A gazdasági válság hatása a világkereskedelemre (vita)
Elnök
A következő napirendi pont a szóbeli választ igénylő kérdés - B7-0005/2010) vitája, felteszi Vital Moreira, a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság nevében, a Bizottsághoz: A gazdasági válság hatása a világkereskedelemre
Vital Moreira
szerző. - Elnök asszony, a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság nevében, mint a bizottság elnöke fogom feltenni kérdésemet.
A válság által a világkereskedelemben előidézett visszaesés 2009-ben akár a 10%-ot is elérheti. Ez jelenti a legnagyobb visszaesést a második világháború óta, amelyet a globális kereslet összeomlása váltott ki. A nemzetközi kereskedelem mozgásban tartása létfontosságú az EU és más export-orientált országok számára. A G20-ak által tett kötelezettségvállalások ellenére a G20-ak országaiban és világszerte is nőtt a válsággal szembeni fellépésként alkalmazott korlátozó és torzító intézkedések száma.
Az első alkérdés a következő: milyen intézkedéseket tett a Bizottság a fejlemények kezelésére, és megfordítva a kérdést, hoztak-e intézkedéseket harmadik országok az EU bármely gazdaságélénkítő intézkedésével szemben?
A második alkérdés: bizonyos jelek arra utalnak, hogy egyes, a válság által kevésbé sújtott feltörekvő országok vették át a vezető szerepet a nemzetközi kereskedelem területén. Ez esetben az EU iparának újra az exportpiacok felé kellene fordulnia, és esetleg újra kellene gondolnia termékei jövőjét. Milyen stratégiát kíván követni a Bizottság annak előmozdítása érdekében, hogy az EU ipara versenyképesebbé váljon?
A harmadik alkérdés: a világválság és a világkereskedelem azt követő visszaesése számos hatást gyakorol a fejlődő országokra, ahol a legsúlyosabb a munkanélküliség. Milyen kiigazító intézkedéseket tervez a Bizottság kereskedelmi kapcsolataiban, és különösen a világ legszegényebb országai tekintetében?
A negyedik pont: a túlköltekezés és a túlzott eladósodottság jelentős kereskedelmi hiányt idéz elő egyes tagállamokban és az Amerikai Egyesült Államokban, miközben egyes feltörekvő országokban a nagy exportorientált gazdaságok kereskedelmi többletet termelnek. E kereskedelmi deficitek hozzájárultak a gazdasági világválság előidézésében kulcsszerepet játszó globális egyensúlyhiányok kialakulásához. Milyen stratégiát kíván követni kereskedelmi politikájában a Bizottság e globális egyensúlyhiányok mérséklése érdekében?
Az ötödik, utolsó pont: a gazdasági válságnak és a világkereskedelem későbbi visszaesésének szociális hatásai a gazdasági fellendülés után még mindig tapasztalhatók lesznek Például már most láthatóak a gazdasági fellendülés jelei, azonban a munkanélküliség aránya továbbra is rendkívül magas. Mikor tervezi a Bizottság a gazdasági válság foglalkoztatásra kifejtett hatásának felmérését az európai és a fejlődő országokban? Milyen stratégiát kíván követni annak érdekében, hogy a WTO nemzetközi kereskedelmi szabályaiba beépítsék a kereskedelem szociális és környezeti dimenzióit?
Ezt az öt pontot intézi a Nemzetközi Kereskedelmi Bizottság az új kereskedelmi biztoshoz, De Gucht úrhoz, akit üdvözlök az ülésteremben a Parlamenttel, ezen belül az INTA bizottság tagjaival való első nyilvános eszmecseréjén. Előre is köszönöm a válaszait, amelyeket minden bizonnyal megkapunk a feltett kérdéseinkre.
Karel De Gucht
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, viszonylag sok általános kérdés hangzott el, amelyek valójában jóval több időt érdemelnek, mint amennyi rendelkezésemre áll.
Első válaszomban úgy gondolom, hogy a kereskedelempolitikának a gazdasági fellendülésben játszott szerepére összpontosítok. Először is, ami a válságnak a kereskedelemre kifejtett hatását illeti, örülhetünk annak, hogy a világkereskedelem csupán 10%-ot esett. Ez nem véletlenül történt így, hanem ez a G20-ak több csúcstalálkozón is kifejtett határozott politikai akaratának eredménye. Emellett eredménye a kereskedelemkorlátozó intézkedések WTO, OECD és Bizottság általi módszeres nyomon követésének is.
Mindent összevetve csupán néhány ország élt kereskedelmi protekcionizmussal. A nemzetközi közösség így elkerülte azt a fajta protekcionista, lefelé tartó spirált, amely a nagy gazdasági világválságban mutatkozott meg. Annak érdekében, hogy a jelen helyzetet fenntartsuk, fontos a rendkívüli éberség. Ahol protekcionista vagy kereskedelemkorlátozó intézkedéseket azonosítunk, valamennyi lehetséges kereskedelmi eszközzel fellépünk azok ellen, például a piacra jutási stratégiával vagy akár a WTO vitarendezési mechanizmusával.
Az EU gazdasági fellendülésében kulcsszerepet fognak játszani a külső források. Ezért osztom azt a nézetet, hogy az uniós iparnak az új és gyorsan növekvő, feltörekvő piacokat kell megcéloznia.
Kereskedelempolitikánkkal ezt segíthetünk elérni oly módon, hogy még inkább megnyitjuk e piacokat, és csökkentjük az összes kereskedelmi és befektetési korlátot.
Ezt azokkal a szabadkereskedelmi egyezményekkel fogjuk elérni, amelyekről jelenleg is tárgyalunk, illetve azzal, hogy elmélyítjük kereskedelmi és gazdasági kapcsolatainkat a legjelentősebb kereskedelmi partnereinkkel, például az Egyesült Államokkal és Kínával, ahol a CET (Transzatlanti Gazdasági Tanács) és a magas szintű párbeszéd már szilárd alapokat teremtett. Ez lesz kereskedelmi biztosként egyik prioritásom.
Az elkövetkezendő hetekben a Bizottság összeállítja a fenntartható fejlődésre és fellendülésre vonatkozó új, közös programját az Európa 2020 stratégiában. E stratégiának hatékony külső vetülete lesz, amelyben a kereskedelempolitika kulcsszerepet játszik.
A globalizált világban az Európa 2020 stratégiának olyan közvetítőnek kell lennie, amely a nyitottságot és a konstruktív nemzetközi gazdasági elkötelezettséget támogatja. Ez lesz a központi témája egy, a jövőbeli kereskedelempolitikai prioritásokról szóló közleménynek, amelyet ez év során fogok közzétenni.
Azonban a kereskedelempolitika a versenyképességen és a növekedésen kívül másról is szól. Arról is szól, hogy értékeinket világszerte terjesszük, és megfelelően magába kell foglalnia a kereskedelem fejlesztési vetületét is.
A fejlesztési célkitűzésekhez való nagy mértékű hozzájárulás elősegítése máris szerves része az EU kereskedelmi politikájának. A jelenlegi multilaterális tárgyalások fejlesztési fordulóban történnek. Kétoldalú és regionális egyeztetéseket folytatunk fejlődő országokkal, és az autonómiát részesítjük előnyben ezen országok érdekében. Segítjük a globális gazdasághoz való hozzájárulásukat és hozzáférésüket annak érdekében, hogy életszínvonaluk oly módon növekedjen, hogy az nagyobb politikai stabilitást és társadalmi fejlődést hozzon.
Ami a szociális ügyeket illeti, egyetértek azzal, hogy a kereskedelemnek hozzá kell járulnia társadalmaink azon tagjainak nyújtott segítséghez, akiket a gazdasági válság leginkább sújtott, és különösen, akik elveszítették munkájukat. E tekintetben úgy gondolom, hogy szükségünk lesz a kereskedelemre - nagyobb mértékű kereskedelemre - annak érdekében, hogy fenntarthassuk a szociális védelem rendszerét Európában.
Európai szociális modellünk, a szabad gazdaság és a magas fokú szociális védelem együttesét fenntartható módon kell megőrizni, és ehhez növekedésre lesz szükség.
Összegezve: a Bizottság rövidesen megjelenő Európa 2020 stratégiája támogatja a válságból való teljes felépülést, miközben felgyorsítja a folyamatot az ésszerűbb és környezetbarátabb gazdaság felé. A nyílt kereskedelempolitika lényeges elem lesz ebben, egyrészt mint az európai gazdasági fellendüléshez való hozzájárulás, másrészt mint alapelveink külső kivetülésének hordozója: nyitottság, szociális és környezetvédelem, fenntarthatóság és konstruktív elkötelezettség világviszonylatban.
