Fortolkning af forretningsordenen
Formanden
Jeg har i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 162, stk. 4, modtaget en indsigelse fra V-gruppen mod den fortolkning af bestemmelserne vedrørende dechargeproceduren, som i går blev forelagt Parlamentet.
Jeg vil derfor gerne gøre opmærksom på følgende: Afstemningen om fortolkningen vil finde sted i afstemningstiden i dag, det vil sige til middag, sådan som det i øvrigt allerede tidligere er blevet meddelt.
Der kan naturligvis ikke indledes forhandlinger om dette spørgsmål på nuværende tidspunkt.
Forretningsordenens artikel 162 er fuldstændig klar. Afstemningen finder sted om et øjeblik, altså til middag. Jeg vil dog forinden give ordet til fru Theato, formand for Budgetkontroludvalget, som har bedt om ordet.

Theato
Fru formand, jeg vil gerne bede Dem om også at lade udtalelsen fra Den Juridiske Tjeneste, som siger en hel del om dette punkt, tilgå grupperne og medlemmerne. Jeg ved ikke, om alle medlemmer nu har modtaget denne udtalelse. Den blev i går også forelagt for Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet.

Formanden
Dette er ikke muligt, fru Theato, da det er Udvalget for Forretningsordenen, der har fortolket bestemmelserne. Det er denne fortolkning, der gøres indsigelse imod, og Parlamentet er tilstrækkelig selvstændigt og fornuftigt til at kunne træffe en helt uafhængig afgørelse. Dette vil ske om et øjeblik, til middag.

Godkendelse af protokollen
Formanden
Protokollen fra mødet i går er omdelt.
Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt.

Janssen van Raay
Fru formand, den 12. januar 1999 er hr. Wijsenbeek og undertegnede blevet indkaldt til at møde op i Domstolen i Luxembourg kl. 9.30 som led i en præjudiciel behandling af et spørgsmål i henhold til artikel 177, der er stillet af distriktsdomstolen i Rotterdam. Vi bliver således nødt til at vælge. Vi rejser fra Strasbourg til Luxembourg, før solen står op. Vi når sandsynligvis ikke afstemningerne. Vi har således valget mellem at tage til Luxembourg eller blive her til afstemningerne. Hvem afgør det? Det er det spørgsmål, som jeg i går stillede til forretningsordenen. Mine advokater siger, at i henhold til forretningsordenens artikel 2 er det Wijsenbeek og undertegnede, der træffer beslutningen. Hvis vores tilstedeværelse er af afgørende betydning ved afstemningen, bliver vi nødt til med blødende hjerte at skrive til Domstolen, at vi ikke kan være til stede. Hvis vi siger, det er lige meget, vi opfylder vores parlamentariske pligter for Unionens borgere og den frie bevægelighed for personer bedre ved at tage til Luxembourg, så er vi sandsynligvis ikke til stede ved afstemningerne. Det afgør vi, det siger vores advokater. Nej, siger Præsidiet, i henhold til artikel 5 træffer vi beslutning for Dem. Vi beslutter, at De altid skal være til stede ved afstemningerne. Det beklager vi over for Domstolen, men i modsat fald får De en bøde for ikke at deltage i afstemningerne, der udgør halvdelen af dagpengene, hvorved det implicit afgøres, at halvdelen af dagpengene er indtægt - tænk på tilfældet lord Bruce, retsovervejelse 21 - så den kan beskattes af de nationale skattemyndigheder. Jeg har, fru formand, i går på gangen lovet hr. Gil-Robles, at der i denne uge vil blive stillet en forkortet udgave af udtalelsen på fransk og engelsk til rådighed for generalsekretæren. Den vil jeg med glæde overgive Dem i denne uge.

Wijsenbeek
Fru formand, jeg henviser til, at Domstolen har indkaldt undertegnede til at møde i Wijsenbeekstraffesagen tirsdag den 12. januar 1999. Jeg påpeger, at vi allerede tidligere har behandlet denne sag i Retsudvalget, som De også er medlem af, fru formand, og at det her drejer sig om personers frie bevægelighed. Det drejer sig om fortolkningen af artikel 7 og 8, som Parlamentet har ført proces om, men på grund af manglende kompetence blev sagen afvist. Ved hjælp af min advokat, cand. jur. J.L. Janssen van Raay, der i dette tilfælde også er min kollega, har vi derfor selv anlagt sag, fordi vi som medlemmer af Parlamentet, men også som almindelige borgere er ofre for den manglende gennemførelse af artikel 7 og 8. Jeg anmoder Dem derfor, fru formand, om både som institution, men også som procesførende, selvom sagen ikke kunne behandles, at give os fuld støtte og medvirken og ikke at gå ud fra, at alle medlemmer til enhver tid skal være til stede, fordi det er en fejlagtig fortolkning af reglerne, således som hr. Janssen van Raay har forklaret.

Pex
Fru formand, jeg vil gerne fremsætte en bemærkning til protokollen, fordi der i går er lavet en fejl af formandskabet, der kan få alvorlige følger for forholdet mellem Parlamentet og Rådet. Det drejer sig om Rådets fælles holdning om forslaget til afgørelse om »europæiske kulturhovedstæder« 2005-2019. Fristen udløber i dag. Formandskabet har anmodet om og fået udsættelse af Rådet. Det er uklart, hvorfor og hvornår udsættelsen træder i kraft. Det skyldes, at meddelelsen af modtagelsen af den fælles holdning ikke blev givet i går. De kan rette op på dette ved at give meddelelsen i dag. Så gælder udsættelsen til 15. januar. Inden den 15. januar skal der ske noget. Kulturudvalget besluttede i går aftes enstemmigt at forelægge intentionserklæringen om forkastelse af den fælles holdning for plenarforsamlingen. Hvis vi ikke reagerer, ville vi opnå nøjagtigt det modsatte, nemlig at den fælles holdning uden videre blev vedtaget. Jeg anmoder Dem derfor indtrængende om at afgive meddelelsen i dag og for det andet henvise til, at dette er en følge af den procedure, der følges ved modtagne dokumenter, nemlig at formanden nævner, at der er modtaget dokumenter og henviser så til bilaget, der senere findes ved protokollen. Vi nikker pænt ja og kan ikke kontrollere, om der virkelig sker det, der er aftalt. Det kan jeg således først afgøre officielt en dag senere. Det fører til den mærkelige situation, at tjenesterne i går efter plenarmødet og inden udvalgsmødet over for mig tilkendegav, at meddelelsen var givet, og efter udvalgsmødet sagde, at meddelelsen ikke var givet. Denne form for misforståelser er noget rod.

Formanden
Absolut, hr. Pex. Vi er opmærksomme på situationen, og jeg kan forsikre Dem om, at denne meddelelse vil blive givet i dag.

Miller
Fru formand, jeg vil gerne henvise til protokollen fra i går aftes og det indlæg, som den nyvalgte skotske kollega her i Parlamentet kom med. I sit indlæg nævnte han udelukkende og ustandseligt Skotland. Fru formand, kunne De ikke gøre den nye kollega opmærksom på, at dette er et Europa-Parlament, og at han, hvis han ønsker at fortsætte med sine snævre nationalistiske synspunkter, måske burde have været valgt til det skotske parlament?

Fabre-Aubrespy
Fru formand, jeg vil gerne nævne et punkt på side 22 i protokollen. Som De husker, blev jeg efter afvisningen af den anmodning om fornyet udvalgsbehandling, som jeg fremsatte i overensstemmelse med artikel 129, forledt til at intervenere med henblik på at påvise konsekvenserne af Parlamentets afvisning, og formanden gav mig ret i, at en fornyet udvalgsbehandling kunne finde sted, at betænkningen kunne henvises til fornyet udvalgsbehandling. Dette er ikke nævnt. Jeg ønsker det ikke nævnt blot for at vise, at jeg havde ret, men jeg mener, at det bør nævnes, da der er risiko for, at spørgsmålet vil blive rejst igen i fremtiden.

Formanden
Hr. Fabre-Aubrespy, når vi ikke har nævnt det, er det, fordi det drejer sig om forretningsordenen, og vi derfor ikke fandt det nødvendigt.

García Arias
Fru formand, jeg har en forespørgsel vedrørende spørgetiden. Fru formand, når kommissærerne giver møde, og vi ved, hvem der kommer til spørgetiden, retter vi spørgsmål til bestemte kommissærer. Men i dette tilfælde har EuropaKommissionen besluttet, at nogle spørgsmål, der var rettet til hr. Van Miert, fordi de vedrørte konkurrencepolitikken, besvares af hr. Papoutsis, som ikke vil være til stede under spørgetiden på dette møde.
Fru formand, jeg ønsker at indgive en protest til Parlamentets Præsidium, for når medlemmerne stiller spørgsmål til bestemte kommissærer, er det, fordi vi ved, at det er dem, der har ansvaret for bestemte anliggender.
Jeg ved - eller jeg kan forestille mig - at spørgsmålene ikke længere kan ændres, men Præsidiet burde udnytte sine beføjelser til at kontrollere disse anliggender.
(Protokollen godkendtes)

Plooij-van Gorsel
Fru formand, De ved, at vi alle er tvunget til at bivuakere en uge i Strasbourg om måneden, og så er vi ofte forhindret i at følge nyhederne hjemmefra. Nu er det ikke så slemt endda, fordi vi har tv på værelset med kanaler på alle mulige sprog. Vi har således også en nederlandsk kanal på vores fjernsyn her i Strasbourg, men hver eneste uge, når jeg ankommer, er der lukket for denne kanal. Det kræver flere telefonsamtaler for at få den nederlandske kanal til at virke. Vil tjenesterne være så venlige at sørge for, at også den nederlandske kanal virker, når vi møder om mandagen?

Formanden
Jeg har fået at vide, at disse problemer vil blive løst med flytningen til de nye lokaler, men det er rigtigt, at det er en skam, at vi ikke kan se den nederlandske fjernsynskanal.

Afgørelse om uopsættelig forhandling
Colino Salamanca
Fru formand, jeg vil på Landbrugsudvalgets vegne bede Parlamentet om at vedtage anmodningen om uopsættelig forhandling i forbindelse med programmet for levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation i henhold til den beslutning, som Parlamentet selv vedtog den 19. november. Leveringen af landbrugsprodukter til visse regioner i Den Russiske Føderation og visse grupper, især arbejdsløse, syge og ældre, er presserende. Derfor beder Landbrugsudvalget Parlamentet om at vedtage anmodningen om uopsættelighed.

Formanden
Er der nogen, der ønsker at modsætte sig denne anmodning?
Det er ikke tilfældet. Jeg sætter straks anmodningen under afstemning.
(Uopsættelig forhandling vedtoges)

Decharge for 1996
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0502/98) af Elles for Budgetkontroludvalget om decharge til Kommissionen for gennemførelsen af De Europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 1996.

Müller
Fru formand, jeg vil gerne under henvisning til Forretningsordenens artikel 129 anmode om, at betænkningen af hr. Elles henvises til fornyet behandling i udvalget. Derfor beder jeg Dem om at kalde kollegerne tilbage endnu en gang, så de kan deltage i denne afstemning. Jeg tror, at begrundelserne er tilstrækkeligt kendt. Jeg vil ikke trække sagen yderligere i langdrag. Tak.

Formanden
Vi stemmer ganske vist meget snart, men først når vi har hørt en taler for og en taler imod, sådan som forretningsordenen kræver det.

Fabre-Aubrespy
Fru formand, jeg kan kun tilslutte mig fru Müllers anmodning. Denne anmodning blev begrundet meget kort, og jeg skal gøre det lige så kort og blot sige, at jeg i går fremlagde grundene til, at denne henvisning til fornyet udvalgsbehandling er nødvendig. Jeg er derfor for en sådan henvisning.

Dankert
Fru formand, i marts formulerede vi betingelserne for at give Kommissionen decharge. Kommissionen har i høj grad opfyldt disse krav. Det betyder, at der i øjeblikket ikke er noget i vejen for at gøre det, som vi i marts pressede på for at få gjort, nemlig at give decharge.
(Parlamentet forkastede anmodningen om fornyet udvalgsbehandling)

Formanden
Vi går videre med forhandlingen om hr. Elles' betænkning.

