnostné štruktúry. Spravodajské informácie sa vôbec neposúvajú ďalej, členské štáty nemajú prístup k informáciám a tak ďalej. To znamená, že obmedzenia sú nekonečné a niet divu, že členské štáty nie sú schopné poskytnúť ochranu svojim občanom alebo svojim úradníkom v takom rozsahu, ako by si možno priali.
Preto je dôležité, aby Rada a Komisia vykonali dôkladnú analýzu tohto problému. Nemôžete kázať o tom, že Európa je stále prítomná všade na svete a hľadí sa na ňu ako na globálneho partnera a potom nemať k dispozícii ani bezpečnostnú štruktúru ani inteligentné informačné systémy. Budeme jednoducho na smiech, ak dôkladne nezanalyzujeme svoje vlastné štruktúry a nezabezpečíme náležitú úroveň dodatočnej ochrany.
Preto by som vám naliehavo odporučila, aby ste dôkladne prehodnotili štruktúry, aby ste vykonali simulácie, ako to robia iné štáty, a aby ste sa nesústredili výlučne na kľúčové hlavné mestá, teda metropoly, ale aby ste si v týchto megakrajinách a megamestách uvedomili, že potrebujete adekvátne zastúpenie aj v iných veľkých mestách sveta.
Bombaj sa bude konať znova. Bude ďalší Bombaj, tak ako sa opakovali iné katastrofy. Naliehavo vás žiadam, aby ste si to uvedomili a boli na to pripravení.
Sarah Ludford
Vážený pán predsedajúci, pán Guardans Cambó a iní, ako napríklad pán Karim a pani Mannová ukázali, aký rozdiel je medzi teóriou a praxou. Nedokážeme sa zhodnúť ani na výklade článku 20. Po anglicky hovoriaci pán minister povedal, že je to len "nárok" a nie právo, zatiaľ čo pani Roureová citovala francúzsku verziu, kde sa hovorí o "un droit". V Charte základných ľudských práv je to však rozhodne zakotvené ako právo.
Určite sa nepohneme ďalej, pokiaľ nebude právne potvrdené, že je to právo, vrátane prijatia príslušných záväzných rozhodnutí EÚ a spoločných noriem a zakotvenia práva súdne napadnúť odmietnutie ochrany.
Pán minister hovoril o tom, že sa zvažuje spoločné umiestnenie konzulárnych úradníkov. Moja skúsenosť v oblasti vízovej politiky je, že pokúšať sa umiestniť členské štáty do spoločných priestorov je ako tlačiť balvan hore kopcom.
Pán komisár Verheugen spomenul, že sa pracuje na praktických opatreniach. Ale tie boli sľúbené už v akčnom pláne v roku 2007: informácia o tomto práve v pasoch, na plagátoch, vytvorenie internetovej stránky. Kde sú tieto veci? Na internetových stránkach EÚ som hľadala konzulárnu ochranu, a nenašla som nič.
Na webovej stránke Rady venovanej cestovaniu je oznam, že sa na stránke pracuje, čo je podľa mňa metafora pre skutočnosť, že si neplníme záväzky voči našim občanom, lebo nedokážeme lepšie formulovať prísľub európskeho občianstva.
Eoin Ryan
Vážený pán predsedajúci, myslím, že je veľmi dôležité - a v tomto súhlasím s mnohými predrečníkmi-, aby sa občania EÚ cítili bezpečne, a myslím si, že je prioritou, aby sme dohliadali na bezpečnosť našich občanov, keď sa nachádzajú mimo Európskej únie, obzvlášť v krízových situáciách, ako bola tá v Bombaji.
Myslím, že je absolútne dôležité, aby mohli európski občania získať informácie v akejkoľvek krízovej situácii, či už je to všeobecná kríza, alebo ich osobná kríza, v týchto veciach musí byť jednoducho oveľa jasnejšie.
Bombaj je dobrým príkladom toho, ako to nefunguje. Vítam myšlienku vedúceho štátu, ktorá tu bola nedávno prednesená. Myslím si, že je veľmi dôležité, ale v tejto chvíli je úplne jasné, že tento systém nefunguje. Myslím si, že by malo byť prioritou pre nás všetkých dosiahnuť, aby systém fungoval, pretože, ako povedal niekto iný, cítili by ste sa oveľa viac Európanom, ak by sa o vás postaralo veľvyslanectvo členského štátu, keby ste sa dostali do problémov počas pobytu na Ďalekom východe alebo v Južnej Amerike alebo niekde mimo Európskej únie, a myslím si, že tento pocit európanstva je veľmi dôležitý.