A megfelelő stratégia felállítása természetesen a Parlamenttel, a Tanáccsal és más érdekeltekkel való szoros együttműködést is magába foglalja, és várakozással tekintek az elé, hogy önökkel együttműködve építsük fel e közös programot.
Christofer Fjellner
a PPE képviselőcsoport nevében. - (SV) Elnök asszony, én szintén szeretném a biztos úr köszöntésével kezdeni mondandómat. Örömömre szolgál, hogy itt láthatom önt. Nagy várakozással és reményekkel tekintünk az ön munkája elé. Rendkívül fontos feladat áll ön előtt.
Egy évvel ezelőtt rendkívül aggasztott a helyzet. Amikor a kereskedelem visszaesett, és arra számítottunk, hogy a világkereskedelem a második világháború óta nem tapasztalt irányt vesz, a helyzet valóban súlyos volt. A Világbank megállapította, hogy a G20-csoport 17 országa összesen 47 új kereskedelmi korlátot és vámtarifát vezetett be. Oroszország a személygépkocsikat vámmal sújtotta, Kína korlátozta az élelmiszerimportot, India betiltotta a játékimportot, és Argentína elrendelte a textil- és bőráruk behozatali engedélyét. Mindez csaknem protekcionista fegyverkezési versenyre emlékeztetett az 1930-as évekhez hasonlóan, amely aggodalomra adott okot.
Azonban nem került sor kereskedelmi háborúra. Úgy gondolom, érdemes elgondolkodni azon, mi ennek a magyarázata. Véleményem szerint a fő ok a WTO volt, a globális kereskedelmi szabályozó hatóság, amely rákényszerítette az országokat a fegyelemre és arra, hogy ne forduljanak a protekcionizmus és populizmus felé. Úgy gondolom, hogy még korai lenne kijelenteni, hogy a válság véget ért. A válság még nem múlt el. Mindannyian tudjuk, hogy a gazdasági ciklus végén a legmagasabb a munkanélküliség - és a munkanélküliség a protekcionizmus és populizmus hajtóereje. Ha most körülnézünk, láthatjuk, hogy számos ország még nem jutott túl a válságon, sőt, talán még most következik számukra a legrosszabb időszak. Ezért valamelyest aggaszt, amikor a Miniszterek Tanácsa néhány tagját hallgatom, akik nem beszélnek sokat az új piacokról és a szabadkereskedelemről, hanem kritikával illetik a globalizációt, és az európai vállalatok, az európai foglalkoztatás védelméről beszélnek. Ez nem feltétlenül protekcionizmus, de néhol csupán egy hajszál választja el tőle. Mindenesetre ez a merkantilizmus olyan kifejeződése, amelyet károsnak tartok.
Ehelyett együtt kell dolgoznunk és azon gondolkodnunk, hogyan tehetnénk Európát versenyképesebbé azzal, hogy még nyitottabbá tesszük. Ez jelentené részünkről a megfontolt cselekvést és irányítást. El kell gondolkodnunk azon, mit tehetünk annak érdekében, hogy kevesebb kereskedelmi korlát létezzen, ne pedig több - különösen, amikor Koreáról és a kötelező származási megnevezésről döntünk, és amikor növekszik az igény a klímaadóra. Nekünk itt a Parlamentben erre is reagálnunk kell.
Kader Arif
az S&D képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, Európa jelenleg példa nélküli válságot tapasztal, amely a gazdasági és pénzügyi krízisen túl mindenekelőtt a rendszer válságát mutatja.
Még mielőtt rátérnénk a gazdasági válság világkereskedelemre gyakorolt hatására, amely vitánk tárgya, egy pontot szeretnék tisztázni: a kereskedelem nem a válság áldozata, hanem egyike kiváltó tényezőinek.
Jelenleg valóban a hatalmas globális egyenlőtlenségek időszakát éljük, amelyet egyrészt bizonyos országokban a növekvő nemzeti eladósodás okozta túlzott kereskedelmi deficit táplál, másrészt pedig a kereskedelmi többlet, amelyet néhány, különösen feltörekvő ország exportja stimulál, amely országokban a nemzeti fogyasztás nem nő hasonló arányban.
Emellett az eddig folytatott kereskedelmi liberalizációs politika csupán súlyosbította az egyenlőtlenségeket, illetve különösen a világ legszegényebb országait gyengítette. Ezek az export-monokultúra kialakítására ösztönzött országok hatalmas veszteségeket szenvedtek a nyersanyagárak szélsőséges ingadozása következtében, amelyek volatilitása a nemzetközi spekuláció eredményeképpen megnőtt.
Különös világot élünk, amely első millenniumi fejlesztési célként a szegénység és éhezés eltörlését tűzi ki, de ugyanakkor a búza árának növekedésére spekulál.
Emellett ugyanakkor azok is nehéz helyzetben vannak, akik az 1990-es években a végsőkig védték a liberalizációt és a deregularizációt. A munkahelyek megszűnésének folyamatos emelkedése, a stagnáló, helyenként negatív növekedés, és a kibontakozó szociális válság tényezői mind azt jelzik, hogy nem engedhetjük meg többé a munkahelyek megszűnését e kultusz nevében. A válság időszakában hogyan magyarázzuk meg a munkájukat elveszítő alkalmazottaknak, hogy a legfontosabb a liberalizált kereskedelem, még a hirtelen, időnként tragikus következményű relokalizációk árán is?
Ezért a most megélt válság egyértelműen rendszerválság, amelyre új fejlesztési modellel kell reagálnunk. A jelenlegi Globális Európa stratégia, a Bizottság által kidolgozott jövőkép alapvetően a piachoz való hozzáférésre és valamennyi szektor liberalizációjára épül.
Biztos úr, véleményem szerint újra kell definiálnunk e stratégiát, amely rossz irányba tart, és időnként akadályokhoz vezet. Nem azzal fogjuk élénkíteni az uniós ipar exportját, hogy rákényszerítjük a fejlődő országokat a még nagyobb nyitásra. Ez csupán súlyosbítaná a helyzetet ezen országokban, ahol a 2009-ben világszerte munkanélkülivé vált 59 millió ember 70%-a él.
Épp ellenkezőleg: kulcsfontosságú egy új stratégia kialakítása, amely megfelelő egyensúlyt teremt a nyitottság, a védelem és a támogatás között. Szeretnék visszatérni ezen alapelvekhez. Nem hagyhatjuk figyelmen kívül e fejleményeket, amelyek nyomán az Egyesült Államok tovább alkalmazta kereskedelmi védintézkedését, és Kínának vitája alakult ki a WTO-val az európai dömpingellenes intézkedésekről.
Amikor tisztességtelen gyakorlattal szembesülünk, valóban nyilvánvaló, hogy a védelem szükséges, de nemzetközi szinten kell elismerni és megvédeni ennek alapelvét, és az időnként valótlan, a protekcionizmussal kapcsolatos vádakat végleg el kell vetni.
Emellett a kereskedelempolitika támogatásának igénye egyre nyilvánvalóbbá válik, és e támogatás főleg az EU által végrehajtott, valóban következetes politikán alapul. A politika következetessége nem eszmei vita, hanem abszolút szükségszerűség, ha új fejlesztési modellt kívánunk meghatározni. <>
Metin Kazak
az ALDE képviselőcsoport nevében.. - (BG) Elnök asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim, a pénzügyi válság valóban káros hatással volt az Európai Unió tagállamai kereskedelmére. Néhány országban, például Bulgáriában a tavalyi év első 11 hónapjában az export 24%-kal, az import pedig 35%-kal esett vissza az előző évhez képest. Az ingatlan- és a turisztikai szektorokat ez különösen hátrányosan érintette. Ennek rendkívül erőteljes hatása van a foglalkoztatásra is. Figyelmet kell szentelni a vállalatok közötti eladósodás hirtelen emelkedésének, a nemzeti és helyi közszerződéses szervezetek nem fizetésének is, és így tovább.
A fent taglalt problémák más országokra is jellemzőek. Ezért átfogó megoldásra van szükség uniós szinten, amely szoros együttműködést feltételez az Európai Bizottság különböző igazgatóságai között is. De Gucht biztos úr hangsúlyozza az európai vállalatok tevékenységi területének és lehetőségeinek kiszélesítése, az egyértelmű preventív kereskedelmi eszközök alkalmazása, a dohai kerekasztal sikeres lezárása, az új alapok felhasználásával történő közvetlen külföldi befektetések és azok védelme, illetve az új befektetési politika támogatásának jelentőségét a pénzügyi válsággal szemben.
E célok elérése, illetve Afrika, a Karibi-medence és a csendes-óceáni régió országaival sikeresen megkötött gazdasági együttműködési egyezmények szintén szorosan kapcsolódnak a pénzügyi válságból való kilábaláshoz.