Elles
Fru formand, jeg tager ordet for at fremlægge min endelige betænkning om decharge for regnskabsåret 1996. I sidste uge stemte et snævert flertal i Budgetkontroludvalget for at give decharge i en afstemning på tværs af partifarver. Ikke desto mindre er denne betænkning selv meget kritisk over for Kommissionens forvaltning af budgettet. Vi må nu afgøre, om denne kritik fortjener, at hele Parlamentet nægter decharge for gennemførelsen af dette budget.
Der er stadig tre konkrete grunde til bekymring tilbage på trods af budgetkommissær Erkki Liikanens tapre bestræbelser på at udfylde det hul, som den usynlige kommissær for finanskontrol, fru Gradin, har efterladt.
For det første er der den klart opfattede manglende demokratiske kontrol i forbindelse med bedrageribekæmpelsen. Dette Parlament vedtog i oktober i al mulig god tro Bösch-betænkningen, der opstillede en klar struktur for et kontor til bekæmpelse af svig - OLAF. Til trods for kommissionsformandens store ord tidligere på måneden i Bruxelles, da han bebudede en uafhængig institution til bekæmpelse af bedrageri, imødekommer dette forslag ikke Parlamentets krav. Mange frygter, at det vil gøre bedrageribekæmpelsen mere snarere end mindre vanskelig, idet det sætter retten til at foretage undersøgelser på eget initiativ som led i intern kontrol ud af kraft.
For det andet er der den klart opfattede manglende konsekvens og forsvarlige økonomiske forvaltning i forbindelse med de eksterne politikker. Oplysninger, som Parlamentet for nylig har fået i hænde af en modig tjenestemand i Kommissionen, har bekræftet mange af vores værste anelser, hvad angår flere programmer. Kommissionens håndtering af disse spørgsmål har kun gjort ondt værre. Ikke kun har eksempler fundet under dechargeproceduren vist, at der er grund til bekymring for, at der forekommer uregelmæssigheder, uden at de enkelte kommissærer føler sig foranlediget til personligt at påtage sig ansvaret for deres handlinger, men Kommissionen har tillige nægtet at stille visse dokumenter til rådighed for Parlamentet. Den mest himmelråbende mangel på respekt for Parlamentet viste sig i forbindelse med ECHO-sagen, hvor den tekst, Parlamentet fik udleveret, var så stærkt censureret, at den var totalt ulæselig.
Og sidst men absolut ikke mindst er der de klart opfattede manglende effektive foranstaltninger til forbedring af den administrative og budgetmæssige forvaltning. Ikke blot har en række højtprofilerede sager i forbindelse med ansættelse af personale, der for nylig er blevet kendt, og som involverede en række medlemmer af Kommissionen, skadet Kommissionens troværdighed alvorligt, men også vidnesbyrd afgivet til vores udvalg for nogle få dage siden har afsløret størrelsesordenen af misbruget i forbindelse med ansættelse af højt placerede tjenestemænd i Kommissionen, hvor jeg er bange for, at det stadig synes at være vigtigere, hvem man kender, end hvad man kender til. Som bevidnet udsætter den uforholdsmæssige magt i relation til ansættelse og ressourceallokering den administrative struktur for potentiel politisk indblanding i alle forvaltningsspørgsmål, hvortil der ikke findes nogen parallel i medlemsstaternes offentlige administrationer. Disse faktorer kan kort skitseres i opfattelsen, at svagheder i ledelsesorganisationen uundgåeligt har ført til operationelle forvridninger, når der var tale om at gennemføre politikkerne.
Det kan ikke undre nogen, at moralen hos Kommissionens personale befinder sig på et så lavt niveau. For egentlig har man ikke gjort sig nok tanker siden 1995 om, hvordan Kommissionen bør drives. Velkvalificerede og hårdtarbejdende tjenestemænd er i mange tilfælde blevet bedt om at gøre for meget med for lidt. Den hemmelighedsfulde måde, hvorpå der bliver ansat folk i højtstående stillinger, har ikke hjulpet meget på det. Disse problemer må løses snarest muligt.
Udvalgets konklusioner er udarbejdet med det formål at etablere et arbejdsprogram for Kommissionen for de næste 12 måneder, der kan sikre en betydelig ændring og modernisering af Kommissionen inden 1. januar 2000. Forslagene omfatter en revision af vedtægten; en rapport om screeningen af Kommissionens tjenestegrene, således at Parlamentet kan bedømme Kommissionens personalebehov, for at den skal kunne varetage sine opgaver på en effektiv måde; og sidst men ikke mindst en adfærdskodeks for udnævnelse af højt placerede tjenestemænd. Er det acceptabelt, at visse stillinger forbliver ubesatte, undertiden i årevis, mens der ventes på det passende kabinetsmedlem? Er det passende, at visse kabinetter udser sig en række lukrative opgaver i begyndelsen af Kommissionens embedsperiode? Det mener jeg ikke, at det er, og det bør der gøres noget ved snarest muligt.
Dette arbejdsprogram blev vedtaget med stort flertal i udvalget. Det er dybt foruroligende, at der hersker en følelse uden for Kommissionen af, at enhver adfærd accepteres uden frygt for reprimander.
Der var uenighed om to væsentlige aspekter. For det første fastholder nogle, at denne dechargebetænkning indeholder megen kritik, der går ud over regnskabsåret 1996, og de ønsker derfor blot at behandle afgørelsen om decharge som en teknisk sag uden politiske overtoner. Men konkrete beviser i relation til regnskabsåret 1996, der er fundet inden for mange politiske områder, afsløres fortsat af kolleger i deres beretninger til udvalget og i journalistiske efterforskninger i flere aviser. Men alligevel er der nogen, der vender det blinde øje til, idet de øjensynligt ikke ønsker at tage de fremlagte beviser i betragtning.
For det andet er der den fejlagtige påstand, der er fremsat om, at afgørelsen om decharge er det samme som at afskedige Kommissionen, nemlig et mistillidsvotum. Men dette er meget illustrerende for den manipulation, som mange her i Parlamentet har været udsat for, hvor de måske har fået for mange råd udefra frem for at se på de konkrete bestemmelser i traktaten.
Denne dechargeprocedure er noget helt andet end et mistillidsvotum, idet det er en regelmæssig årlig proces, der bør bedømmes ud fra de foreliggende kendsgerninger.
Et mistillidsvotum til Kommissionen er blevet foreslået af nogle få parlamentsmedlemmer, der ikke er til stede lige nu, men det er ikke en kurs, jeg vil støtte.
Hvordan kan det så være, at jeg ikke i udvalget stemte for at meddele decharge til Kommissionen? Jo, for ikke blot er de substantielle spørgsmål alvorlige nok til at begrunde dette, men derudover er det sådan, at Kommissionen er ude af stand til at påtage sig disse reformer selv. Mange af disse spørgsmål har været på bordet i årevis. Reformatorerne i Kommissionen har været ude af stand til at komme nogen vegne som følge af en lang række hævdvundne interesser. De vil ikke kunne klare det uden aktiv støtte fra Parlamentet.
Jeg vil derfor slutte af med en indtrængende anmodning på vegne af alle dem, der både inden og uden for Kommissionen ønsker at se moderniserede institutioner baseret på integritet, der er rede til at gennemføre euroen og hilser nye medlemmer østfra velkommen. At give decharge for regnskabsåret 1996 på dette tidspunkt ville kun kunne fortolkes som en hvidvaskning og et budskab om at fortsætte som før og således ignorere Parlamentets krav. Vi må nu handle ikke blot for vores institutioners levedygtighed på langt sigt men også for Parlamentets troværdighed. Vi må have modet til at påtage os vores ansvar baseret på kendsgerninger, som vi ligger inde med. Husk på, at når De alle stemmer i morgen, bør De tænke på dem, der stemte på Dem, og som ville være for et folkets Europa. Jeg beder indtrængende Parlamentet om ikke at give decharge for gennemførelsen af budgettet for 1996.
(Bifald)
Schwaiger
Fru formand, kære kolleger, et af de vigtigste kritikpunkter mod gennemførelsen af budgettet for 1996 er, at Kommissionen i dette år ikke har været i stand til med de betydelige budgetmidler, der var til rådighed, at gennemføre Den Europæiske Unions eksterne politikker effektivt. Hverken midlerne til Phare eller Tacis - programmerne for Central- og Østeuropa - eller dem til middelhavslandene har kunnet realiseres på en tilfredsstillende måde. Kun 15 % af genopbygningshjælpen til Bosnien - og det er mit eksempel - har kunnet anvendes. Hovedårsagen har været Kommissionens manglende evne til i rette tid at træffe de nødvendige managementforanstaltninger og den manglende evne til at anvende de eksisterende personaleressourcer effektivt eller forlange de nødvendige ressourcer.
I sammenligning med USA der var f.eks. til genopbygningshjælpen til Bosnien helt utilstrækkelige personaleressourcer. Den Europæiske Unions ineffektivt blev et begreb i Sarajevo. Hvis man alligevel vil give decharge for dette, som vedrører 1996 og ikke længere kan ændres for dette budgetår, er det de følgende kriterier, der må være afgørende. For det første en faktisk forbedring af organiseringen af Den Europæiske Unions handlingsstrukturer på stedet, for det andet en tilsvarende omfattende information om de foranstaltninger, der er truffet, så vi som parlament nøjagtigt kan se forbedringen og de svage punkter, der er tilbage.
Ganske vist er de personalemæssige ressourcer til genopbygningen af Bosnien blevet styrket væsentligt i tilknytning til min betænkning fra april 1998. Kommissionen bestræber sig på at forbedre tingene på stedet. Men det er endnu ikke klart, om den decentraliserede styring på stedet, som vi har krævet, giver mulighed for en målrettet projektstyring. Som Revisionsretten for nylig har konstateret, er det vanskeligt at se resultaterne. En stor del af de europæiske ngo'er, som Caritas og Evangelisches Hilfswerk, er udelukket fra Kommissionens genopbygningshjælp. Kommissionen leder for en stor dels vedkommende de penge, som Parlamentet har bevilget, videre til de amerikanske hjælpeorganisationer, hvilket umuliggør vores kontrolvirksomhed.
Samarbejdet med den generaldirektion, der er indsat i forbindelse med genopbygningen af Bosnien, kan forbedres. Trods gentagne opfordringer nægter kommissær Liikanen at give oplysninger om den forlangte forøgelse af personaleressourcerne. Han holder de nødvendige informationer tilbage over for Europa-Parlamentet eller giver undvigende svar.

Pronk
Fru formand, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har indgående beskæftiget sig med budgettet og har forsøgt særligt med hensyn til betalingerne fra de sociale fonde at foreslå forbedringer samt fra de andre sociale poster. Vi konstaterer, at der i den forløbne periode, særligt med hensyn til de sociale fonde, er tale om en gradvis forbedring. På den anden side er der opstået nogle problemer her ved årets udgang, fordi der ikke er tilstrækkelige midler til at betale afsluttede projekter. Det er et problem, som vi også vil støde på ved dette budget, fru formand. Det var altså det første punkt.
Jeg vil gerne takke ordføreren for den måde, som han har uddybet denne debat på. Tidligere var dechargen måske mere en formalitet. Indimellem fik jeg det indtryk, at den anden side af salen stadigvæk mere eller mindre betragter det som en formalitet, men det er i det mindste nu sådan, at vi fører en meget dybtgående og vigtig debat om en af de mest essentielle dele af Den Europæiske Union. Der er et punkt, fru formand, i den sociale del, som jeg endnu ikke kan kommentere, men som jeg alligevel vil sige noget om. Der er skrevet et brev til fru Aelvoet. Dette brev er via Internet og på anden måde tilgået alle i Parlamentet, der har ønsket det. I det brev er der også et kort afsnit om Leonardo Da Vinci. Det er et program, et uddannelsesprogram for erhvervsuddannelse, der hører under Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Vi har naturligvis ikke kunnet undersøge det. I Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har Leonardo Da Vinci i hvert fald ikke været på dagsordenen på den måde. Derfor anmoder jeg om, at dette undersøges nærmere. Det vil vi gøre i udvalget. Vi skal i første instans undersøge, om det faktisk var i 1996 eller i andre år. Vi må tage det alvorligt. Jeg kan ikke kommentere indholdet af betænkningen, men jeg tror, at det er alvorligt nok til, at vi undersøger dette nøje. Det er endnu en grund til at være enig med ordføreren i hans forsigtige holdning til dechargen.