(Predsedajúci prerušil rečníka.)
Luca Romagnoli
(IT) Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, stále sa zvyšujúca mobilita európskych občanov si vyžaduje spoluprácu konzulátov.
Návrh Komisie je vítaný, hlavne preto, lebo jeho cieľom je zjednodušiť postupy na poskytnutie peňažných záloh občanom v núdzi. Právo na konzulárnu ochranu je v súčasnosti nepochybne uplatňované len čiastočne a nerovnomerne. Európske občianstvo v zahraničí často neexistuje a ľudia si niekedy možno želajú, aby boli občanmi iného štátu alebo dokonca Únie. Chcel by som vidieť výzvy k európskej hrdosti nielen vtedy, keď to vyhovuje inštitúciám, ale aj keď to vyhovuje občanovi, ktorý sa možno nachádza v núdzi a dúfa, že z európskeho občianstva bude mať konečne nejaký úžitok.
Javier Moreno Sánchez
(ES) Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, konzulárna ochrana je základnou súčasťou európskeho občianstva. Občania sa chcú cítiť Európanmi, keď sú vo vnútri Únie, ale aj keď sú mimo Európy. Chcú, aby Únia reagovala na ich potreby, hlavne v stave núdze.
Únia nereagovala náležite v Bombaji a ani v iných krízových situáciách. Dovoľte mi využiť túto minútu, aby som predniesol jeden návrh, návrh, ktorý nebude všeliekom, ale ktorý ponúkne občanom EÚ v tretích krajinách skutočnú pomoc.
Chcel by som dnes zopakovať návrh zriadiť bezplatné európske telefónne číslo. Toto číslo, ktoré by bolo vytlačené v pasoch spolu s článkom 20, by umožnilo občanom prístup, v ich rodnom jazyku, k dôležitým informáciám o konzulátoch členských štátov Únie, ktoré, a to zdôrazňujem, by im museli pomôcť.
Občania očakávajú od Únie činy, nielen slová.
Gay Mitchell
- Vážený pán predsedajúci, keď sa staneme poslancami, dostaneme priepustku - ako mnoho iných ľudí, ktorí pracujú pre inštitúcie Únie. Som zvedavý, či si predsedníctvo a Rada uvedomujú bezcennosť tohto dokladu v členských štátoch.
Zažil som veľmi ťažkú situáciu v Holandsku, keď som sa vracal z Afriky, kde som bol v službách tohto Parlamentu. Viem o ďalšom poslancovi - britskom poslancovi - ktorý mal problémy v Dubline. Naozaj musíme v našich vlastných členských štátoch objasniť, že je to cestovný doklad Parlamentu, Komisie a Únie a mal by byť v plnej miere uznávaný. Ľudia odbavujúci cestujúcich na letiskách a v prístavoch by mali byť náležite poučení o hodnote tohto dokladu.
Chcel by som vás požiadať, aby ste to v každom členskom štáte uviedli na pravú mieru a zaručili, aby to bolo implementované, pretože tento druh ochrany by sa mal vzťahovať na úradníkov a poslancov cestujúcich v službách Parlamentu.
Kathy Sinnott
- Vážený pán predsedajúci, ako poslankyňa Európskeho parlamentu som mala niekoľkokrát príležitosť obrátiť sa na veľvyslanectvá a konzulov v prípadoch, keď sa niekto zranil, stratil, okradli ho alebo uniesli, alebo keď niekto dokonca zahynul. Som si istá, že toto zažili aj mnohí iní poslanci Európskeho parlamentu. S radosťou môžem konštatovať, že v prípadoch, keď som mala možnosť obrátiť sa na írske veľvyslanectvo, spolupráca bola vynikajúca. Ale moja materská krajina nemala zastúpenie v každej krajine a v tých prípadoch sme boli odkázaní na veľvyslanectvá iných európskych krajín.
Zo skúsenosti môžem povedať, bez toho aby som zachádzala do detailov, že by som si želala viac koordinácie, viac pomoci medzi veľvyslanectvami vo väčších krajinách, v ktorých majú veľvyslanectvá a konzulov naozaj skoro všetci, aby pomáhali veľvyslanectvám ostatných členských štátov a ich občanom.