Azonban számos ügy marad a napirenden, melyek közül néhányat már említettek előttem. Hatékonyan használjuk az európai támogatásokat a nagy mértékű munkanélküliség leküzdésére? Mit tehet az Európai Unió a jelenlegi deficittel, a fizetőeszköz értékcsökkenésével és a magas inflációval szemben, amelyek közvetlen hatással vannak a kereskedelemre? Milyen kereskedelempolitikai eszközök állnak az Európai Unió rendelkezésére a pénzügyi válság és következményei kezelésére? Milyen intézkedéseket kell meghozni egy újabb, hasonló nagyságrendű válság kialakulásának elkerülése, illetve annak érdekében, hogy a kereskedelem tovább növekedjen? Milyen stratégiánk van az Indiához és Kínához hasonló országokkal szemben, amelyek a teljes pénzügyi rendszert változással fenyegetik? Kizárólag az Európa 2020 stratégiára számítok e kérdések megválaszolásában.
Yannick Jadot
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében.. - (FR) Elnök asszony, biztos úr, köszönöm, hogy a krízishez kapcsolódó protekcionizmus látomását megfelelő kontextusba helyezte. Véleményem szerint egy vita összefüggésében bölcs dolog rámutatni, hogy nem fog sor kerülni a protekcionizmus feléledéséhez kötődő világháborúra.
Nos, szeretném szinte megfordítani a kérdést. Számomra végső soron nem az a kérdés, hogy milyen befolyással van a gazdasági válság a kereskedelemre, hanem sokkal inkább az, hogy milyen hatása van a kereskedelemnek, pontosabban a 20 éve gyakorolt kereskedelempolitikának a ma tapasztalható válságra.
Bizonyos szempontból az élelmiszerválság, amelyben két és fél éve volt részünk, a pénzügyi válság előtt érkezett, és valójában a világ agrárpiacainak válsága volt. Hasonlóképpen hallhatjuk, hogy a Kínával való kereskedelmi liberalizáció jó dolog. Úgy gondolom, hogy hacsak nem egyesítjük a szociális, valutaügyi, adópolitikai és természetesen környezetvédelmi ügyeket, egy bizonyos ponton Kínának nem csupán viszonylagos előnye, hanem abszolút előnye lesz Európával szemben.
Ebből következik, hogy valamennyi nemzeti vitában - mint a belga vita kulcsszereplője, ezt ön is tudja - valamennyi politikai párt kezdi megérteni, hogy a globalizált világban lehetetlen a szociális dömping, a környezetvédelmi dömping, a valutadömping és a fiskális dömping fenntartása.
Hasonlóképpen érdemes elgondolkodnunk azon, hogy a berlini fal leomlása után valamennyi európai által várt stratégia, miszerint "a kereskedelem meghozza a társadalmi demokráciát”, nem működik, mint ahogy azt Kína példájából is láthatjuk.
Biztos úr, ön a lisszaboni stratégiát, innovációt, a környezetbarát gazdaságot említette, bár tudja, hogy ez az európai stratégia jelenleg sikertelen. Sőt, ha nem vezetjük be széles körben a lisszaboni stratégiát a Globális Európa stratégia előtt, elgondolkodhatunk azon, milyen ipari szektorok maradnak fenn egyáltalán Európában. Hol marad az Európa-szerte meghozott ipari döntések, mezőgazdasági döntések, gazdasági döntések, illetve természetesen a szociális és környezetvédelmi döntések meghatározása, hogy megtudjuk, hogyan működik a kereskedelem a világ más részeivel? Amíg ezen döntéseket nem határozzuk meg, sikertelen stratégiát követünk.
Felteszek egy konkrétabb kérdést is: 2010. február 4-én tartották a WTO pénzügyi szolgáltatások kereskedelmi bizottságának találkozóját, amely főként a pénzügyi válság kihívásait és a pénzügyi szolgáltatások liberalizációját tárgyalta. Elmondaná nekünk, mi volt a tárgyalás kimenetele, illetve mi a véleménye ez ügyben, amennyiben követte az eseményt? <>
Jacek Wł osowicz
az ECR képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök asszony, a jelenlegi globális gazdaságban a legtöbb határ lehetővé teszi a munkaerő, a tőke és a szolgáltatások hatékonyabb áramlását. Ez természetesen a jobb életszínvonal megteremtését célozza. Mindez rendben van így, amíg a legtöbb ország pozitív kereskedelmi mérleget és GDP-növekedést ér el. A problémák akkor kezdődnek, amikor a gazdaság lelassul, a piaci részvények zuhannak, és problémák akadnak a munkanélküliséggel. A határok megnyitása a jobb életszínvonal megteremtése mellett kölcsönös függést hozott létre a különböző gazdaságok között. Ez az érem másik oldala. A jelenlegi helyzetben mindez tisztán megmutatkozik. Például a német gazdaság lelassulása negatív hatással van a lengyel gazdaságra, mivel Németország egyike Lengyelország legfontosabb exportpartnereinek. Szerencsére Lengyelország GDP-je lassú növekedést mutat, amely kivételes Európában, azonban aggasztó, hogy a munkanélküliség aránya hónapok óta növekszik. E példa világosan mutatja, hogy a kormányoknak nem kizárólag saját országaikban kell a gazdasági problémák megoldásain gondolkodniuk, hanem egyezségre kell jutniuk arról, hogyan tudnak együtt védelmi mechanizmusokat kiépíteni, amelyek a jövőben védelmet biztosítanak a hasonló helyzetekkel szemben.
Véleményem szerint a jelenlegi válság mindannyiunkat próbára tesz. Itt elsősorban az Európai Unióba tartozó országokra gondolok. Nem engedhetjük meg olyan helyzet kialakulását, amelyben egyes országok leplezni próbálják az állami intervencionizmust, míg a szabad verseny nevében mások nem alkalmazhatják az állami segítségnyújtást. Természetesen tisztában vagyok azzal, hogy egyes kormányok bizonyos értelemben választóik foglyai, de ha mindenki javára építjük az Európai Közösséget, világos szabályokat kell hoznunk és betartanunk. Erősségeinket is latba kell vetnünk: a fejlett technológiát és a humán tőkét. Csak így lesz hatékony az országaink közötti együttműködés további megerősítése, és mi, mint az Európai Unió állampolgárai, nagyobb bizalommal tudunk a jövőre gondolni, illetve remélhetjük, hogy (...).
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Joe Higgins
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, a világkapitalizmus legnagyobb krízisét éli a nagy gazdasági világválság óta. Mint ahogy korábban is, a munkásosztály és a szegények fizetik meg drágán, és szenvedik el ennek következményeit, mind Európában, mind a világ legszegényebb országaiban.
A Világbank kutatói azt jósolják, hogy csupán 2010-ben a válság 64 millió embert dönt szélsőséges szegénységbe, és a válság miatt már 2009-ben 30-50000 gyermek halt meg Afrikában alultápláltság következményeként. Ez a válság rendkívül negatív következményekkel járt a világkereskedelemben, de az ENSZ tavalyi pénzügyi csúcstalálkozójának következtetése, például az, hogy a dohai kereskedelmi kerekasztal lezárása a válasz minderre, alapvetően hibás. Az elismert nem kormányzati szervezet, a War on Want szerint ez további 7,5 millió dolgozót fenyegetne munkája elveszítésével, beleértve a legszegényebb országokat.
A világkapitalizmus e válságát rendkívüli mértékben súlyosbította a pénzügyi spekulánsok tevékenysége a világpiacokon. Nem elégedtek meg azzal, hogy a válságot kirobbantották, ezek a paraziták most ki akarják használni a válságot, hogy további milliárdokat söpörjenek be. Olvasta az Európai Bizottság a tegnapi Financial Times címlapját, amelyen ez áll: "Brókerek rekordtétje az euró ellen”? De mit tesz a Bizottság? Térdre esik a spekulánsok előtt, és azt követeli, hogy a válság által leginkább sújtott országok, mint például Görögország, kíméletlenül csökkentse a dolgozók bérét, a nyugdíjakat és a közszolgáltatásokat.
Mit gondolnak, mit hoznak e drákói megszorítások a kereskedelem számára Európában és világszerte? Ha a munkásosztály vásárlóképessége csökken a javak és szolgáltatások iránt, akkor csökken a javak és szolgáltatások iránti kereslet is, amely még több millió dolgozó állásának megszűnését jelenti. Ez konkrétan a Bizottság receptje. Ezért a tegnap felvonuló több tízezer görög munkásnak teljesen igaza van. A kapitalizmus csak még több szenvedést és válságot hozhat. Fel kell váltanunk a humánus szolidaritás rendszerével, amely a demokratikus szocializmus értékein alapul.