Dankert
Fru formand, det forbavser mig, at en ordfører, der taler så indgående om Kommissionens integritet, lægger så lidt vægt på, at han ikke taler på vegne af Budgetkontroludvalget, fordi Budgetkontroludvalget, så vidt jeg ved, har stemt for decharge, omend med et meget lille flertal. Jeg finder reaktionerne i salen meget mærkelige, fordi vi godtager, at ordførere ikke taler som ordførere, men pludselig er fritaget fra deres ansvar, det er meget mærkeligt.
Fru formand, decharge eller ikke decharge, det er og bliver ikke desto mindre et ikke uinteressant spørgsmål. I marts i år udsatte vi dechargen. Vi lagde fem krav på bordet over for Kommissionen. Har Kommissionen nu gjort nok for at opfylde de fem krav? Det er faktisk det eneste spørgsmål, der er tilbage. Budgetkontroludvalget har strøget tre af de fem krav, fordi de i de forløbne måneder er opfyldt af Kommissionen. Særligt har kommissær Liikanen gjort en meget stor indsats på det punkt. Tilbage bliver der to punkter, to områder, og hr. Elles har i hvert fald behandlet et af dem meget udførligt. På det område er det absolut nødvendigt med fremskridt, men det er et område, der ligger så langt uden for de fem punkters rækkevide, at man ikke kan forvente, at Kommissionen på nogle få måneder kan løse hele personaleproblematikken i Kommissionen. Det er noget vrøvl, det kan ingen forlange af denne eller den næste Kommission. Der er nok at gøre, men Kommissionen har i vidt omfang løst en af de alvorligste skandaler, særligt ansættelsen af personale uden for Kommissionen, uden at dette i tilstrækkelig grad var angivet i budgettet. Det er der i det mindste opnået enighed om med Budgetudvalget, men der er stadigvæk nok at gøre. Fru formand, tilbage bliver især problemet om informationsforsyningen. Det er en kendsgerning, at under dechargeproceduren skal informationsforsyningen fra Kommissionen til Budgetkontroludvalget forbedres meget, hvis dechargen skal have nogen mening. Jeg tror, at vi på det punkt skal arbejde mod en interinstitutionel aftale for at kunne klare dechargen på en god måde. Men der er, endnu en gang, to problemer, som ikke kunne løses i den korte periode mellem udsættelsen af dechargen og i dag, som der skal arbejdes videre med i de kommende måneder, og jeg tror, med hensyn til personalet, i mange år.
I mellemtiden er der efter udsættelsen af dechargen i marts rodet godt op i andedammen. Aviser som Libération , Focus og Stern har offentliggjort flere større eller mindre skandaler eller ganske enkelt den dårlige forvaltning, Revisionsrettens særbetænkning om Phare, Tacis og atomsikkerheden. Der var faktisk grund til at inddrage flere andre forhold ved dechargen, men, fru formand, jeg tror generelt, at det er sager, der kræver en nærmere undersøgelse, og som er emner for dechargen for 1997, der snart begynder. Vi skal således ikke ændre vores betingelser for decharge under pres fra sensationspressen. Vi skal bedømme Kommissionen på grundlag af de betingelser, som vi i sin tid stillede. Hvis vi finder, at Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad har imødekommet vores ønsker, kan vi tage den politiske konsekvens og hjemsende Kommissionen, ikke ved endnu en gang at udsætte dechargen og ved ikke at give decharge og indgive et mistillidsvotum. Men ikke at give decharge er alt for let. Artikel 206 er helt klar på dette punkt. Traktatens artikel 206 siger, at man i den sidste ende skal give decharge. Man kan kun udsætte decharge, man kan ikke nægte decharge. Derfor er det eneste instrument, der bliver tilbage, et mistillidsvotum.
Fru formand, ikke desto mindre er den foreliggende beslutning yderst kritisk over for Kommissionen. Den Socialdemokratiske Gruppe har indgivet en lang række ændringsforslag for at finde en bedre balance mellem beslutningen om decharge og den foreliggende beslutnings tekst. Vi håber, at disse ændringsforslag vil blive vedtaget i de kommende dage, så den nødvendige balance kan genoprettes.

Theato
Fru formand, det er vores opgave som parlament at overvåge, hvordan Kommissionen administrerer de europæiske bidragsyderes penge. Ansvaret ligger alene hos os. Rådet giver os kun en anbefaling, men det er os, der skal afgøre, om vi kan give Kommissionen decharge for dens regnskab eller ej. For at kunne træffe denne beslutning må vi imidlertid have de nødvendige informationer til rådighed. Fordi dette ikke var tilfældet, måtte vi i marts udskyde dechargen, og vi kunne heller ikke træffe nogen afgørelse i september som annonceret. Heller ikke nu i december har vi modtaget alle de forlangte informationer, heller ikke selvom Kommissionen for nylig har givet os et dokument, som efter dens mening er tilstrækkeligt grundlag for at opnå decharge.
På den anden side måtte Parlamentet føle sig snydt f.eks. med de amputerede UCLAF-dokumenter om ECHO. Jeg spørger: Kan det virkelig være rigtigt, at den, som skal kontrolleres, bestemmer, på hvilke punkter og i hvilket omfang han vil kontrolleres? Det drejer sig endvidere om informationer til de kompetente justitsmyndigheder. I to beslutninger fra februar og marts opfordrede vi Kommissionen til straks at involvere de kompetente justitsmyndigheder i tilfælde af mistanke - og jeg understreger, i tilfælde af mistanke - om bedragerier. Så længe dette ikke er sikret, kan dechargen ikke gives, hed det i beslutningerne.
I punkt 7 siger betænkningen af Elles helt entydigt, at netop dette pålæg ikke er opfyldt fyldestgørende. Dette illustreres eksempelvis af ECHO-sagen, men også af Med-affæren. Den dag i dag ved vi ikke, om Kommissionen har overgivet alle dokumenterne til justitsmyndighederne. På denne måde sætter man troværdigheden af og tilliden til, at der skrides ind mod formodet bedrageri i egne rækker, på spil. Kommissionens reaktion på Bösch-betænkningen om at skabe en instans til bekæmpelse af bedrageri ligger i fortsættelse af denne linje. Kommissionens forslag af 2. december vil bevirke præcis det modsatte af det, der angiveligt skal opnås. De i forvejen sparsomme ressourcer og kompetencer opsplittes i stedet for at samles.
Når vi på torsdag skal stemme om Kommissionens decharge, kender De kendsgerningerne, som de er oplistet punkt for punkt i betænkningen af Elles. Enhver af os må så selv stå til ansvar for, om der under disse omstændigheder kan gives decharge. På baggrund af den viden, jeg har, og min gentagne vurdering af den, kan jeg ikke forsvare det.

Mulder
Fru formand, jeg vil gerne begynde med at lykønske hr. Elles. Jeg tror, at i den betænkning, som han har udarbejdet, har Parlamentet aldrig været så indstillet på vigtigheden af dechargen, og jeg mener, at det er en god ting. Jeg vil for det første stille følgende spørgsmål: Hvad nu, hvis der ikke gives decharge? Anser Kommissionen automatisk det for at være et mistillidsvotum, eller vil den ikke tage sig af det? Jeg mener, at det vigtigt for Parlamentet at vide dette.
For mig og også for min gruppe er det også vigtigt, hvad Kommissionen har gjort siden april i år, hvor der for første gang blev stillet betingelser for, på hvilke vikår der ville gives decharge. Det er min opfattelse, at Kommissionen har vist god vilje til at løse problemerne.Om det er tilstrækkeligt? Nej, det er klart ikke tilfældet. Flere punkter i den foreliggende beslutning er hårde. Jeg tror, at Kommissionen vil tage disse punkter meget alvorligt, fordi det i den sidste ende er Parlamentet, der afgør, om der skal gives decharge, og de frister, der nævnes i beslutningen, skal tages meget alvorligt.
For mig er fortolkningen af traktatens artikel 206 også et centralt punkt. Hvor langt kan Kommissionen gå med hensyn til at give Parlamentet informationer uden, at embedsmændenes personlige interesser skades? Jeg tror, det er nødvendigt, at der laves en aftale. Hr. Dankert har lige nævnt en interinstitutionel aftale - så alle i fremtiden er klar over, hvad de kan forvente.
Af de punkter, der findes i beslutningen, mener jeg, at de vigtigste sager drejer sig om de personlige interesser og for det andet den interne organisation i Kommissionen. Hvordan bliver embedsmændene forfremmet? Der er på dette område stor utilfredshed, og jeg mener, at dette problem skal løses så hurtigt som muligt.

Pasty
Fru formand, kære kolleger, når intensiteten af forhandlingen om decharge til Kommissionen for gennemførelsen af De Europæiske Fællesskabers almindelige budget for regnskabsåret 1996 igen i dag er så dramatisk og ophidset, er det, fordi grænserne for det acceptable er blevet overskredet. Denne forhandling drejer sig om mere end det tekniske aspekt og er blevet politisk i ordets skarpeste forstand.
De successive rapporter fra Revisionsretten, som siden 1994 har nægtet at afgive en generel positiv erklæring om, at de transaktioner, der ligger til grund for regnskabsårets betalinger, som helhed er lovlige og formelt rigtige, understreger blot den måde, hvorpå Kommissionen forvalter de aktionsbevillinger, den tildeles, hvad enten det drejer sig om de humanitære interventioner, programmerne Phare, Tacis og Meda eller genopbygningsprogrammerne for landene i det tidligere Jugoslavien. Disse bevillinger anvendes ikke alene forkert eller overføres til andre end de oprindelige formål, deres forvaltning er endvidere præget af en sådan uigennemsigtighed, at det har været muligt at foretage omfordelinger af midlerne til dobbelt skade for de mennesker, der skulle nyde godt af de pågældende programmer, og de europæiske skatteydere. Valget af beslutningstagere afslører hver dag nye kompromitteringer, der implicerer Kommissionens højeste autoriteter. Selv udnævnelserne af tjenestemænd påviser alvorlige uoverensstemmelser, der sætter spørgsmålstegn ved institutionens troværdighed. Den nærmest totale mangel på kommunikation og koordination mellem Kommissionens forskellige generaldirektorater og tjenestegrene gør forvaltningen endnu mere uigennemsigtig, forhindrer, at kontrolprocedurerne fungerer normalt, og giver forvaltningernes generelle uansvarlighed gode vilkår.
Alle disse forsømmelser er hensynsløst blevet lagt for dagen af Parlamentets undersøgelsesudvalg, både når det gælder den tragiske sag om BSE og bedrageriet i forbindelse med transit inden for Fællesskabets grænser. Kommissionen har imidlertid lukket døren med en affejende og nærmest hånende holdning over for kontrolorganerne og Parlamentet i stedet for at tage fat om problemet og gennemføre en drastisk reform af dens strukturer og procedurer og spille med åbne kort. Alle de aktuelle uoverensstemmelser er blevet afsløret af Parlamentet. Behøver jeg at minde om, at det alvorlige bedrageri, der fandt sted i forbindelse med forvaltningen af bevillinger til fremme af turismen, blev afsløret, da en af vores kolleger anlagde en sag ved kriminalretten i Belgien og således tvang Kommissionen til at fremlægge de dokumenter, den indtil da havde nægtet at stille til rådighed for Revisionsretten og Europa-Parlamentet? De tjenestemænd, der udviste samarbejdsvilje i forbindelse med undersøgelsen, straffes i dag på uretfærdig vis.
Som følge af de således afslørede kendsgerningers alvorlige karakter og Kommissionens åbenbare modvilje mod at samarbejde med Europa-Parlamentet er afvisningen af decharge et krav. I marts gav vi Kommissionen en udsættelse, idet vi udsatte afgørelsen om decharge for at give Kommissionen mulighed for at forbedre sig. Vi blev kun hørt med et halvt øre. I dag ville nogle af vores kolleger gerne give Kommissionen en betinget decharge. Men det har ingen mening og vidner om et gigantisk hykleri. Hvorfor skulle Kommissionen, hvis mandat udløber om mindre end et år, gøre alt det, den har tøvet med at gøre indtil nu, inden for de kommende tre måneder? Og hvilke muligheder ville vi have for at sanktionere den, hvis det endnu en gang viste sig, at den ikke fulgte vores henstillinger? Ville vi på det sidste møde i maj have det politiske mod til at vedtage et forslag om mistillidsvotum? De, der foreslår denne smutvej, giver i realiteten Kommissionen mulighed for at slippe for nogen form for politisk sanktion.
Efter forespørgsel fra formanden for Den Socialdemokratiske Gruppe har Udvalget for Forretningsordenen indtaget den holdning, at ethvert ændringsforslag, der fremlægges i plenum, og som går imod Budgetkontroludvalgets henstillinger om at give decharge, er uberettiget - en afstemning, der fandt sted under diskutable forhold,
mens en tidligere afstemning ikke havde givet denne decharge, idet der var stemmelighed. For så vidt angår hr. Dankert, tidligere formand for Europa-Parlamentet, har han den frækhed at sige, at vi ikke har ret til at afvise decharge, til trods for at der findes et fortilfælde. I 1984 afviste vi decharge, og vi afviste den endnu en gang som følge af hr. Wynns betænkning om EUF-decharge. Når der anvendes list for at få Parlamentet til at tie stille, er demokratiet i fare.
Kære kolleger, jeg er overbevist om, at I ikke falder i denne tarvelige fælde, at I vil vedkende jer jeres fulde politiske ansvar over for jeres vælgere, og at I derfor vil afvise decharge til Kommissionen for dens forvaltning af bevillingerne i regnskabsåret 1996. Kan I forestille jer, at man i et privatretligt selskab ville give et udøvende organ decharge for dets forvaltning, samtidig med at revisorerne ikke ønskede at attestere, at regnskabet gav et retvisende billede af selskabets økonomiske aktiviteter, sådan som det er tilfældet med Revisionsretten? Hvis vi giver decharge under sådanne omstændigheder, opfylder vi ikke de forpligtelser, vi er blevet pålagt i henhold til traktaterne, nemlig at beskytte skatteydernes interesser.
(Bifald)
Miranda
Fru formand, vi anser dechargeproceduren for en i høj grad politisk procedure, ikke kun en rent administrativ. Ej heller er det en procedure, der må gøres afhængig af kortsigtede interesser, hvor langt der er til næste valg, hvor længe Kommissionen har siddet, eller for den sags skyld et eventuelt forslag om mistillidsvotum.
Vi mener, at Europa-Parlamentet udelukkende bør påtage sig denne dechargeprocedure under hensyntagen til alle de beføjelser, som traktaten har tillagt det, og at det bør udøve disse med fasthed og på en ansvarlig måde. Derfor indskrænker det spørgsmål, som vi skal besvare, sig blot til, hvilken holdning vi bør indtage i lyset af de uregelmæssigheder og den svindel, der er blevet påvist, og Kommissionens utvetydige ansvar herfor og også på baggrund af dens forsømmelser især, hvad angår information til Parlamentet og medlemsstaternes retslige myndigheder.
Vi må endvidere spørge os selv, om Kommissionens svar er fyldestgørende, om de afspejler situationens alvor, og om de kan berolige os med hensyn til fremtiden. Vi mener, at svaret på alle tre spørgsmål utvetydigt er et nej, hvorfor Europa-Parlamentet, hvis det vælger at give decharge, således som situationen foreligger, ikke kun vil påtage sig det ansvar, der påhviler det, men også uundgåeligt vil fremstå som medansvarlig for handlinger, som det selv har fordømt.
Det ville i øvrigt også grundlæggende modsige det, som Budgetkontroludvalget i sidste uge trods alt endte med at vedtage. Derfor mener vi, at Europa-Parlamentet for øjeblikket og uden de ringeste garantier ikke kan give Kommissionen decharge.