Alexandr Vondra
úradujúci predseda Rady. - Vážený pán predsedajúci, myslím, že to bola opäť veľmi užitočná rozprava. Úplne rozumiem, aké je toto pre vás ako poslancov Európskeho parlamentu dôležité, lebo je to veľmi citlivá otázka, kde ste konfrontovaní s očakávaniami vašich občanov, ktorí vás budú o niekoľko mesiacov voliť. Takže rozumiem, že sa tomuto problému venujete veľmi dôkladne a že k nemu pristupujete veľmi kriticky.
Druhým dôvodom, prečo tomu rozumiem, je, že som zo stredne veľkej krajiny, Českej republiky, ktorá nie je bývalou imperiálnou mocnosťou, takže nemá veľvyslanectvo alebo konzulát vo všetkých kútoch sveta. Takže to, čo v tejto oblasti očakávajú Íri a iní, je, myslím si, veľmi logické.
Ale ja tu teraz musím hovoriť v mene Rady, takže musíte mať na zreteli aj určitú právnu základňu, ktorú máme k dispozícii, a faktom je, že rozpočet a všetky tie otázky sú dôležité. A tiež musíme ne jednej strane vedieť rozpoznať a rozlíšiť, čo je skutočným problémom a čo je otázkou alebo záležitosťou, ktorú treba lepšie objasniť.
V Bombaji som nebol a veľmi pozorne som si vypočul kritické poznámky pána Guardansa Cambóa a niektorých ostatných, ktorí sa zúčastnili na misii Európskeho parlamentu v Indii, keď došlo k tomuto tragickému útoku. Keď som sa včera pripravoval na zvláštne vypočutie, mojou prvou otázkou bolo: je v Bombaji španielsky konzulát? Nikdy som tam nebol, takže osobne to neviem. Opakovane som bol uistený, že Španieli v Bombaji konzulát majú a tí, čo tam boli, to vedia. Myslím, že pre Nemcov bolo jednoducho vecou formálnej povinnosti, aby pánovi Guardansovi Cambóovi a jeho delegácii pomohli, ak citujeme článok 20 a rozhodnutie ako celok.
Ako som bol informovaný, Španieli poslali lietadlo, aby pomohli evakuovať svojich občanov, ako to urobili aj Francúzi a Nemci. Z nejakého dôvodu, ktorému nerozumiem, odmietol pán Guardans Cambó ponuku letieť naspäť španielskym lietadlom, ale radšej sa následne vrátil do francúzskeho lietadla.
Takže neviem. Ja mám len informácie, ktoré sú mi k dispozícii. Celkove si myslím, že všetci zdieľame názor, že akékoľvek zlepšenie v právnom rámci je určite potrebné, preto dovoľte, aby som vás informoval aspoň o niekoľkých čiastočných aktivitách českého predsedníctva, ktorých cieľom je posilniť konzulárnu ochranu v rámci súčasného právneho rámca.
Existuje napríklad projekt, že do národných pasov by sa vsunula správa, ktorá by držiteľov informovala, že môžu požiadať o konzulárnu ochranu veľvyslanectvo alebo konzulát ktorejkoľvek členskej krajiny v tretej krajine za predpokladu, že ich krajina tam nie je zastúpená. Takže toto je aspoň pokus objasniť situáciu v praxi.
Po druhé, predsedníctvo plánuje zintenzívniť a zjednotiť používanie náhradných cestovných dokladov, ETD, ktoré môže vydávať zastupiteľstvo ktoréhokoľvek členského štátu občanovi ktoréhokoľvek členského štátu, ktorý stratil alebo mu bol ukradnutý jeho pas.
Po tretie a na záver, predsedníctvo tiež zorganizuje dva konzulárne semináre alebo školiace práci tohto tímu konzulárnej ochrany.
Tieto podujatia sa týkajú systému CCA, pričom budú simulovať skutočnú konzulárnu krízu. Školenie zadefinuje a uskutoční praktické testovanie všetkých relevantných mechanizmov v systéme CCA vrátane spolupráce medzi všetkými príslušnými úradmi a inštitúciami. Táto skúsenosť účastníkov prostredníctvom práce v teréne tiež naučí, ako sa treba správať a pohotovo reagovať v situácii pod extrémnym psychologickým a časovým tlakom. Neviem, či nás to pred voľbami dostatočne rozptýli, ale aspoň takto prispievame k riešeniu tohto významného problému.
Günter Verheugen
podpredseda Komisie. - Vážený pán predsedajúci, Zmluvy neudeľujú Komisii žiadne právo iniciatívy v oblasti konzulárnej ochrany. V rámci svojich obmedzených právomocí sa Komisia snaží čo najviac posilniť účinnosť občianskych práv, na uplatňovanie ktorých majú európski občania nárok - pozrite napríklad akčný plán Komisie na roky 2007 - 2009.