William  Dartmouth
az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök asszony, a híres befektető, Warren Buffet egyszer azt mondta: "Amikor levonul az ár, látható, hogy ki nem vett fürdőruhát”. Tavaly az Egyesült Királyság gazdasága 4,8%-kal szűkült. Olaszországé szintén. A német gazdaság 5%-kal szűkült, az EU kereskedelme pedig még nagyobb mértékben.
A harmadik kérdésre fogok kitérni, amely a következő: milyen stratégiát kíván követni a Bizottság annak előmozdítása érdekében, hogy az EU ipara versenyképesebbé váljon?
Azelőtt létezett a lisszaboni egyezmény, a lisszaboni stratégia, a lisszaboni stratégiában pedig az EU kitűzte, hogy, idézem, "a világ legversenyképesebb és legdinamikusabb tudásalapú gazdaságává váljon”. Nos, a versenyképes és dinamikus tudásalapú gazdaság egyik előfeltétele a rugalmas munkaerő megléte. Mit tett tehát az EU ennek megteremtése érdekében?
2008-ban bevezette a kölcsönzött munkavállalókról szóló irányelvet, ami hasonló volt ahhoz, mintha ragasztót öntött volna a munkaerőpiac legrugalmasabb részére. A kölcsönzött munkavállalókról szóló irányelv egy újabb helytelenül kigondolt, elhibázott uniós irányelv, és ismét aránytalanul és negatívan érintette az Egyesült Királyságot, amely az EU kölcsönzött munkavállalóinak egyharmadával rendelkezik. Egyébként szeretném hozzátenni, hogy a rugalmas munkaerő segítségével lehet kimozdítani az embereket a szegénységből.
Az EU sorozatos, rosszul átgondolt irányelvei a tagállamokban kialakuló versenyképes és dinamikus tudásalapú gazdaság útjában állnak.
Az EU gazdasági válsága megmutatja, hogy úgymond nem vett fürdőruhát.
Béla Glattfelder
(HU) Két kérdésről: a kereskedelmi deficitről és a CO2-kibocsátásról szeretnék beszélni. Az anyag nagyon helyesen szögezi le, hogy a gazdasági világválság kialakulásához nagyban hozzájárult az Európai Unió és az Egyesült Államok kereskedelmi deficitjének a növekedése. Az Európai Unió 2004-ről 2008-ra 75 milliárdról 243 milliárdra növelte a kereskedelmi deficitjét. 4 év alatt háromszorosára. Ez azt jelenti, hogy minden egyes európai polgár 2008-ban 500 euró értékkel többet fogyasztott, mint amennyit termelt. Ilyen kereskedelmi deficit, a termelést ilyen mértékben meghaladó fogyasztás nem tartható fenn. Intézkedések kellenek tehát ahhoz, hogy csökkentsük a kereskedelmi deficitet, mert ha ezt nem tesszük meg tudatosan, akkor a gazdaság törvényei spontán módon ezt ki fogják kényszeríteni. Ennek viszont a társadalmi, szociális költsége lényegesen magasabb. Példa erre az, ami most éppen Görögországban történik.
Ami az energiát illeti: nem csak a protekcionizmus, de az energiahordozók árának támogatása is torzítja a világkereskedelmet. Számos fejlődő országban támogatják az olaj felhasználását, a világpiaci árnál olcsóban jutnak hozzá, és költségvetési forrásokból támogatják a villamosenergia-felhasználást is. Mindeközben Európában a termelőknek adókat kell fizetniük, széndioxid-kvótát kell fizetniük akkor, ha energiát akarnak felhasználni a termeléshez. Koppenhágában nyilvánvalóvá vált: a fejlődők akadályozzák a klímavédelmi megállapodást, nem hajlandók a csökkentéssel járó szankciókat elfogadni. Intézkedések kellenek ennek kivédésére, mert ma már több közgazdász rámutat arra, hogy Kína számára nagyobb komparatív előnyt jelent az olcsó széndioxid-kibocsátás, mint az olcsó munkaerő. Ha nem csökkentjük az energiafelhasználást, akkor az a veszély fenyeget, hogy újra és újra...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
David Martin.
Elnök asszony, amint azt más felszólalók is említették, a pénzügyi válság teljes hatása most kezd világossá válni. Ha a Bizottságnak hiszünk, a kereskedelem 2009-ben 10%-ot esett. Ha az IMF-nek hiszünk, 2009-ben 12,3%-ot esett.
Az ILO véleménye szerint 2009-ben világszerte 212 millióan voltak munkanélküliek, amely 2007-hez képest 34 milliós növekedés.
A szubszaharai Afrikának 2008-ban a GDP 0,3%-a volt a költségvetési többlete, 2009-ben pedig a GDP 6,4%-a volt a költségvetési hiánya. Más szóval: a három milliárdos többletből 64 milliárdos hiány keletkezett, amely 67 milliárddal csökkentette a szubszaharai Afrika vásárlóerejét.
A világ valamennyi részét sújtotta a válság, de a harmadik világot, a fejlődő világot érte a legnagyobb csapás. Ezért az Oxfam ma felhívást indított, amelyet "Robin Hood-adó”-nak nevez.
Ez a Tobin-adó egy változata, amely a pénzügyi termékek, részvények, kötvények, nyersanyagok és valutatranzakciók spekulatív kereskedelmét adóztatta volna. A Robin Hood-adó csupán egy apró 0,05%-át jelenti a tranzakcióknak, de milliárdokat hozna a harmadik világbeli fejlesztési projekteknek.
A millenniumi fejlesztési célok 34 és 45 milliárd közötti összeget igényelnek, a bankok pedig egy billió dolláros mentőcsomagot kaptak. A bankoknak többet kell tenniük annál, hogy csupán visszafizetik a pénzt: jóvá kell tenniük a kárt, amit a tágabb értelemben vett társadalomban okoztak.
Ezért a Robin Hood-adó jó módszer lenne a szegénység elleni küzdelemben, illetve a bankok társadalmilag hasznos hozzájárulásának biztosításában.
Biztos úr, komolyan fontolóra venné az Oxfam javaslatát, amely a jelek szerint a brit miniszterelnök támogatását is élvezi, és mögé állna, mint európai kereskedelmi biztos?
Olle Schmidt
(SV) Elnök asszony, kontinensünk gazdag. Az EU-nak hangsúlyos felelősséget kell vállalnia a szabad és tisztességes kereskedelem fenntartásában. A pénzügyi válság globális gazdasági recessziót váltott ki, amely 2009-ben 10%-kal szorította vissza a kereskedelmet, amint azt megállapították, olyannyira, hogy a kereskedelem jelenleg a 2005-ös szintnek megfelelő. A fejlődő országok pedig különösen sebezhetőek, amikor exportjuk esik, és nehezen kapnak banki finanszírozást. Az AKCS-országok számára például az árukereskedelem kereskedelmük 50%-át teszi ki. Ezek az országok ezért különösen érzékenyek a válságokra. A növekedés 1%-os esése 20 millió ember elszegényedését okozza.
Ez esetben az EU-nak mint a világ egyik leggazdagabb részének felelősséget kell vállalnia, és biztosítania kell, hogy a pénzügyi válság nem kényszerít még több embert szegénységbe és kirekesztettségbe. Az EU-nak dolgoznia kell azon, hogy lehetővé tegye a legszegényebb országok számára a magasabb szintű, hatékony segítségnyújtást és szükség szerint az adósságcsökkentést. Ezen kontextusban, barátaim, úgy gondolom, hogy az önök országai közül sokan többet tehetnének annak érdekében, hogy a hazájuk nyújtotta segítség nagyobb, jobb és hatékonyabb legyen. Nem kell mindig az EU-ra hagyatkoznunk; néhány dolgot tehetünk hazánkban is.
A legfontosabb prioritás az EU számára az, hogy a dohai kerekasztalt lezárja, és az uniós agrárpolitikát egész egyszerűen leselejtezze. Ésszerűtlen, hogy a gazdag EU verseny útján kiszorítsa a szegény afrikai farmokat. Egy új szabadkereskedelmi egyezmény lenne a legjobb módja annak, hogy a világ kilábaljon a pénzügyi válságból, és a protekcionizmust megakadályozzuk.
Az EU képes a világkereskedelem liberalizációjának élenjárójaként fellépni, és fel is kell lépnie. A globalizáció és a nemzetközi kereskedelem alapvetően pozitív. A protekcionizmus rossz, és mindig is rossz volt. Akik úgy gondolják önök közül, hogy a protekcionizmus valamilyen módon oktatja és segíti a világot, tanuljanak a történelemből.