Müller
Fru formand, mine kolleger, min gruppe er fast besluttet på ikke at give Kommissionen decharge. Spørgsmålet er ikke længere, om vi har nok indicier til det, nu lyder spørgsmålet: Hvilken politisk vurdering giver vi disse fakta, og hvad kan der findes flertal for? Nu, kære kolleger - jeg tænker også på dem, som sidder ved skærmen på deres kontorer - er Parlamentets time kommet. Vi må alle veje for og imod, men hvilken målestok anvender vi? Vi har alle forskellige loyaliteter at tage hensyn til, loyalitet over for enkelte kommissærer, over for ens parti eller over for ens regering.
Men har vi som europaparlamentarikere ret til at sætte personlige, partipolitiske eller nationale interesser over Europas interesser? Har vi ret til at skuffe Europas borgere, som nu forventer et tydeligt signal fra Parlamentet? Har vi ikke også et ansvar over for de mange fremragende medarbejdere i Kommissionen? Over deres kvalificerede virke har der lagt sig en skygge af udygtighed, bare fordi der er nogle, der ikke bliver stillet til regnskab.
Alt for ofte hører jeg i disse dage og især fra den meget påskønnede kollega, Pauline Green, at Europa vil blive styrtet ud i et kaos, hvis Kommissionen ikke får decharge. Ærligt talt giver jeg ikke meget for dramatiseringer i denne sag. Det forrykker kun fokus fra det væsentlige. Hvad er så det væsentlige i denne sag? Det er naturligvis den kontrolopgave, som traktaten pålægger Parlamentet. Europas borgere stoler på, at denne opgave bliver udført. Der hersker nu en gang ikke altid idel lykke institutionerne imellem, men det hjælper os ikke videre straks at tale om verdens undergang af den grund. Så små slag, manglende decharge er ikke nogen dødsdom, men et gult kort for dårlig opførsel. Men dette signal må vi sende, så offentligheden ved, at man kan stole på Parlamentet.
Her giver det heller ingen mening at sige, at vi ikke kan kritisere Kommissionen så voldsomt, når man ser på vores egne problemer. Vi skal naturligvis ikke sætte os selv på den høje hest, men nu drejer det sig altså om Kommissionens fejl. Dem kan vi ikke fjerne ved at se beskæmmet på os selv. Lad os bedømme Kommissionen suverænt, så vil vi også fremover måle os selv mere suverænt med samme målestok. Min gruppe vil i hvert fald ikke deltage i den organiserede ansvarsløshed. Derfor vil vi stemme imod dechargen.

Dell'Alba
Fru formand, kære kolleger, med ansvarsfølelse og bevidsthed om dets beføjelser vedtog EuropaParlamentet i marts med et stort flertal - og i overensstemmelse med bilag 5 i forretningsordenen, som var godt nok på det tidspunkt, og som uvist af hvilken grund lige pludselig er blevet meget dårligt - at udsætte dechargen.
Ordføreren, hr. Elles, havde belyst en række væsentlige og alvorlige problemer, og Europa-Parlamentet havde udført sin kontrolopgave på udmærket vis. Jeg tror, at Kommissionen, hr. Liikanen og de ansvarlige embedsmænd og kommissærer således godt er klare over det arbejde, de har gjort for at forsøge at imødekomme denne seriøse og bevidste stillingtagen fra vores Parlaments side; en stillingtagen, der er i overensstemmelse med traktaten.
I de sidste par uger har der dog været nogle, fru formand, som har ønsket at gøre denne vigtige og alvorlige opgave til en rent politisk sag. Vi har set nogle høje embedsmænd, der gjorde opmærksom på det ene og det andet, lægge vejen over Budgetkontroludvalget - om en måned er de måske ikke længere at finde i udvalget - og antallet af sager er blevet mangedoblet. Hvis man vil tage dette spørgsmål op og gøre det til en politisk sag, hvor de to institutioner har alt at tabe, så værsgo, det hele er gjort klar, og det er tilsyneladende det, man foreslår os at gøre. Det er ikke flertallet, der foreslår os dette, fru formand, men derimod et tværgående og temmelig mærkværdigt mindretal, som faktisk strækker sig fra det yderste højre til det andet yderpunkt i Parlamentet, og som omfatter en række grupper. Jeg ved ikke, om dette vil være til gavn for Europas interesser. Fru formand, jeg finder det yderst negativt, at man har gjort forvaltningen af dechargen til et politisk spørgsmål, som ubetinget var blevet Parlamentets holdning, hvis de andre havde vundet 14 mod 13 i udvalget, og hvis de i stedet tabte - sådan som det var tilfældet - så bliver det en uregelmæssig afstemning.
Jeg mener, at det er uansvarligt at have bragt os i denne situation. Enten skal man lade være med at udføre denne opgave, eller også skal man udføre den med bred enighed i Parlamentet, så budskabet ikke blot når frem til Kommissionen, men også til regeringerne og offentligheden. Der er 15 dage til indførelsen af den fælles valuta, og det er ikke tilfældigt, at vi går ind i et halvår med valg - jeg er helt overbevist om, at hr. Pasty ønsker at indlede sin valgkampagne. Hans gruppe har altid været imod den europæiske konstruktion. Så lad der bare være en valgkampagne mod Kommissionen, scenariet er stadig det samme.
Fru formand, jeg mener ikke, at det er nogen god måde at lede vores forhandlinger på. Vores forslag til afgørelse, som vi skal stemme om på torsdag, er stadig kritisk - sådan som det altid har været tilfældet - og stiller nogle krav til Kommissionen. I forslaget beder vi Kommissionen om at forbedre sin interne måde at fungere på, og jeg er overbevist om - eller rettere, jeg håber - at kommissær Liikanen i sit svar vil fortælle os, hvad han mener om nogle vigtige dele af det dokument, vi skal stemme om. Men lad os for Guds skyld ikke gøre denne afstemning til en rent politisk afstemning, sådan som man har forsøgt at gøre. Jeg vil gerne sige til nogle af medlemmerne af en af de mest aktive grupper her i Parlamentet, at så vidt jeg husker, står der i Bibelen, at den, som er uden synd, kan kaste den første sten.
Jeg tror, det er nødvendigt, at vi er lidt mere konsekvente i forhold til det, der er blevet gjort, og at vi er konsekvente med hensyn til ønsket om ikke at gøre denne opgave til et regnskab, der skal gøres op, og som ikke bør finde sted. De politiske og nationale valg er én ting, kære kolleger, og vores forhandling er noget andet!

Formanden
Hr. Pasty har i overensstemmelse med forretningsordenen bedt om ordet for en personlig bemærkning, så jeg giver ordet videre til ham.

Pasty
Fru formand, jeg kan ikke lade hr. Dell'Albas udtalelser gå upåagtet hen, når han siger, at min gruppe altid har været imod den europæiske konstruktion. Det er helt forkert. Når man som jeg gør opmærksom på en europæisk institutions manglende opfyldelse af institutionens forpligtelser over for de europæiske borgere og skatteydere, mener jeg ikke, at man handler mod den europæiske konstruktion, men derimod for den europæiske konstruktion, da den europæiske konstruktion kun kan gøre fremskridt, hvis der er tilstrækkelig tillid til de europæiske institutioner, Kommissionen, naturligvis, men også Parlamentet. Parlamentet skal vedkende sig det ansvar, det har fået pålagt i henhold til traktaterne, og det skal vide at benytte sig af det!

Fabre-Aubrespy
Fru formand, flertallet i Budgetkontroludvalget henstiller således til, at vi giver decharge til Kommissionen for regnskabsåret 1996, sådan som det også gjorde det i 1994 og 1995. Dette til trods for, at Revisionsretten har afvist at give en positiv erklæring om, at regnskabet er formelt rigtigt. Vi befinder os derfor i en situation, hvor man, til trods for at regnskabet anses for at være mangelfuldt, er parat til at give decharge, og man gør det med list - ved at sige, at det ikke er muligt at indgive ændringsforslag, ved at sige, at forretningsordenen har forrang frem for traktaten - med list.
Jeg er for en afvisning af decharge af de samme grunde som dem, bl.a. hr. Elles og hr. Pasty allerede har fremført. At afvise decharge har ikke noget at gøre med, at man ønsker at ramme en bestemt kommissær. Det har ikke noget at gøre med, at man ønsker at ramme kommissærerne som personer. Det har noget at gøre med, at man giver sin mening til kende om et system, der styres af en filosofi, i henhold til hvilken der skal bruges flere penge for ikke at bremse den europæiske konstruktion, et system, i hvilket kritik af en institution som Kommissionen er det samme som at bremse Europa, mens det naturligvis handler om at skubbe det fremad.
Der har aldrig tidligere været så mange uregelmæssigheder, så mange skandaler i Kommissionen. Aldrig tidligere har så mange tjenestemænd anonymt gjort opmærksom på det, de hører, og det, de ser, over for parlamentsmedlemmerne. Det er derfor, Parlamentet skal vedkende sig sit ansvar. Det er, fordi nogle vil udstyre Kommissionen med beføjelser, den ikke er i stand til at håndtere, at jeg udtaler mig mod decharge, og jeg vil gerne på forhånd takke alle dem, der kan fremkomme med vægtige argumenter over for dem, der som jeg mener, at det er nationerne, der giver mulighed for at opnå større kontrol med tingene, alle dem, der er klar til at stemme for decharge.

Féret
Fru formand, Elles-betænkningen, der opremser en sandsynligvis ufuldstændig liste over de mange politiske rænkespil, som Kommissionen har spillet i 1996, er overordentlig vigtig, når man ser på betydningen af de rapporterede kendsgerninger.
Vi forbløffes over Kommissionens manglende evne til at forvalte de enorme pengesummer, som - det må vi ikke glemme - er hentet i skatteydernes lommer, og over dens krumspring for at skjule dette. Vi oprøres over Kommissionens foragt for Parlamentet. Vi forarges over at høre i medierne, at de europæiske tjenestemænd, der måtte være fristet til at afsløre de strafbare handlinger, de har været vidne til, over for parlamentsmedlemmerne, trues af deres overordnede.
Adskillige spørgsmål, som Europa-Parlamentet har rettet til Kommissionen, er forblevet ubesvaret, herunder de spørgsmål, der direkte vedrører fru Cresson, Périlux-sagen inden for det humanitære hjælpearbejde og den tvivlsomme forvaltning af midler til statistiske analyser. Kommissionen har ganske vist ikke monopol på uredelig forvaltning. Hvad kan man f.eks. sige om de politiske rænkespil, der har plettet opførelsen af Caprice des dieux i Bruxelles, for ikke at tale om opførelsen af denne hersens store »tingest«, der ligger to skridt herfra, og hvor vi måske en gang kommer til at afholde vores møder? Hvis euroskeptikerne var ved at løbe tør for argumenter, har de nu fået en frisk forsyning.