Opakujem, že prijatie Lisabonskej zmluvy by situáciu určite výrazne zlepšilo. Dúfam, že pani Sinnottová, ktorá sa snami podelila o svoje skúsenosti, využije skutočnosť, že Lisabonská zmluva by situáciu zmenila a svoje skúsenosti, aby pomohla zorganizovať podporu pre Lisabonskú zmluvu v Írsku.
Otrasné udalosti v Bombaji ukazujú, že ešte toho musíme veľa vylepšiť, ak máme splniť oprávnené očakávania občanov EÚ.
Erika Mann
- Vážený pán predsedajúci, len by som chcela Rade krátko niečo navrhnúť. Veľmi si cením, čo ste povedali, ale keďže dnes predpokladáte konanie spomínanej simulácie, mohli by ste pozvať niektorých ľudí, ktorí skutočne boli v Bombaji, keďže to by vám mohlo pomôcť urobiť si o celej veci lepší obraz?
Predsedajúci
Rozprava sa skončila.
Písomné vyhlásenia (článok 142)
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
písomne. - (PL) Zvyšujúca sa mobilita občanov EÚ si od nás vyžaduje, aby sme prispôsobili naše súčasné zásady konzulárnej ochrany s prihliadnutím na nové okolnosti. Občania EÚ musia mať prístup k poskytnutiu ochrany a pomoci svojimi vlastnými krajinami prostredníctvom ich diplomatických misií a konzulátov (článok 3 Viedenského dohovoru o diplomatických vzťahoch a článok 1 Viedenského dohovoru o konzulárnych stykoch) a podľa ustanovení Maastrichtskej zmluvy k dodatočnej ochrane za hranicami Európskej únie, ktorá vyplýva z ich štatútu európskych občanov. V praxi to znamená, že počas pobytu v tretej krajine, v ktorej členský štát, ktorého je občanom, nemá žiadne zastupiteľstvo, majú všetci občania EÚ právo na poskytnutie diplomatickej a konzulárnej ochrany ktorýmkoľvek iným členským štátom podľa tých istých zásad ako občania danej krajiny.
Minuloročná kritická situácia v Bombaji nasledujúca po bombových útokoch, bohužiaľ, odhalila nedostatky mnohých diplomatických úradov, pokiaľ ide o praktické uplatňovanie rozhodnutí Spoločenstva týkajúcich sa bezpečnosti občanov EÚ. Desiatky Európanov, vrátane delegácie Európskeho parlamentu, ktorá sa vtedy nachádzala v Indii, narazili na administratívne problémy a neprimerane dlhé čakacie doby na vydanie kópií stratených dokladov. Tu sa potvrdilo, že nie je ľahké realizovať koncepciu európskej solidarity.
Právo na konzulárnu ochranu v tretích krajinách je jedným z hlavných aspektov európskeho občianstva. Členské štáty by mali robiť všetko, čo je v ich silách, aby zabezpečili jeho náležité uplatňovanie a zaručili rovnaké zaobchádzanie a starostlivosť všetkým občanom EÚ.
Toomas Savi  
písomne. - Podľa článku 20 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva má každý občan Únie na území tretej krajiny, v ktorej sa nenachádza diplomatické zastupiteľstvo členského štátu, ktorého je štátnym príslušníkom, právo na poskytnutie ochrany diplomatickými alebo konzulárnymi úradmi ktoréhokoľvek iného členského štátu a za tých istých podmienok ako štátni príslušníci daného štátu.
Koncom novembra minulého roku bol náš kolega, pán Ignasi Guardans Cambó, v Bombaji počas teroristických útokov a bol svedkom niekoľkých porušení Zmluvy diplomatmi niektorých členských štátov, keďže medzi občanmi Európskej únie sa robili rozdiely a boli diskriminovaní na základe svojej štátnej príslušnosti.
Správaním diplomatov niektorých členských štátov v Bombaji boli nielen porušené práva občanov EÚ, ale tiež to poukázalo na nedostatky v európskom integračnom procese. Preto je veľmi dôležité, aby EÚ tento konkrétny prípad vyšetrila a prijala kroky na zabezpečenie toho, aby sa takáto situácia viackrát neopakovala.
Ocenil by som, keby Rada a Komisia mohli zabezpečiť prísne monitorovanie uplatňovania článku 20 a dôkladné vyšetrenie každého pochybenia.