Janusz Wojciechowski
(PL) Elnök asszony, az egyik terület, ahol a válság elleni harc módszereit meg kell találnunk, a mezőgazdasági termékek kereskedelme. Az elmúlt években a Kereskedelmi Világszervezet nyomása alatt számos önkéntes megszorítást vezettünk be a mezőgazdasági termékek előállításában és kivitelében az Európai Unióban. Kiviteleztünk például egy hatalmas cukorpiaci reformot, amely az európai cukortermelést harmadával csökkentette, és sok cukorfinomítót bezáratott. Számos gazdaság felhagyott a cukorrépa-termesztéssel, nőtt a munkanélküliség, és mindez nem ért el szociális vagy gazdasági eredményt. Ez ajándék volt a nagy cukorkonszernek számára, amelyek kivitték gyáraikat Európából, ma pedig tőlük importálunk cukrot.
Úgy gondolom, hogy a válság ideje alatt erős védelmet kellene biztosítanunk gazdaságunk és termelőink számára. Most nem a protekcionizmusról beszélek, hanem az egyenlő esély politikájáról, amely jelenleg nem terjed ki termelőinkre. Több magas követelményrendszer van hatályban az Európai Unióban, például a mezőgazdaságban léteznek állatjóléti követelmények. E követelmények érvényesítése helyes, de ugyanezen követelményeket kell azoknál is alkalmaznunk, akik az Európai Unióba exportálják termékeiket. Ha például betiltjuk a ketreces csirketartást, ezzel egyidejűleg ne importáljunk tojásokat olyan országokból, ahol e módszert alkalmazzák. Hasonlóképpen kell eljárnunk számos más ügyben is. Egy egyszerű szabályt kell betartanunk - ugyanazok a követelmények exportőreink, mint saját termelőink számára, mivel enélkül, a gazdasági válságtól eltekintve (...).
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Jaroslav Paška
(SK) Az amerikai pénzügyi szektor által kiváltott pénzügyi válság rendkívül gyorsan olyan gazdasági válsággá nőtte ki magát, amely a gazdasági élet valamennyi területét közvetlenül érintette. Az elkerülhetetlen következmények voltak a fogyasztói vásárlóerő gyors csökkenése, a termelés esése, a magasabb munkanélküliség, az alacsonyabb adóbevétel és a kevesebb pénz az államháztartás finanszírozására.
Mivel a termelés világszerte esett, természetesen a kereskedelmi forgalomban lévő áruk értéke is szükségszerűen csökkent a termelés visszaesésével. Ha ezért most megkérdezzük, hogyan érjünk el stabilitást vagy növekedést a globális kereskedelem volumenében, hölgyeim és uraim, ez csak hatékony, a gazdasági összeomlást megakadályozó intézkedésekkel, a gazdaságot stabilizáló intézkedésekkel és a gazdasági növekedés fokozatos beindításával lehetséges.
A jelenlegi gazdasági rendszer annyira összefonódó és globalizált, hogy véleményem szerint értelmetlen illúzió lenne korlátozott, mesterséges intervenciókra hagyatkozni, amelyek bizonyos szektorokat céloznak, és nem termelnek hozzáadott értéket.
Iliana Ivanova
(BG) Hölgyeim és uraim, a válság elkerülhetetlenül a globális kereskedelmi volumen jelentős csökkenéséhez vezetett. Ezt a termelés és a befektetés visszaesése, illetve a korlátozott növekedési lehetőségek is tükrözik. Ugyanakkor a nemzeti kormányok erősen hajlanak arra, hogy korlátokat léptessenek életbe hazai termelési kapacitásuk védelme érdekében.
2009-ben megfigyelhettük a nemzeti védelem különböző formáinak riasztó növekedését, amelyeket mind egyes európai uniós tagállamokban, mind az új fejlődő országokban alkalmaztak. Ez a protekcionizmus a további terhek és korlátozások bevezetése révén meghiúsítja az európai gazdaság gerincét alkotó kis- és középvállalkozások nemzetközi piacokhoz való hozzáférését.
Annak érdekében, hogy áthidaljuk e problémákat, és támogassuk a vállalkozásokat és a kereskedelmet, véleményem szerint Európának mindenekfelett erős belső piacra van szüksége. Ezt akkor lehet elérni, ha az európai gazdaság megfelelően versenyképes, innovatív, és magas minőségi követelményeken alapul. Amint az Európai Bizottság is megjegyezte, a már megtett előrelépés ellenére tovább kell folytatnunk erőfeszítéseinket az oktatási rendszerek kapacitásainak növelésében, amely hozzájárul az innovatív, dinamikus, tudásalapú társadalomhoz.
Véleményem szerint az Európai Unió stabil közfinanszírozása, amely garantálja a nemzeti gazdaságok és az európai valuta fenntarthatóságát, fontos előfeltétele a kereskedelmi egyenlőtlenségek áthidalásának. Az euró stabilitása rendkívül lényeges kereskedelmi partnereink bizalma szempontjából. A kereskedelem és a befektetés élénkítésének további eszköze a szükséges strukturális reformok időben történő bevezetése, amelyek az új, stabil növekedés megalapozását célozzák.
Végül, de jelentőségét tekintve nem utolsósorban, úgy gondolom, hogy a belső piacot erősítené az euróövezet körültekintő és gyors kiterjesztése, amely az európai államok gazdasági integrációját eredményezné, és az európai gazdaságot még befolyásosabbá tenné nemzetközi partnereivel szemben.
Enrique Guerrero Salom.
(ES) Elnök asszony, amint azt a 2009-es adatok mutatják, és ahogy már elhangzott, a 2008 elején jelentkező pénzügyi válság lényegesen csökkentette a kereskedelem számadatait.
Mindenesetre úgy tűnik, hogy sikerült elkerülnünk a protekcionizmus komoly kísértését, amely az 1930-as évek válsága alatt jellemző volt, és úgy tűnik, hogy az új korlátozó intézkedések irányzata a múlt év végén megszűnt. Ezt a potenciálisan kereskedelemkorlátozó intézkedésekről szóló, a tavalyi év végén elfogadott ötödik bizottsági jelentés is mutatja.
Ettől függetlenül számos ország fogadott el korlátozó intézkedéseket, olyan különböző gazdasági helyzetű országok, mint az Egyesült Államok, Kína, Argentína, Oroszország és Indonézia, de több fejlődő ország is. Ez utóbbiaknak, a fejlődő országoknak van szükségük a termékeiket fogadó, nyitott piacokra.
Ezért tehát felszólítom De Gucht urat mint fejlesztési biztost, hogy a szélesebb és szabadabb világkereskedelem irányába haladjon, illetve afelé, hogy az Európai Unió vegye át a vezetést a protekcionista korlátozások csökkentésében a fejlett országok között, és nagyobb elkötelezettséggel vegye figyelembe a fejlesztést a kereskedelmi tárgyalások során.
Georgios Papastamkos
(EL) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, a világkereskedelem visszaesése véleményem szerint jóval túllépett a recesszió határain. Kutatások kimutatták, hogy a kereskedelem banki finanszírozásának hiányát nagyrészt a kereskedelem lassulása eredményezi.
Két kérdést szeretnék feltenni: először is, mi történt a multilaterális kereskedelmi finanszírozás nemzetközi kötelezettségvállalásaival? Másodszor pedig: milyen eredményeket hozott európai szinten a rugalmasabb finanszírozási keretrendszer a vállalkozások finanszírozáshoz való hozzáférésének elősegítésében?
Ami a világkereskedelem kérdését illeti, szeretnék rámutatni arra, hogy a Kereskedelmi Világszervezet szabályai, rendje és kötelezettségvállalásai nagymértékben megakadályozták a korlátozó kereskedelmi intézkedéseket, ugyanakkor biztosították a rugalmasságot a gazdasági fellendülést célzó intézkedések elfogadásához.
Azonban felszólítjuk a Bizottságot, hogy kísérje nagy figyelemmel a kereskedelmi partnereink által elfogadott intézkedéseket és azok hatását az európai exportra, beleértve a jelentős uniós kereskedelmi partnerek által alkalmazott "vásárolj hazait” politikát. Ugyanakkor nem szabad figyelmen kívül hagyni bizonyos feltörekvő gazdaságok dinamikus exportnövekedését sem.
Jelen esetben szeretném külön kiemelni az európai termékek világpiaci versenyképességének ügyét, amely a gazdasági válság előtt is és attól függetlenül létezett.
Végül pedig úgy gondolom, hogy többek között arra van szükségünk, hogy kölcsönösséget érjünk el kereskedelmi partnereinkkel a piachoz való hozzáférés területén, visszaállítsuk a tisztességes verseny feltételeit a nemzetközi piacokon, és biztosítsuk, hogy az importtermékek ugyanazon szabályok alá essenek, mint az EU-ban termelt javak.