Blak
Hr. formand, de sager, der førte til, at vi udsatte godkendelsen af regnskabet i foråret, har vi i det store hele fået en tilfredsstillende forklaring på. De sager, som Kommissionen endnu ikke har fået løst, er alle sager, der kun indirekte eller slet ikke vedrører regnskabet for 1996. Derfor er det et slag i den blå luft, når en uheldig alliance af konservative, liberale og yderfløjene truer med at afvise regnskabet for 1996. Alle i Budgetkontroludvalget er enige i, at Kommissionen har optrådt meget kritisabelt, men det gælder nu om i fællesskab at finde konstruktive løsninger på de problemer, der er afdækket. At afvise regnskabet nu kan i værste fald betyde, at gode kommissærer som Liikanen, der er den første kommissær, der nogen sinde har vist interesse i at få ryddet op, vil blive nødt til at trække sig tilbage. I så tilfælde så jeg dog gerne et par andre blive fjernet. I bedste fald kan det føre til, at EU vil få en handlingslammet forretningskommission i et halvt år. Et halvt år, hvor der er vigtigere ting på programmet. Lad mig bare nævne introduktionen af euroen, arbejdet med udvidelsen af EU med de nye ansøgerlande og det forestående valg til vores egen institution, og det er måske netop her jokeren i spillet er - der er nogle, der skal markere sig i en intern valgkamp derhjemme, og det skal denne sag så bruges til.
Afstemningen i går og i dag viser, at der er et klart flertal i Parlamentet for at afslutte regnskabet for 1996. Det betyder dog ikke, at Kommissionen nu har fået permanent ansvarsfrihed for alt i årene fremover. Det betyder, at de europæiske socialdemokrater vil kontrollere Kommissionen nat og dag for at få afdækket sandheden til glæde for den almindelige borger i Europa. Jeg vil anbefale Kommissionen i fremtiden at tage benskinner på. Vi vil konstant bide dem i haserne, og medens vi før var vagthunde, vil vi nu være glubske vagthunde, så vi kan få ryddet op i disse ting. Kommissionen har vist den vilje, der skulle til, og det synes jeg også, vi skal belønne, og så skal alle andre lade være med at bruge det her til deres egen personlige valgkamp.

Garriga Polledo
Hr. formand, Europa-Parlamentet skal vedblive med at være et sted, hvor der forhandles og indgås aftaler. Inden for den interinstitutionelle ligevægt, er det her, der forhandles og indgås aftaler.
Vi er ikke et konfrontationsparlament i stil med et nationalt parlament, for vi har ikke en regering, som vi kan støtte eller afvise.
Kommissionen er ikke blevet valgt af os, men det er vores opgave at hjælpe den til at fungere bedre.
De største resultater, som Parlamentet har opnået, har det opnået i samarbejde med Kommissionen. Parlamentet og Kommissionen er de to eneste virkelig europæiske organismer, og så længe det er muligt, skal vi gå samme vej.
Hr. formand, dette er ikke det bedste tidspunkt at lade vejene skilles på. Vi kan ikke afskære forhandlingsvejen med Kommissionen ved at nægte decharge.
I betænkningen af Elles er der et forslag til arbejdsprogram, som samles i afsnit 26. Det arbejdsprogram er centralt for de fremtidige forbindelser mellem Parlamentet og Kommissionen. Men programmet kan ikke gennemføres i et scenarium med interinstitutionelle konfrontationer, hvor Kommissionen fordømmes eller censureres, som nogle politiske grupper allerede har tilkendegivet, at de ønsker, eller ganske enkelt hvis Kommissionen stod i en endnu svagere position end i dag i resten af sin embedsperiode.
Hvis vi ønsker, mine damer og herrer, at Kommissionen overholder omstruktureringen, hvilket tydeligvis er nødvendigt, hvis vi ønsker, at den reagerer på utallige beskyldninger om dårlig forvaltning, og hvis vi ønsker, at Europa-Parlamentet øger sine beføjelser til demokratisk kontrol af Fællesskabets institutioner, skal vi ikke afskære den eneste forhandlingsvej, som vi har tilbage.
For at vi kan bevare muligheden for forhandling, anmoder jeg Dem derfor om, at vi giver decharge på de samme betingelser, som betænkningen af Elles blev vedtaget på i Budgetkontroludvalget.

Kjer Hansen
Hr. formand, spørgsmålet om at give decharge eller ej drejer sig om Parlamentets opgave som budgetkontrolmyndighed. Det er i virkeligheden vores troværdighed, der står på spil, for hvis vi giver decharge til Kommissionen, så påtager vi os et medansvar for alle de udestående problemer. Det har ikke været et særlig opmuntrende arbejde det sidste trekvarte år, når jeg tænker på, hvordan vi har skullet hive oplysninger ud af Kommissionen, og hvordan vi har skullet kæmpe for de mindste ændringer. Og det værste, synes jeg, har været forsøgene på at fralægge sig ansvaret for diverse fejl og skandaler. Og det har været skuffende, at til trods for at vi løbende har givet nye tidsfrister, så er der masser af ting, der ikke er blevet fulgt op på fra Kommissionens side.
Det drejer sig for mig ikke om at ville sende Kommissionen hjem. Mit mål er at sørge for, at problemerne bliver løst, at EU bliver trimmet til nye opgaver, til de store udfordringer, vi står over for, og at EU forberedes på og magter udvidelsen med de øst- og centraleuropæiske lande. Det er først og fremmest Europa-Parlamentet, der som den institution, der repræsenterer vælgerne, skal stå til ansvar over for skatteborgerne med hensyn til, hvordan vi bruger pengene i EU. Og derfor gælder det om, at vi lever op til vores ansvar og gør, hvad vi kan, for at få en effektiv og en forsvarlig administration.
Der er nogle ting, der er blevet løst efter lang tids tovtrækkeri. Men der er stadigvæk alvorlige udestående problemer og en ineffektiv forvaltning. Det er fuldstændig uacceptabelt, at der går 2, 3 eller 4 år, før politiske beslutninger bliver omsat til praksis. Der er problemerne med personalepolitikken, og der mangler interne procedurer i tilfælde af mistanke om uregelmæssigheder og korruption. Det forslag, Kommissionen har fremlagt omkring ændringer af UCLAF, er en hån mod alle dem, der ønsker rene linjer, fordi der jo er tale om, at Kommissionen vil bevare den fulde kontrol med, hvad der skal undersøges og opfølgningen heraf.
Mange har talt om konsekvenserne ved ikke at give decharge. Jeg tror, konsekvenserne er størst, hvis vi giver decharge, for så får vi ikke løst de udestående problemer, så spiller vi fra Parlamentets side vores kort dårligt. Hvis det her kan accepteres, hvad skal der så til, for at vi ikke vil give decharge en anden gang, og endelig får vi svært ved at forklare vælgerne, hvordan det forholder sig med det ansvar, vi har over for ...
(Formanden afbrød taleren)

Papayannakis
Hr. formand, jeg er ikke af den mening, at vi taler om en politisk sag, ej heller en sag om et institutionelt skænderi mellem organerne.
Alle de, der påstår, at det emne, vi forhandler, skyldes forskel mellem Den Socialdemokratiske Gruppe og Det Europæiske Folkepartis Gruppe, eller alle de, der påstår, at det emne, vi forhandler, er et spørgsmål om en magtbalanceændring mellem organerne, udøver en enestående afpresning over for parlamentarikerne. Faktisk er Kommissionen det overnationale organ, som passer til os, og Parlamentets bedste forbundsfælle. Faktisk er Kommissionen - kunne jeg tilføje - et af de bedste bureaukratier, som jeg kender. Men den lider af den sygdom, af den ensomhed om De vil, at den ikke bliver kontrolleret, og jeg mener, at rapporten fra Revisionsretten gengiver dette yderst godt, idet den nægter at bekræfte, at alt går godt. Her har Parlamentet sin rolle. En enkel rolle, yderst enkel; det skal sikre tilliden til systemet, til den europæiske opbygning, blandt Europas borgere. Jeg gentager: Alt andet er tomme ord, afpresning. Følgelig kan vi ikke give decharge.

Holm
Hr. formand, Europa-Parlamentet skal naturligvis ikke efterforske, hvorvidt der er begået bedrageri eller ej, hvilket vi heller ikke gør. Derimod er det Parlamentets pligt i henhold til EU-traktaten at påtage sig det overordnede ansvar for at kontrollere, at skatteydernes midler anvendes korrekt inden for EU. Det er vores opgave at drage de politiske konsekvenser af dette.
Så er spørgsmålet: Er det lykkedes Kommissionen at forvalte skatteydernes midler bedst muligt? Nej, det mener jeg ikke. Efterhånden som tiden går, får vi jo flere oplysninger om bedragerier, mistanke om uregelmæssigheder med mere. Det er netop det store problem - Kommissionen har ikke lagt alle dokumenter på bordet. Kommissionens manglende åbenhed og offentlighed gavner hverken Kommissionen selv eller skatteyderne, men fremmer kun uregelmæssigheder, venskabskorruption og så videre. Det er det store problem - der er ingen åbenhed eller offentlighed. De, som stemmer for decharge, stemmer også for at befri Kommissionen fra alle anklager og al kritik af den måde, hvorpå Kommissionen forvalter vores skattepenge.
Det er også med stor skuffelse, at jeg ser PSE-gruppen beskytte Kommissionen og acceptere dens måde at forvalte pengene på og Kommissionens lukkede arbejdsform. Jeg selv og V-gruppen vil naturligvis stemme for ikke at give Kommissionen decharge.

Maes
Hr. formand, som demokratiske nationalister og regionalister kan vi i dag ikke give decharge. Ved at godkende regnskabet garanterer Europa-Parlamentet over for borgerne, at pengene anvendes så sparsommeligt og effektivt som muligt, og at institutionerne gør alt, hvad de kan for give den bedst mulige beskyttelse mod svindel, korruption og organiseret kriminalitet. Hr. formand, jeg tror ikke, at vi med god samvittighed kan sige det i dag. EU-borgerne har meget lidt tillid til de europæiske institutioner. På den ene side bebrejdes de, at de blander sig for meget, og at der er spild, og på den anden side er der tøven og mangel på effektiv optræden, hvor det er påkrævet. At give Kommissionen decharge nu, hvor alle ved, at der er store ukorrektheder og ineffektivitet i den måde, hvorpå de europæiske midler anvendes, vil med rette af EU-borgerne blive betragtet som letsindigt. Her står vores ansvar, kære kolleger, som repræsentanter for Europa-Parlamentet på spil.
Decharge ville være at ignorere en række grunde, som allerede tidligere er fremført af Parlamentet. Kommissionen har klart tilkendegivet, at der ville ske forbedringer, og det erkender vi gerne, men der mangler stadigvæk, at man demokratisk skal stå til ansvar for bekæmpelse af svindel, turistsagen, Med- og ECHO-sagerne. Skal vi fortsætte? Vi anser også de nye forslag for utilstrækkelige. Der er en mangel på hensigtsmæssige midler til forbedring af forvaltnings- og budgetpolitikken. Mine damer og herrer i Kommissionen, De må da kunne forstå, at favoriseringen, nepotismen, der klart har slået rod, og den dertil hørende sammenblanding af interesser, ikke mere accepteres af borgerne. Parlamentet har utilstrækkelig adgang til den information, der er nødvendig for, at vi kan udøve en seriøs parlamentarisk kontrol. Hr. formand, Kommissionen har truet med at gå af, hvis der ikke blev givet decharge. Hvad er det dog for en trussel? Naturligvis skal enhver tage sit ansvar på det tidspunkt og på det sted, hvor den pågældende er placeret. I dag bliver vi spurgt, om vi med god samvittighed kan give decharge. Quod non , og om det har konsekvenser, må den enkelte afgøre med sig selv. Måske stilles der et mistillidsvotum, måske ikke. Det er foreløbigt ikke aktuelt. Kommissionen kan derimod selv afgøre, hvad konsekvenserne er, og de kan være kollektive eller personlige. Vi beklager i hvert fald, at der ikke kan stilles et mistillidsvotum til individuelle kommissærer.

Samland
Hr. formand, mine damer og herrer. Kære kollega Müller, Parlamentets time er altid kommet, når vi diskuterer her, og ikke kun, når vi diskuterer artikel 206. Artikel 206 siger, at Parlamentet med henblik på dechargen kontrollerer regnskaberne, regnskabsoversigten samt Revisionsrettens årsberetning for året 1996, altså ikke for de efterfølgende år. Nu har De i dag, fru Müller - og det vil jeg ikke lade passere - opstillet den påstand, at dechargen er den organiserede ansvarsløshed. Det formulerede De ordret sådan. Det vil jeg på det bestemteste afvise, for dechargen betyder ikke ansvarsløshed. Den er et svar på følgende spørgsmål: Er godkendelsesproceduren en hævnakt mod den siddende Kommission, eller er den en invitation til at skabe nye strukturer i dette fællesskab for at sørge for, at fortidens fejl ikke dukker op igen?
Jeg undrer mig over alle de kolleger, som tager ordet i dag, men som jeg aldrig har hørt før i hele den politiske diskussion i de sidste ni år om spørgsmålet om udvikling af procedurer. Kære kollega, jeg kan sige Dem, at det var Budgetudvalget, som sørgede for, at den generaldirektør, som i sin tid var ansvarlig for turisme, blev afskediget, for vi overførte Kommissionens midler til lønninger til reserven. Fem dage senere var han væk. Så kom ikke til mig med gamle travere om, hvad det er, der skal godkendes her. Der er seks punkter, som vi påtalte den 31. marts. Af disse seks punkter er de fire blevet besvaret, for to af punkternes vedkommende er der faktisk stadig spørgsmål, som vi skal besvare.
Det første punkt er BAT. Ingen i dette Parlament behøver fortælle mig noget om, hvad Kommissionen har gjort i de seneste år. Den har uden om budgetstrukturerne brugt godt DEM 460 millioner eller ECU 230 millioner til personaleomkostninger. I modsætning til den opfattelse, som populisterne udbreder, er der ikke tale om bedrageri, det handler derimod om, at man illegalt har trukket personaleomkostninger fra konti til materielle formål. I budgetproceduren for 1999 har vi fundet en ordning, som siger, at gennemsigtigheden nu er tilvejebragt på basis af de ECU 230 millioner. Hvis det skulle komme til endnu en BATordning, hvad der ikke er planer om, vil det umiddelbart føre til disciplinærsager i Kommissionen. Det er resultatet af politik og ikke af hævn!
Derfor kommer jeg til den konklusion, at vi på grundlag af den liste af kriterier, som vi opstillede her i Parlamentet den 31. marts, faktisk kan nå frem til en godkendelse. Jeg tror også, at det ud fra en politisk betragtning - for vi er ikke kun pernittengryner, vi er politikere - er rigtigt at sige, at i agendaprocessen har vi brug for en siddende Kommission.

Kellett-Bowman
Hr. formand, denne forhandling har vist, at dechargeproceduren for 1996 har været den vanskeligste nogensinde. Jeg gad vide, om det ville have været en god idé at viderebringe den til alle Kommissionens tjenestemænd.
Parlamentet gjorde ret i at udsætte afgørelsen om decharge i marts, og det gav fem grunde for at gøre dette. Nu skal vi afgøre, om Kommissionen har ydet et tilstrækkeligt godt stykke arbejde inden for disse fem punkter til at fortjene decharge. Dette kræver af os alle, at vi skal træffe nogle meget subjektive beslutninger. Foran os har vi en betænkning, hvortil der er blevet fremsat 106 ændringsforslag i udvalget, og det er en rekord for dechargeafgørelsen. Lord Tomlinson og jeg, der sammen er ordførere om svig i forbindelse med ordningen med fællesskabsforsendelser, er glade for, at Kommissionen har gjort tilstrækkelige fremskridt i spørgsmålet om indførelsen af et datamatiseret system for ordningen. Vi bebrejder ikke Kommissionen for, at deres konsulenter er kommet til kort.
Hr. Pasty stillede spørgsmålet, om der kunne gives en betinget decharge. Enhver afgørelse om decharge er betinget, idet den ledsages af en betænkning med afsnit fra beslutningen, som Kommissionen påtager sig at tage sig af, når den får meddelt decharge. Så det er en betingelse, og der er mange stærke afsnit i beslutningen.
Jeg er glad for, at Budgetkontroludvalget enedes om at give decharge i sidste uge, om end det var med et meget lille flertal. Jeg mener, at Parlamentet bør bekræfte den afstemning på torsdag ved at meddele decharge til Kommissionen for gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret 1996.

Sandberg-Fries
Hr. formand, hvis borgerne skal kunne have tillid til det europæiske samarbejde, skal det være præget af åbenhed og en velfungerende forvaltning. Vi skal nu tage stilling til spørgsmålet om decharge for budgetåret 1996, og der hersker ingen som helst tvivl om, at Parlamentets hårde kritik af Kommissionen på en række punkter har været berettiget. Det forholder sig også således, at der her i Parlamentet er bred enighed om, hvilke yderligere foranstaltninger der skal gennemføres, for at vi som borgernes valgte repræsentanter kan være sikre på, at fusk med og misbrug af vores fælles midler ikke kan forekomme. Det samme gælder kravet om åbenhed. Det er ikke det, denne forhandling drejer sig om, men spørgsmålet er snarere, hvordan vi vil gennemføre de ønskede ændringer.
Selv er jeg helt overbevist om, at de fleste borgere, i det mindste ved nærmere eftertanke, hellere ser, at vi bidrager konstruktivt til forbedringer i stedet for at lade vreden og irritationen råde. Jeg mener, at Parlamentets indsats hidtil har været særdeles konstruktiv. Gennem en hårdhændet granskning af Kommissionen har vi vedtaget en lang række foranstaltninger, og i vores betænkning formulerer vi nu en række klare betingelser for at give decharge. Jeg vil vove den påstand, at dette Parlament ikke bliver tilfreds, medmindre disse betingelser opfyldes.
Ikke at ville give decharge eller at gå endnu længere - hvilket ville være den logiske konsekvens - og fremsætte mistillidsvotum mod Kommissionen kan ikke betragtes som særligt ansvarligt af to grunde. For det første ville virkningen af at tvinge Kommissionen til at gå af være yderst alvorlig med tanke på de meget store spørgsmål, som nu står på dagsordenen. På den baggrund kan EU ikke sættes i en situation, hvor der ikke er nogen til at lede arbejdet.
For det andet rammer et mistillidsvotum vilkårligt. Hele Kommissionen rammes lige hårdt, inklusive f.eks. kommissær Liikanen, som har vist både vilje og evne til at tage fat på problemerne. Det kan ikke være rimeligt! Europa-Parlamentet må stole på sin egen evne til at fremtvinge reelle forandringer også fremover og afholde sig fra meningsløs eller direkte skadelig demonstrationspolitik.

Tillich
Hr. formand, jeg beklager, at godkendelsesproceduren for 1996 ikke drejer sig om sagen, men har udviklet sig til et påskud for den politiske meningsudveksling her i salen. Jeg kan ikke forstå det på anden måde, når den socialdemokratiske koordinator for Budgetkontroludvalget er trådt tilbage, fordi hun ikke kan forene den måde, dette tema behandles på i hendes egen gruppe, med sin samvittighed.
Kendsgerningerne er entydige og tilstrækkelige. Det drejer sig ikke om enkeltstående tilfælde, det drejer sig om Kommissionens samlede arbejdsorganisation, som begunstiger, giver mulighed for og i princippet ikke forhindrer det, som vi taler om i dag, nemlig enkelttilfælde, som er forekommet i forbindelse med Med, ECHO, Leonardo osv. Jeg understreger udtrykkeligt, at det drejer sig ikke om Kommissionen i sig selv som helhed, det drejer sig om kritik af flere kommissærer. Vi forventer som konsekvens fra Kommissionens side, at den markerer sin position. Hr. Samland, vi taler helt entydigt om dechargen for 1996. Det understregede De. Vi ved, at noget i mellemtiden er ændret - også til det positive. Men det er nu en gang ikke alt, der er blevet bedre. Derfor er det ikke situationen i 1998, vi bedømmer, det vil vi gøre senere.
Alle de kolleger, som i dag stadig er i tvivl om, hvordan de skal stemme, spørger jeg: Tror De, at der fremover er nogen, der vil tage os alvorligt efter den alvorlige kritik, som i dag er på dagsordenen i forhold til Kommissionen, hvis vi giver denne regnskabsgodkendelse for 1996? Det ville virkelig være en attest til Kommissionen om, at alt var i orden i 1996. Så ville de seneste ugers opstandelse virkelig kun have været spil for galleriet. Vi, Europa-Parlamentet - hr. Pasty har allerede sagt det - har i henhold til traktaten ansvaret for at bekræfte over for skatteyderne, at Kommissionen anvender midlerne korrekt. Det kan jeg ikke stå inde for, og jeg vil derfor også stemme imod dechargen til Kommissionen.
Hr. Dankert, det, at vi nu har en retssag, kan vi i princippet notere os som en falliterklæring, for det viser egentlig ånden i de europæiske institutioner og hos skaberne af denne traktatsmæssige ordning. Vi i Europa har altid ret, og vi i Europa gør alting rigtigt. På anden måde kan jeg ikke forstå fortolkningerne, i hvert fald som de foretages i Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Efter min mening må vi også kunne overveje det modsatte af det, som vi taler om i dag, nemlig manglende decharge.
Mine kære kolleger i den anden side af Parlamentet, jeg må spørge Dem i den socialistiske gruppe, om det er i overensstemmelse med de demokratiske grundprincipper, at der - det har jeg i hvert fald hørt - findes anderledes tænkende i Deres gruppe, som fru Wemheuer og hr. Bösch, som ikke har fået tildelt taletid af deres fraktion. Hos os må alle tale, hvadenten de er modstandere af regnskabsgodkendelsen eller fortalere for den.
(Bifald) Hr. Samland, når De beskylder os for hævn ...
(Tilråb) ... så er det virkelig for letkøbt. De gjorde selv i Deres tale opmærksom på, at vi først har fået ordnet BAT-sagen i budgetproceduren for 1999, og derfor kan det først lade sig gøre i budgetåret 1999. I dag er det regnskabsgodkendelsen for 1996, vi taler om! Derfor vil jeg betegne det som populisme fra Deres side, når De beskylder os for hævn. Efter min mening har det intet med hævn at gøre, men De må se den kendsgerning i øjnene, at vi taler om 1996.
(Bifald)
Formanden
Jeg giver hermed ordet til hr. Blak for en bemærkning til forretningsordenen, for det er en bemærkning til forretningsordenen, ikke sandt? Hvis det drejer sig om en personlig bemærkning, skal De vente, til forhandlingen er afsluttet. Hvilken artikel i forretningsordenen ønsker De at knytte en bemærkning til?

Blak
Hr. formand, jeg er ked af at tage ordet til forretningsordenen, men nu er Den Socialistiske Gruppe blevet angrebet adskillige gange ...
(Formanden afbrød taleren)

Formanden
Eftersom det ikke drejer sig om et indlæg til forretningsordenen, må De tage ordet ved forhandlingens afslutning.