Laima Liucija Andrikienė
Elnök asszony, (nem hallható) máris nagyon nehéz helyzetbe került a globális recesszió és világszerte számos termék iránti kereslet csökkenése miatt. A protekcionizmus azonban még inkább ártalmas a nemzetközi kereskedelemre és közvetlenül az EU érdekeire nézve.
Oroszország az egyik nemzetközi kereskedelmi szereplő, amely további, kontraproduktív kereskedelmi korlátokat vezetett be. A pénzügyi válság kezdete óta Oroszország számos, úgynevezett "ideiglenes” válságkezelő vámot vezetett be számos importcikkre, többek között a hús- és tejtermékekre, bútorokra és néhány acéltermékre is. Egy másik emlékezetes példa a gyógyszerekre kiszabott ideiglenes vámtarifa, amelyet Oroszország az uniós exportőrökkel szemben vezetett be.
Ami még inkább riasztó, hogy 2010. január 1-jén vámunió jött létre Oroszország, Fehéroroszország és Kazahsztán között. Ennek következtében az EU termékskálájának összesen 30%-ára megnövelt vámtarifa vonatkozik. A fő probléma természetesen az, hogy Oroszország Fehéroroszországhoz és Kazahsztánhoz hasonlóan nem tagja a WTO-nak, azaz nem kötik a WTO-nak az egyoldalú importtarifák növelését és egyéb kereskedelemkorlátozó intézkedéseket korlátozó szabályai. Mivel Oroszország nem tagja a WTO-nak, nem áll rendelkezésünkre vitarendezési mechanizmus.
Biztos úr, két kérdésem van önhöz. Hogyan értékeli a Bizottság az Oroszországgal való uniós kereskedelem jelenlegi problémáit, illetve van-e konkrét stratégiánk arra, hogyan közelítsünk Oroszország WTO-tagságának kérdéséhez?
Daniel Caspary
(DE) Elnök asszony, hölgyeim és uraim, számos alkalommal hallottuk, hogy a világkereskedelem nagymértékben visszaesett az elmúlt három hónap során, a Kereskedelmi Világszervezet számos tagjának sikeres törekvései ellenére, amelyek a nyitott piacok lehetőség szerinti fenntartását célozták. Szintén hálás vagyok azért, hogy az Európai Unió rendkívül hatékony szerepet játszott e tekintetben, és alig vezetett be protekcionista intézkedést.
Hazámban létezik egy mondás, miszerint a támadás a legjobb védekezés. Szeretném folytatni, amiről Andrikienë asszony beszélt Oroszország bizonyos intézkedéseivel kapcsolatban. Fel kell tennünk a kérdést: milyen hatékony eszközök állnak rendelkezésünkre azon kereskedelmi partnereinkkel szemben, akik nem tartották be a G20 megállapodásait, akik protekcionista intézkedéseket vezettek be, bezárták a piacokat, és még inkább elősegítették a világgazdasági teljesítmény visszaesését?
Nem volna-e szükség a Globális Európa stratégia cselekvő alkalmazására és pontjainak erélyes betartatására? Vajon nem jött-e el a megfelelő pillanat, hogy érdekeinket cselekvő módon érvényesítsük ahelyett, hogy csupán elejét vegyük a protekcionizmusnak? Egy lehetséges új kezdeményezésre gondolok, amely lehetővé teszi, hogy a WTO-n belül végre előre lépjünk. Úgy gondolom, hogy gyorsan meg kell tennünk a szabadkereskedelmi egyezmények logikus lépését. Dél-Koreával már elértünk eredményt. Azonban mi a helyzet Indiával, Kanadával, Kolumbiával és Peruval? Vajon nem küldenénk-e pozitív jelzést, ha most előre tudnánk lépni e szabadkereskedelmi egyezmények ügyében?
Több európai parlamenti képviselőtársam említette a fejlődő országokat. Vajon nem ez az ideális alkalom, hogy előrelépést tegyünk végre a gazdasági partnerségi megállapodásokban, hogy a fejlődő országok és az afrikai, karib-tengeri és csendes-óceáni térség (AKCS) országai jobban beilleszkedjenek a világkereskedelembe, és hogy hatékony intézkedéseket hozzanak a gazdasági növekedés és a szegénység leküzdése érdekében? Az utóbbi évtizedekben világossá vált, hogy a világkereskedelemben részt vevő országok érték el a legmagasabb szintű növekedést. Várakozással tekintek válasza elé, De Gucht úr.
Theodoros Skylakakis
(EL) Elnök asszony, az első megjegyzésem, hogy a gyorsan feltörekvő országokkal való kereskedelmi kapcsolataink nem statikusak. Amikor például teljesen különböző a növekedési arány az Európai Unió és Kína között, a nem tarifális korlátok velünk szemben való alkalmazása - amelynek kisebb jelentőséget tulajdonítottunk, amikor a kínai gazdaság kisebb volt - egyre rosszabb következményekkel jár számunkra, miközben Kína viszonylagos jelentősége növekszik, sajátunk pedig csökken.
Ugyanakkor miközben viszonylagos méretünk csökken, tárgyalóerőnk szintén csökken. Ezért itt a lehetőség számunkra az EU politikájának alkalmazására és az exportunkra vonatkozó korlátozások hatékony csökkentésére a gyorsan feltörekvő gazdaságokban, illetve a szociális és környezetvédelmi dömping korlátozására. Az idő ellenünk dolgozik, a válság következtében még inkább, mint előtte.
Második megjegyzésem, hogy miközben a viszonyok változnak, a transzatlanti kereskedelmi kapcsolatok, illetve a működőképesebb amerikai piac előmozdításának jelentősége növekszik, hiszen ez utóbbi élénkíti a transzatlanti kereskedelmet, és az Atlanti-óceán mindkét felén nagyobb tárgyalóerőt biztosít.
Itt szintén adódik egy lehetőség, mivel időre lesz szükség a transzatlanti piac felépítésére, amely összetett folyamat. Hogyan értékeli az Egyesült Államok e kapcsolatok jelentőségét? Sajnos nem biztató jel, hogy Obama elnök nem fog részt venni a közelgő madridi csúcstalálkozón.
Kérdésem az, hogy a Bizottság szükségét érzi-e sürgős intézkedésnek, amíg még rendelkezünk kellő tárgyalóerővel.
Tokia Saïfi
(FR) Elnök asszony, az a gazdasági és pénzügyi vihar, amelyet nemrég megéltünk, nagy károkat okozott. Gazdaságaink nem találják az irányt, és még ma is küzdünk, hogy visszabillenjen az egyensúly a határozott, feltörekvő erőkkel szemben.
Eljött az idő, biztos úr, hogy az ön vezetésével ambiciózus és ésszerű európai kereskedelempolitikát folytassunk, amely szabadkozás nélkül saját kereskedelmi érdekei megvédését tartja szem előtt, és a piacok kölcsönös nyitottságán és versenyelőnyeink kiaknázásán alapul.
Az Európai Uniónak először is meg kell találnia a megfelelő középutat a szélsőséges szabadkereskedelem és a protekcionizmus között. Véleményem szerint e harmadik utat a tisztességes kereskedelem keretrendszerének létrehozása testesíti meg. Az Európai Uniót bizonyos értékek vértezik fel: a szellemi tulajdon védelmének tiszteletben tartása, a tisztességesség a befektetések területén, a piaci hozzáférés, a fellépés a nem tarifális korlátokkal szemben, valamint a szociális és környezetvédelmi normák tiszteletben tartása. Következtetésképpen kötelessége biztosítani, hogy ezen értékeket alapvetőnek fogadja el India és Kína, e feltörekvő országok, amelyek nem csupán ügyfeleink és versenytársaink, hanem partnereink is.
A kiegyensúlyozott kereskedelem megteremtésének igényén kívül önnek, biztos úr, segítenie kell az európai vállalatok versenyképességének fellendítését. Miként lehetséges ez? Az innováció, a kutatás és fejlesztésbe való befektetés, és a versenyképes klaszterek nemzetközi befolyása valószínűleg néhány olyan tényező, amely kisegít minket a válságból.