Morgan
Hr. formand, jeg tror, at socialdemokraternes holdning er yderst klar, og derfor er den blevet fremført meget åbenhjertigt her til formiddag. En af Europa-Parlamentets væsentligste roller er at kontrollere Kommissionen for at sikre, at skatteydernes penge bliver brugt ordentligt og ansvarligt. Det er ikke nogen nem opgave, når vi bliver udsat for hindringer af den art, der er kommet frem i forbindelse med budgetproceduren for 1996. Måske den mest alvorlige af alle anklagerne mod Kommissionen er anklagen om manglende demokratisk kontrol, idet der er blevet lagt hindringer i vejen for Parlamentet i dets forsøg på at få adgang til oplysninger, der kunne bevise eller fordrive påstandene om svig. Den modvillighed, hvormed Kommissionen har fremsendt dokumenter, giver anledning til bekymring og forsøgene på at skjule, undertiden ganske vist med grund, navnene på tjenestemænd, der var genstand for efterforskning, er gået over til at blive en ren parodi.
De problemer, man er løbet ind i i forbindelse med gennemførelsen af Med- og ECHO-programmerne, gør, at der er behov for væsentlige strukturelle løsninger for at sikre, at der findes systemer, der kan hindre lignende situationer i at opstå igen. Der kan ikke være nogen tvivl om, at gennemførelsen af de eksterne politikker har haft en negativ effekt på EU's omdømme. Ikke desto mindre er der sket tydelige forbedringer inden for nogle af områderne, herunder ordningen med fællesskabsforsendelser og SMVsektoren siden udsættelsen af afgørelsen om decharge i marts.
For den europæiske offentlighed er bedrageriet et alvorligt problem. Vi er nødt til at tacke det seriøst, for ellers vil hele skuden gå ned på grund af nogle få vragplyndrere, der er ude på at ødelægge den europæiske sørejse. Presset vil blive øget, ikke nedsat, i fremtiden for at holde regnskaberne rene og gennemsigtige. Med den faste, advarende undertone i Amsterdam-traktaten må vi have Revisionsrettens synspunkt for øje om den samlede erklæring om regnskabernes rigtighed. Dette vil være et nyt formelt udgangspunkt i fremtiden. Man må tage ved lære af erfaringen, og navnlig, som hr. Elles har fremhævet det, når det gælder ansættelse af personale. Men jeg vil stemme sammen med min politiske gruppe i overensstemmelse med udvalgets holdning om at give decharge. Jeg mener, at en beslutning om at nægte decharge bør ledsages af en forkastelse af Kommissionen som helhed. Det er, hvad der ville ske i erhvervslivet - virksomheden ville blive lukket.
Kommissionen er nået langt siden marts. Navnlig hr. Liikanen har været utrættelig i sine bestræbelser på at gøre rent bord, og med indførelsen af den fælles valuta ude i horisonten og behovet for at nå til enighed om Agenda 2000, er dette ikke tidspunktet til at gøre oprør og skabe ravage i Den Europæiske Union.

Rack
Hr. formand, ærede kolleger, regnskabsåret 1996 var sandelig ikke noget glorværdigt år i Den Europæiske Unions annaler. Det var højdepunktet for BSE-krisen. Det var også et skandalernes år. Hvad kan, hvad må Europa-Parlamentet gøre for at sikre, at de nødvendige forandringer finder sted?
Dette parlament udsatte i foråret i år dechargen og opstillede en række krav. Nogle af disse krav, men ikke dem alle, er blevet opfyldt. Det er muligvis endnu ikke nok. Skal vi nægte at give decharge af denne grund? Under visse omstændigheder, ja.
Men - det viser dagens debat og de seneste dages debatter med stor tydelighed - for mange drejer det sig åbenbart ikke kun om et teknisk spørgsmål. Retorikken i dag har vist, at Parlamentet vil profilere sig ved at sige, at vi må sende Kommissionen hjem.
I forbindelse med BSE-krisen i sin tid valgte vi den konstruktive vej, som arbejdsprogrammer er. Denne vej har - og gud ske lov for det, må vi sige - efter to år vist sig at være den rigtige. I dag er vi nået så langt, at vi allerede nu igen kan diskutere, om handlen med oksekød igen skal gives fri i Unionen. Derfor bør vi også i forbindelse med godkendelsesproceduren vælge det konstruktive samarbejdes vej.
Som jeg ser det, er det punkt 26 i betænkningen af Elles, der er det egentlig afgørende punkt. Det indeholder arbejdsprogrammet for Kommissionen. Jeg ville gerne høre fra Kommissionen, som også flere andre har forlangt i dag, hvordan den stiller sig til dette punkt 26, hvornår og hvordan den mener at kunne opfylde disse punkter.

Sarlis
Hr. formand, for det første må jeg sige, at årets procedure for decharge ikke har været en decharge som alle de andre. For første gang, kære kolleger, har vi haft en sand regn af rapporter fra Revisionsretten, der har fremlagt beskyldninger for uregelmæssigheder og uorden i Kommissionens forvaltning.
Det skal nævnes, at vi i Budgetkontroludvalget ikke er hverken politifolk eller detektiver, men vi er forpligtet til at reagere over for denne samling, over for denne mængde af særrapporter på vegne af Revisionsretten. Og jeg siger dette, skønt jeg, lige som andre kolleger, også gerne vil understrege kommissær Liikanens yderst positive rolle. Han har virkeligt forsøgt og forsøger stadig for første gang i historien, i hvert fald hvad jeg kender til gennem de sidste ni år, at give os data, og at se til, at der sker noget. Men problemet er, at hr. Liikanen ikke kan komme igennem, for der findes et system i Kommissionen, der forhindrer selv de bedste forsøg. Hr. kommissær, jeg tvivler på, om De kan praktisere og udføre det, De her i god tro lover. Således forklares også de reaktioner, der findes inden for selve Kommissionen.
For første gang i Budgetkontroludvalgets historie har vi fra udvalget anklager, som stammer fra konkrete personer, og som man ikke kan tilsidesætte og undlade at undersøge seriøst. Kære kolleger, selv den europæiske presse siger, at en stemme for decharge vil være suicide du Parlament européen (selvmord for Europa-Parlamentet). Og den forklarer, hvorfor den anser det for suicide : For, som den siger, nogle vil stemme for, eftersom der er flertal af socialdemokratiske kommissærer, mens andre vil stemme for, fordi det tilsyneladende tjener nationale interesser. Denne udvikling er aldeles uacceptabel, mener jeg, og derfor er jeg i dette øjeblik overbevist om, at en forkastelse af dechargen vil styrke de elementer, som ønsker det - og det drejer sig om flertallet i Kommissionen - nemlig, at være i stand til at foretage en omstrukturering indefra. De vil hjælpe folk som hr. Liikanen og andre til at kunne opnå det, som bør foregå indefra, således at vi, som er europæere, vil se ...
(Formanden afbrød taleren)

Fabra Vallés
Hr. formand, jeg vil indlede med at takke James Elles for den indsats, som han har gjort for i sit dokument at afspejle alle de betænkninger, der er blevet fremlagt på området, og som altid har været styret af Revisionsrettens uvurderlige arbejde, den punktlige hjælp fra UCLAF og fra finanskontroltjenestegrenen, som ikke altid er blevet udnyttet, samt med deltagelse af alle medlemmerne af Budgetkontroludvalget.
Jeg er overbevist om, at uanset resultatet af den endelige afstemning vil Parlamentets mening altid være samstemmende. EuropaKommissionens forvaltning kan og skal forbedres. Ligesom Parlamentets reaktion skal være fælles med hensyn til den lektie, som vi har lært: Vi kan ikke blive ved med at stemme for budgetter, der tilfredsstiller Kommissionens materielle krav, samtidig med at vi nægter dem de menneskelige ressourcer, der er nødvendige for en ordentlig forvaltning. Gid vi sammen kan finde frem til det korrekte forhold mellem udgifter og effektivitet.
Hr. formand, en reorganisering som den, Europa-Kommissionen har brug for, kan man naturligvis kun tage fat på med Rådets, Kommissionens og Parlamentets overbevisning, ønske og styrke. Og det kan ikke lade sig gøre, så længe traktaten og vores forretningsorden ikke stemmer overens, så længe ansvaret er fælles, og alle skæres over en kam, eller så længe Kommissionen er så svag, at den ikke kan tage nogen beslutninger.
Derfor mener jeg, at det af hensyn til institutionernes og Unionens troværdighed er at foretrække, at det er de ansvarlige, der med »frihed mod garanti« løser de opståede problemer, og at de, hvis de ikke opfylder de aftaler, de har med Parlamentet, fratages den overvågede tillid, som vi kan give dem på dette møde.

Bourlanges
Hr. formand, det forekommer mig, at dette spørgsmål ikke stilles helt på den måde, man oftest ser. På trods af fortilfældet fra 1984, på trods af vores forretningsordens ordlyd, som begge tager sig store friheder med hensyn til traktatens fortolkning, er problemet efter min mening ikke, at vi skal stemme om en afvisning af decharge. Vi befinder os nærmere i en situation - og jeg mener, at hr. Dankert har ret i sit udsagn, selvom de konklusioner, jeg kan drage af udsagnet, politisk set er helt i modstrid med hans - hvor det i virkeligheden handler om at give decharge eller ikke give decharge. Ved at give decharge afsluttes sagen. Ved ikke at give decharge forbliver sagen åben. På dette område findes der ikke en definitiv afvisning. Ikke en afvisning, der holder, der gælder for administrativ tid og evighed. For hvis det var sådan, ville dechargeproceduren, der i bund og grund går ud på at godkende regnskabsårets resultat, at godkende de saldi, der skal overføres til det efterfølgende regnskabsår, afføde en definitiv erklæring om, at det forelagte regnskab er præget af uregelmæssigheder. Og det er selvfølgelig ikke det, der er tale om.
Det spørgsmål, vi skal tage stilling til, gælder nuet: Skal vi, i dag, give decharge? Svaret er selvfølgelig nej. Dette Parlament råder ikke over tilstrækkelige oplysninger, har ikke alle oplysningerne om det, der skete i regnskabsåret 1996. Vi er herre over tiden, herre over kalenderens blade. Der er ikke nogen som helst grund til at nulstille tællerne, til at afbryde en undersøgelse, når hver dag bringer nye oplysninger - sande eller falske - om det regnskabsår, der kontrolleres. Jeg giver ikke decharge, men det vil ikke sige, at jeg definitivt afviser det.