Emellett az innovatív vállalatokra - különösen a kis-és középvállalkozásokra -, illetve a környezetbarát technológiákra és szolgáltatásokra kell összpontosítanunk intézkedéseinket úgy, hogy megszüntetjük túlzott adminisztratív és adóterheiket.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Krisztina Morvai
(HU) Nem kerülhető meg az alapkérdés, hogy jó-e a globális szabadkereskedelem, a WTO által vezényelt jelenlegi rendszer az embereknek, avagy esetleg el kellene gondolkodni egy új rendező elvnek, amelyet nem neveznék feltétlenül protekcionizmusnak, inkább gazdasági önrendelkezésnek. Javasolnám, hogy három területen vizsgáljuk meg pontosan, hogy mit is jelent ez a két különböző rendező elv. Mit jelent a jelenlegi formájában és mértékében a globális világkereskedelem az európai munkahelyteremtés és -megtartás szempontjából, különösen, hogyha az európai országok kiskereskedőire, kisvállalkozóira, családi vállalkozóira, kisgazdáira gondolunk, akik elvesznek és elveszítik a lehetőségeiket a jelenlegi globális, liberalizált világkereskedelem miatt? Ha a szolidaritásra gondolunk: jó-e a szegény, fejlődő országok szempontjából az, hogy a saját mezőgazdaság, saját ipar fejlesztése helyett meg kell nyitniuk a piacaikat? Jó-e a környezetvédelem szempontjából, hogy ilyen távolságokra kell szállítani?
Én azt javasolnám, hogy kezdő lépésként legalább a mezőgazdaság és az élelmiszer vonatkozásában gondolkodjunk el alaposan azon, hogy bevezessük az élelmiszer-önrendelkezés elvét, ami azt jelenti, hogy a közösségeknek, az országoknak joguk van eldönteni azt, hogy mit kívánnak termelni, hogyan kívánják azt megtermelni, hogyan kívánják értékesíteni. A fogyasztóknak pedig joguk van a jó minőségű, egészséges, tápláló élelmiszerre, amiről tudjuk, hogy nem az ezer kilométerekről szállított élelmiszer, hanem a helyben megtermelt, helyben feldolgozott és helyben értékesített élelmiszer
Rareş -Lucian Niculescu
(RO) Biztos úr, szeretnék gratulálni új kinevezéséhez. Esetleg tudna részletekkel szolgálni a gazdasági válság hatásáról a világkereskedelemre a mezőgazdasági termékek tekintetében? Andrikienë asszony már említette az Orosz Föderáció esetét, amely bejelentette, hogy kész 2015-ig betiltani a baromfihúsimportot, mivel nemzeti termelésből fedezi szükségleteit.
Feltételezve, hogy a versenyképesebb agrárrendszer kialakítása a nyílt világkereskedelmi környezetben az új mezőgazdasági biztos Barroso elnök által kijelölt feladata, kihasználom a biztos jelenlétét az ülésteremben, hogy megkérdezzem, hogyan látja a mezőgazdaságért felelős kollégájával való együttműködését a dohai kerekasztal részeként lezárt tárgyalások tekintetében.
Seán Kelly
Elnök asszony, először is szeretném kijelenteni, hogy gratulálnunk kell a Bizottságnak, amiért nemrég elutasította a WHO javaslatát, miszerint be kellene tiltanunk a vámmentes szeszes italok és szeszek árusítását. Ha a javaslat elfogadásra került volna, ez az európai gazdaságnak 2 milliárd eurójába került volna, és uniószerte több száz munkahelybe. Ez a javaslat nem a WHO tudományos eredményein alapult, inkább a morális kioktatás volt a célja, és a Bizottság szerencsére elutasította.
A második pont, amelyre ki szeretnék térni: elsősorban a bankok felelősek több manapság tapasztalt kárért, de mi történt? Egy új elmélet született, mely szerint a bankok túlságosan nagyok a bukáshoz. Úgy gondolom, hogy nem túlságosan nagyok a bukáshoz, hanem inkább túl nagy a mellényük. Ez látható az erkölcstelen mértékű banki fizetéseken is, amelyeket néhányan felvesznek, és a nevetséges bónuszokon, amelyeket szintén megkapnak. Egy bankárnak sem kellene többet keresnie, mint országa miniszterelnökének, és azon kell dolgoznunk...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Czesł aw Adam Siekierski
(PL) Elnök asszony, a nemzetközi kereskedelem a pénzügyi szektorral együtt a világgazdaság azon területe, amely a válság következtében a legtöbb veszteséget szenvedte el. Becslések szerint a világkereskedelem forgalma tavaly körülbelül 10%-ot esett a válság következtében. Emellett a több ország által a recesszió elleni alapvető eszközként alkalmazott protekcionizmus politikája hátrányosan érinti a kereskedelmet. A globális gazdaságban a szabadkereskedelem előnyeinek nem kellene magyarázatra szorulniuk. Bizton mondhatjuk, hogy a szabadpiaci országok virágzása a 20. század második felében nagyrészt a szabadkereskedelem gyümölcse volt, amely ezen időszakban dinamikusan fejlődött. A világgazdaság visszaesése, a munkanélküliség emelkedése különösen a fejlődő országokban, illetve ezzel a szegénység és szociális kirekesztés növekedése - ezen ártalmas irányzat megállítható a dinamikus kereskedelem visszaállításával a tisztességes és igazságos (...).
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Michael Theurer
(DE) Elnök asszony, biztos úr, először is szeretnék önnek gratulálni biztosi kinevezéséhez. Örömmel látunk ilyen előrelátó és sikeres politikust és ismert liberálist a Bizottságban. Önnek minden meggyőző erejére szüksége lesz, hogy új lendületet adjon az EU nemzetközi kereskedelempolitikájának. Harcolnunk kell a protekcionista irányzatok ellen. A történelem világosan mutatja, hogy azok az országok, amelyek részei voltak a világkereskedelemnek, nagyobb növekedést értek el, mint amelyek nem voltak részei.
Emellett új világrenddel kell szembenéznünk. Néhány szereplő, például Kína, állami kapitalista rendszerrel rendelkezik, de lehetséges, hogy a mieinktől eltérő módszereket alkalmaz a világkereskedelem küzdőterén. Ezért felszólítom a Bizottságot, hogy dolgozzon ki új világkereskedelmi stratégiát. Egyértelmű, hogy előre kell lépnünk a dohai kerekasztallal, mivel a multilaterális megközelítés a helyes. Azonban minden erőfeszítésünkre szükségünk lesz a Kínával kapcsolatos előrelépéshez.
Daniel Caspary
(DE) Elnök asszony, szeretném azt a témát folytatni, amelyet két korábbi felszólaló említett. De Gucht úr, szerencsére ön a Transzatlanti Gazdasági Tanács (CET) felelőse is. Rendkívül hálás lennék, ha napirendje legfontosabb pontjai közé kerülne a CET az általunk említett valamennyi probléma megoldása céljából.
Még mindig az a helyzet, hogy Európa és az Egyesült Államok teszik ki a globális gazdasági teljesítmény 60%-át. Ha a transzatlanti piacon csupán a kereskedelmi korlátok töredékét eltávolítanánk, sokkal többet tehetnénk polgárainkért, és természetesen a munkavállalóinkért, mint amit sok más, jóval nagyobb erőfeszítést igénylő intézkedésünk elért az utóbbi öt év során. Nagyon hálás lennék, ha figyelmét a CET-nek szentelné.
Karel De Gucht
a Bizottság tagja. - Elnök asszony, ha egyenlő arányban próbálnék válaszolni valamennyi feltett kérdésre, és valamennyi felvetett ügyben, úgy gondolom, hogy legalább fél órára lenne szükségem. Ha jól értem, csupán két vagy három perc áll rendelkezésemre.
Miután ezt leszögeztem, hadd kezdjem egy általános megjegyzéssel. Valóban nem hiszem, hogy a protekcionizmus a megoldás. Nem számít, hisz-e benne valaki vagy sem, ha visszatekint a történelemre, a nemzetközi kereskedelemnek köszönhető, hogy országaink felvirágoztak.
Másodszor, Európa gazdasága transzformatív, ami azt jelenti, hogy importálnunk kell, hogy exportálhassunk. Az a gondolat, hogy exportálhatunk import nélkül, teljesen hamis és ellentmond a tényeknek.
Tehát szilárd meggyőződésem, hogy szabadkereskedelmi egyezményekre van szükségünk legnagyobb gazdasági partnereinkkel, hogy sikerre kell vinnünk a dohai kerekasztalt, és tovább kell liberalizálnunk a nemzetközi kereskedelmet. Azonban ez nem azt jelenti, hogy nem kell figyelembe vennünk azt a tényt, hogy e nemzetközi kereskedelemnek tisztességesnek kell lennie, illetve hogy jogunk van érdekeink megvédéséhez. A Bizottság bizonyosan így fog tenni szükség esetén, és használni fogjuk a rendelkezésünkre álló kereskedelemvédelmi eszközöket a számunkra tisztességtelen kereskedelmi torzításokkal szemben.
Néhány egészen konkrét kérdést is felvetettek a felszólalók, például Jadot úr a WTO február 4-i üléséről és annak eredményéről. Az ülés fő üzenete az volt, hogy a szolgáltatások kereskedelméről szóló általános egyezmény szabályai nem akadályozzák az országok jogait a hatékony pénzügyi szabályozás biztosítása tekintetében. Ennek oka az, hogy a GATS-egyezmény rendkívül széles hatókörrel rendelkezik pénzügyi prudenciális intézkedések tekintetében, így e pénzügyi szabályozás, akár nemzeti, akár európai szinten, bizonyosan nem mond ellent a GATS szabályainak.
Ezzel a most tapasztalt válság eredetéhez értem. Remélhetőleg már túl vagyunk a nehezén. Határozott meggyőződésem, hogy a válság nagy hatással volt a kereskedelemre, de e válság a pénzügyi egyenlőtlenségekben gyökerezik, amely pénzügyi intézmények teljességgel hibás döntéseinek eredménye. A pénzügyi válság nem Európából származik, Európába és a világ többi részébe az Egyesült Államokból érkezett.
Egyetértek azzal, hogy a néhány évvel ezelőtti élelmiszerválság, amely - tegyük hozzá - még mindig nem oldódott meg teljesen, hozzájárult a nagy mértékű egyenlőtlenségekhez, különösen a fejlődő országok esetében. Sokat elmondhatunk a fejlődő országokról, a jó kormányzásról és így tovább, de a fejlődő országok bizonyosan nem hibáztathatók a pénzügyi válság elindításával. Ez nyilvánvaló, és ezen országokat különösen sújtotta a válság, tehát ezt is megfelelőképpen figyelembe kell vennünk.
Volt még néhány kérdésfelvetés, legutóbb Caspary úr és Jadot úr részéről is, miszerint mit fogunk tenni a CET-tel és a Kínával szembeni stratégiai kezdeményezéssel.
Személyes véleményem az, hogy az egyetlen jó válasz Kína gazdasági fejlődésére - amelyet egyébként nem fogunk megállítani -, az egyetlen jó válasz tehát, hogy mi magunk megerősödünk. Úgy vélem, hogy ez az egyetlen jó válasz.
Ha megvizsgáljuk ezt a kereskedelmi deficit szempontjából, igaz, hogy Kínával a kereskedelmi deficit jelentősen megnőtt, de ha az Ázsiával való globális kereskedelmi deficitet nézzük, az nem növekedett ilyen mértékben. Ázsián belül pedig Kína a többi ázsiai ország rendkívül erős versenytársa.
Tehát a teendőnk, hogy mi magunk is megerősödjünk. Úgy gondolom, hogy a transzatlanti piac elérése például az egyik legjobb válasz, amit adhatunk.
Van egy új, a Parlament kérésére készített jelentésünk, amely azt mutatja, hogy ha 50%-kal tudnánk csökkenteni a nem tarifális korlátokat Európa és az Egyesült Államok között, ennek hatása sokkal nagyobb lenne, mint a dohai kerekasztalnak. Ezen tovább kell dolgoznunk, bár hozzá kell tennem, hogy egyáltalán nem könnyű.
Ami a dohai kerekasztalt illeti, szilárd meggyőződésem, hogy meg kell próbálnunk lezárni, mivel sok jelentős pontja van, többek közt az, hogy a meglévő vámok nem emelkedhetnek, illetve lezárhatnánk azokat. Másodszor, a dohai kerekasztalon belül létezik egy erős fejlesztési megközelítés, feltéve természetesen, ha fenntarthatjuk a jelenlegi helyzetet, és ezt kell kitűznie célul az Európai Bizottságnak.
David Martin feltett egy kérdést a Robin Hood-adóval kapcsolatban. Először is meg kell mondanom, hogy a Robin Hood név sokkal jobban tetszik, mint a Tobin. Ettől eltekintve viszont attól tartok, hogy a Robin Hood-adó ugyanazokkal a problémákkal szembesül, mint a Tobin-adó, miszerint csak globális szinten valósítható meg. Arról sem szabad megfeledkezni, hogy ennek még globális szintű bevezetése is rendkívül költséges megvalósítási mechanizmus felállítását jelentené. Barroso elnök monda azt a Tobin-adóról, hogy készek vagyunk támogatni, amennyiben mindenki más is, és természetesen ez a dolog hátulütője.
Egy utolsó szó - többek között Higgins úr felvetése - a spekulációról és következményeiről, illetve Görögország ügyéről.
Ez a vita nem Görögországról szól, tehát nem mennék bele részletesen, azonban őszintén úgy gondolom, hogy részben Görögország is hibás ebben. Ami nem létezhet a globális gazdaságban, és ami nem létezhet az Európai Unióban sem, az a morális kockázat. Az Európai Unió tagsága néhány kötelezettséggel is jár. Tehát a tagállamoknak, amelyek nehéz helyzetbe kerülnek - és lehetőség szerint minden bizonnyal készek vagyunk támogatást és segítséget nyújtani számukra -, tudomásul kell venniük, hogy be kell tartaniuk a szabályokat, és ha betartják a szabályokat, akkor valószínűleg nem kerülnek abba a nehéz helyzetbe, amelybe most kerültek.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
Edit Herczog
írásban. - (HU) A világkereskedelem zsugorodása különösen Közép-Kelet-Európa országait sújtotta, mivel a kereslet csökkenése összpontosult azokra a termékekre (autó, szórakoztató elektronika, stb), amelyeknek jelentős szerepe volt a kivitelben. Ugyanakkor ezeket az országokat a hitelválság is erőteljesen érintette. Ahhoz, hogy ezek az országok ki tudjanak lábalni a kettős szorítás okozta nehézségekből és az ebből eredő társadalmi problémákból (pl.növekvő munkanélküliség), igen nagy jelentősége volna a kivitel élénkítésének. E téren különösen az exportőrök finanszírozása tűnik jelentős akadálynak, mivel a fizetési határidők kitolódtak, a hitelek megdrágultak és nehezen érhetők el, valamint romlottak a hitelbiztosítás feltételei is. Emiatt a szóbanforgó országokra, ezen belül különösen az EU tagországokra célzott programokat kellene kidolgozni, amelyek segíthetnék az említett nehézségek leküzdését.
Andreas Mölzer
. írásban. - (DE) Az 1990-es évek kiszervezési irányzata a tőke és a szaktudás külföldre áramlását eredményezte a világgazdaságban. Az, hogy munkahelyeket teremtettek és teremtenek olyan országokban, ahol alacsonyak a bérek, azt eredményezte, hogy Közép- és Nyugat-Európában is estek az átlagbérek, ami viszont a fogyasztás visszaesését okozta. Ennek következménye, hogy az európai vállalatok már nem javak előállításából termelik profitjuk nagy részét, amely üzletük alapja. Eredményüket pénzügyi tranzakciók és spekuláció útján próbálják javítani. Ezen a ponton kell kezdenünk. Be kell vezetnünk egy kvótát arra vonatkozólag, hogy milyen mértékű rendes részvénytőkét fektethet egy vállalat részvényekbe, és mekkora tartalékot helyezhet el pénzügyi csomagokban harmadik országokban. Másodszor, szabályozásra van szükség azon vállalatok számára, amelyek kárt szenvedtek a válság következtében. Harmadszor, a gazdaságnak nemcsak friss tőkére van szüksége a bankok számára, amelyek többek közt a válság fő kiváltói voltak, hanem főképpen a pénzügyi transzferek új szabályozására, a hitelcsomagok eladására vonatkozóan szigorú iránymutatásra, illetve független felügyeleti testületre az új és virágzó kereskedelmi üzletágban, amely magába foglalja a short-ügyletekhez hasonló, betiltandó területeket.
Artur Zasada
. írásban. - (PL) Ha Moreira úr most ismertetett előrejelzése helyes, akkor a világkereskedelem várható visszaesése a második világháború óta a legnagyobb lesz. Szükségtelen hozzátenni, hogy mind az Európai Unió tagállamai, mind a közösséghez nem tartozó országok intézkedéseket hoznak a versenyképesség növelésére és a válság hatásának leküzdésére. A Centre of Economic Policy Research által végzett kutatás szerint a G20-csoport első, a válságnak szentelt találkozója óta 425 jogszabályi kezdeményezés lépett életbe a válság hatásának ellensúlyozására. Néhány ország protekcionista gyakorlathoz fordult, míg mások a kereskedelem liberalizációjával próbálkoztak. Annak a ténynek a tükrében, hogy a gazdaság összekapcsolódó hajók rendszere, az Európai Bizottság nyomon követi-e az Európai Unió és a világ többi részén hozott jogszabályi kezdeményezéseket? Az Európai Bizottság a válságkezelő intézkedések során figyelembe veszi-e ezeket? Mivel a protekcionista és liberalizációs intézkedések összeadódnak, elő fog állni a helyzet, amelyben azok kölcsönösen kioltják egymást, és hatástalanok lesznek a világkereskedelemre.