Liikanen
Hr. formand, Elles-betænkningen omfatter talrige punkter, som Kommissionen allerede har udtalt sin holdning til ved møder i Budgetkontroludvalget og også i skriftlig form. Jeg håber, at alle medlemmer har haft mulighed for at læse vores skriftlige svar på alle spørgsmålene om det udkast til betænkning, vi modtog tidligere. Jeg ønsker ikke her at gentage, hvad der blev sagt i denne forbindelse, lige bortset fra at korrigere et punkt. Hr. Fabre-Aubrespy, og også i nogen grad hr. Pasty, gav en forkert fortolkning af Revisionsrettens beretning om regnskabernes rigtighed. Hr. Fabre-Aubrespy sagde, at Revisionsretten ikke havde afgivet nogen positiv erklæring om Fællesskabets regnskaber. Det passer ikke. Når vi taler om Revisionsrettens beretning, må vi være yderst præcise. For ellers misbruger vi en meget vigtig ekstern kontrolinstitutions magt.
Hvad var det, Revisionsretten sagde? Hvad regnskaberne angår, afgav den en positiv erklæring. Hvad forpligtelserne angår, afgav den en positiv erklæring. Hvad de egne indtægter angår, afgav den en positiv erklæring. Men den var ikke i stand til at afgive en positiv erklæring om de transaktioner, der ligger til grund herfor. Der ser jeg gerne, at De læser Revisionsrettens beretning for dette år, der erklærer, at disse inden for landbrugsområdet normalt foregår i forbindelse med den endelige modtager i medlemsstaterne. De har ikke nogen indvirkning på budgettet, idet restitutionen i forbindelse med regnskabsafslutningen er af samme størrelsesorden som de fundne fejl.
For det andet siger den om strukturfondene, at fejlmængden er større her. De har ikke altid nogen indvirkning på budgettet, men den er alligevel for høj. Vi må drage den rette konklusion. Sammen med Dem har vi forsøgt at ændre systemet til forvaltning af strukturfondene. For regnskabsåret 1998 har Kommissionen accepteret kriterierne for støtteberettigelse og vil gøre brug af systemet til korrigering for at bringe orden i tingene. Men endnu mere vigtigt nu, hvor hele reformen af strukturfondene er i Rådets hænder, er, at vi også har brug for Deres mening. Vi har brug for et klart system, hvor medlemsstaterne, hvis de opdager en uregelmæssighed, kan overføre pengene til et godt projekt. Hvis de ikke gør det, vil Revisionsretten eller Kommissionen få pengene tilbage. Vi har brug for systemer, der udøver god kontrol, og vi må finde frem til sådanne systemer.
Jeg vil også gerne sige, at jeg er rede til at tage imod kritik af Kommissionen, men at Revisionsretten har kritiseret medlemsstaterne en smule mere end forhandlingen i dag inden for dette område, og også hvad 1996 angår.
Jeg kommer nu til punkt 26 og 27 og til de ændringsforslag, der er blevet nævnt. For det første har jeg, hvad Kontoret for Koordinering af Bedrageribekæmpelse angår, meget lidt at tilføje til det, formand Santer sagde, da han fremsatte forslaget den 2. december. Det Europæiske Råd i Wien i sidste uge bifaldt Kommissionens forslag og opfordrede institutionerne til at se nærmere på forslaget med henblik på snarest belejligt at træffe en beslutning - jeg understreger snarest belejligt. Jeg vil gerne gøre det klart, at kontoret ifølge forslaget vil få fuld frihed til på eget initiativ at foretage interne undersøgelser i Kommissionen og andre institutioner. Den lovgivningsmæssige procedure, der er startet, giver Parlamentet og Rådet en god anledning til at udtrykke deres synspunkter, som der naturligvis vil blive taget fuldt ud hensyn til. Vi får at se, hvad der bliver det endelige resultat af den lovgivningsmæssige procedure.
Hvad punkt B om personalevedtægten angår, har Kommissionen haft en række interne sociale konflikter inden for dette meget følsomme og vanskelige område. Med henblik på at løse en konflikt nedsatte vi en refleksionsgruppe om personalepolitikken med den tidligere generalsekretær i Kommissionen, sir David Williamson, for bordenden, og gruppen afgav sin endelige rapport den 9. november. Gruppen bestod af repræsentanter for fagforeningerne og personaleforeningerne og for ledelsen. Denne rapport udgør et udgangspunkt for ændringer af personalevedtægten.
Inden vi går videre til de lovgivningsmæssige forslag til Rådet og Parlamentet, skal rapporten gennem en omfattende høringsproces i de andre institutioner og hos personalerepræsentanterne. Europa-Parlamentet har gentaget sin vilje til at blive konsulteret grundigt inden for dette område. Høringerne af personalet er allerede godt i gang, og den interinstitutionelle høring er startet sideløbende hermed. Administrationschefskollegiet har allerede drøftet rapporten, og det første møde på personalechefniveau for alle institutionerne vil blive afholdt i overmorgen, torsdag den 17. december.
Begrebsmæssigt kan Williamson-rapporten opdeles i to dele. Første del handler om en modernisering af den europæiske tjenestemandsstand. Den omfatter en fornyet undersøgelse af strukturen for Kommissionens menneskelige ressourcer, rekruttering, uddannelse, gennemgang af karriereudviklingen og politikkerne om lige muligheder og ikkeforskelsbehandling. Der vil desuden blive foretaget en gennemgang af balancen mellem incitamenter og sanktioner. Disse omfatter både disciplinære procedurer og faglig inkompetence.
Anden del handler om tillæg til tjenestemænd ved de europæiske institutioner. Hvad tjenestemændenes lønninger angår, styres de af de regler, der blev vedtaget af Rådet i 1991 for en 10-årig periode, og som er vedlagt personalevedtægten. Kommissionen vil inden udgangen af januar 1999 på grundlag af den interinstitutionelle høring og den sociale dialog fremlægge en vejledende tidsplan for sin fremsættelse af meddelelser om reformerne for Parlamentet og Rådet. Det er tanken først at fremsætte meddelelser om indholdet og derefter på grundlag af drøftelsen at komme med de endelige forslag til ændringer.
Vedrørende punkt c om evalueringen af Kommissionens tjenestegrene igangsatte Kommissionen i slutningen af 1997 en omfattende evaluering eller, som det ofte kaldes, screening af sine tjenestegrene. Som følge heraf vil vi have et klart billede af de nuværende opgaver, ressourcer og arbejdsmetoder for hvert enkelt direktorat og hver enkel enhed i Kommissionen. Rapporterne fra de enkelte generaldirektorater vil foreligge i begyndelsen af næste år, hvilket øjensynligt er den tidsplan, De ønsker, og konklusionerne af denne øvelse vil blive draget i første halvdel af 1999.
Kommissionsformanden har forpligtet sig til på grundlag af evalueringen at forelægge den næste formand et samlet koncept for, hvordan man kan organisere kommissærernes porteføljer, og hvordan man kan strukturere generaldirektoraterne i overensstemmelse med de politiske prioriteringer. Det er en større opgave. Meget afhænger af den udnævnte formands vilje. Men hvad der er vigtigt er, at kommissionsformanden er engageret i at gøre dette.
Jeg er enig med Dem i, at der er behov for en klar fastsættelse af grænserne for den europæiske offentlige forvaltnings opgaver. Under alle omstændigheder bør Kommissionen bevare sin kompetence til at træffe beslutninger og til at kontrollere sine egne aktiviteter.
Hvad punkt 26 (d) og punkt 27 om udnævnelser angår, bør to principper være ledende for udnævnelsen af tjenestemænd inden for Kommissionen, Europa-Parlamentet, Rådet og de øvrige institutioner, og det er institutionernes autonomi og åbenhed.
Princippet om institutionel autonomi er fastslået i traktaten og Domstolens retspraksis. Kommissionen finder, at dette princip er af grundlæggende betydning, når det gælder om at sikre dens uafhængighed ifølge traktatens ånd. Reglerne om udnævnelser er fastsat i personalevedtægten, der er fælles for alle institutionerne.
I åbenhedens ånd er der allerede blevet sendt en rapport om udnævnelse af medlemmer til kommissærernes kabinetter til Parlamentet som en opfølgning på Parlamentets beslutning ved førstebehandling af budgettet. Kommissionen er villig til at agere i fuld åbenhed, hvad udnævnelserne angår, og i fuld overholdelse af bestemmelserne i personalevedtægten.
Hvad angår det vanskelige spørgsmål om relationerne mellem kommissærerne og tjenestegrenene, er Kommissionen for nærværende i færd med at udarbejde en adfærdskodeks, der vil yderligere klarlægge relationerne mellem kommissærerne, deres kabinetter og generaldirektoraterne. Forslaget om adfærdskodeksen vil ligeledes blive sendt til den næste formand for Kommissionen. En mere generel adfærdskodeks om de etiske principper for tjenestemænd er også under forberedelse. Ombudsmanden har givet os en god vejledning inden for dette område.
De kvalifikationer, der kræves for hver enkelt stilling inden for Kommissionen, angives i annoncerne om ledige stillinger. Jeg er enig i, at ledelseserfaring bør gøres til et centralt kriterium for enhver udnævnelse af højerestående tjenestemænd. Denne bør omfatte erfaring i både finansiel ledelse og personaleledelse. Her er jeg enig i kritikken om, at vi bør gøre det bedre. Hidtil har det været praksis, at ekspertise alt for ofte er blevet erhvervet inden for vigtige sagers ret så begrænsede område, men ledelse af en stor tjenestegren kræver kendskab til sagerne og evnen til at styre ressourcer og budgetter.
Her vil jeg gerne nævne, at vi, hvis budgettet bliver vedtaget på torsdag, sådan som Budgetudvalget foreslår, vil indføre et større lederuddannelsesprogram til næste år, der vil blive obligatorisk for alle tjenestemænd, der sidder i en lederstilling.
Hvad finansforordningen angår, vedtog Kommissionen et arbejdsdokument i juli om en samlet revision af finansforordningen. På grundlag af en interinstitutionel høring, hvor vi stadig afventer kommentarer, vil Kommissionen formulere et lovgivningsmæssigt forslag om en samlet reform i 1999.
Hvad finansforordningen og kommissærernes personlige ansvar angår, har Kommissionens juridiske tjenestegren indtaget det synspunkt, at kommissionsmedlemmer har personligt finansielt ansvar, når de agerer som bemyndigende tjenestemænd, der træffer afgørelse om at indgå forpligtelser om udgifter.
I punkt (f) kræver Parlamentet, at kommissærerne erklærer, at deres finansielle interesser er gennemsigtige og offentligt tilgængelige. Kommissionen accepterer Parlamentets anmodning.
Et andet punkt, der er blevet taget op af to-tre talere er aftalen om informationsudveksling mellem institutioner. Kommissionen ser positivt på dette forslag.
Under denne forhandling har vi hørt en del henvisninger til breve, artikler i pressen, rygter og endog spørgsmål til Parlamentet. Nogle af dem kan meget vel være rigtige, men mange af dem kunne også være fuldstændig forkerte. I åbenhedens ånd er det meget vigtigt, at Kommissionens tjenestemænd bliver inviteret til at stå frem for Budgetkontroludvalget når som helst, det måtte ønske svar. Hvis De ikke er tilfredse, må De sige til. Det er meget vanskeligt at bekæmpe forkerte oplysninger, hvis man ikke har mulighed for at svare. De ved, hvad jeg mener.
Vi har endnu ikke fået gjort alt arbejdet. Denne betænkning handler om regnskabsåret 1996. Mange problemer stammer fra fortiden. Der mangler stadig at blive gjort meget. Vi må forbedre økonomistyringen. Vi må have et fuldt udbytte ud af de europæiske skatteyderes penge. Vi står med en kæmpemæssig opgave foran os. Vi har behov for en stærk Kommission til at tage sig af disse opgaver i forhandlingerne om Agenda 2000.

Theato
Mange tak, hr. formand, fordi De giver mig lejlighed til også at takke hr. Liikanen for hans redegørelse. Jeg vil blot præcisere en ting: Uanset om vi giver dechargen eller ej, håber jeg da, at Kommissionen vil gøre sig disse anstrengelser, også uafhængigt af vores votum.
Jeg vil desuden gerne gøre opmærksom på en diskrepans i oversættelsen af betænkningen af Elles. Det drejer sig om den engelske oversættelse. Denne udgave er i punkt 23 ikke blevet tilpasset i henhold til afstemningen, der står stadig give/refuse . Refuse og skråstregen skal udgå. Det var det, der blev vedtaget. Jeg anmoder om, at også de andre sprogversioner kontrolleres på dette punkt.

Formanden
Det vil blive gjort, fru Theato.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted torsdag kl. 9.30.

Blak
Tak, hr. formand, fordi De giver mig mulighed for at rette et par misforståelser. Hr. Tillich kom med nogle kommentarer omkring vores koordinatorrolle. Jeg vil gerne sige, at i Socialistgruppen har vi det sådan, at hvis man bliver valgt til koordinator, så varetager man gruppens og kollegernes interesser, ikke sine egne personlige interesser. Hvis en koordinator går af, fordi han ønsker at køre det på en anden måde, så vælger man en anden koordinator, og i dette tilfælde har man valgt mig. Jeg vil gerne sige, at jeg er dybt skuffet over, at en anden gruppe retter et sådant usagligt angreb mod os. Hvis et medlem ikke ønsker at være koordinator, så er vedkommende frit stillet og kan gå af, så er der andre, der tager over. Det er demokrati, det andet er ikke demokrati!

Monfils
Hr. formand, apropos denne forhandling, har vi fået at vide, at der finder en afstemning sted til middag om Udvalget for Forretningsordenens fortolkning af afstemningsvilkårene. Vi fik imidlertid også at vide, at dette dokument ville være til rådighed fra kl.9.00, kl. 9.15. Jeg gik for ikke mere end fem minutter siden sammen med et par kolleger over for at hente dokumentet i distributionen, hvor man intet vidste om dette dokument, ej heller hvor man kunne finde det! Der er ingen, der har det.
Det ville være ønskeligt, hr. formand, at vi, inden vi skal stemme om et dokument, har haft mulighed for at kigge lidt i det. Det modsatte ville være meget uheldigt for vores efterfølgende arbejde.

Formanden
Hr. Monfils, jeg kan oplyse Dem om, at fortolkningen af forretningsordenen findes på side 24 i protokollen fra mødet i går, og jeg henviser derfor til protokollen.

Colom i Naval
Hr. formand, under denne forhandling har ordføreren talt i syv og et halvt minut. Da ordførerne plejer at have fem minutter til rådighed, går jeg ud fra, at de sidste to og et halvt minut skal henregnes under hans gruppes tid.
Jeg mener, at det havde været meget klogere at adskille hr. Elles' to indlæg, for hans sidste ord gik ud på at bede Parlamentet om at nægte decharge.
Hr. formand, dette er selvfølgelig noget, som hr. Elles kan gøre for egen regning, men når han er ordfører, står det i modsætning til Budgetkontroludvalgets afstemning, og det bør efter min mening fremgå af protokollen.

Formanden
Hr. Colom i Naval, som De ved, er det op til de enkelte grupper at fordele taletiden, og det er kutyme eventuelt at forlænge den taletid, som ordføreren har fået tildelt som ordfører, med en del af den taletid, der er tildelt gruppen. Det er klart, at ordføreren frit kan fordele sin taletid og vægte sine emner, som han ønsker det.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg havde taget den forholdsregel at fremsætte min anmodning tidligere, og jeg ville gerne have dette registreret. Men først har jeg en personlig bemærkning.
Hr. Liikanen, medlem af Kommissionen, sagde, at jeg havde udtalt mig forkert med hensyn til Revisionsrettens rapport. Det eneste, jeg sagde, var, at Revisionsretten ikke havde afgivet en positiv erklæring om, at regnskabet for regnskabsåret 1996 var formelt rigtigt. Jeg er ikke den eneste, der siger det, hr. kommissær! Stk. 1 i afgørelsen i hr. Elles' betænkning minder om, at Revisionsretten for tredje år i træk nægtede at afgive en positiv erklæring om, at de transaktioner, der ligger til grund for regnskabsårets betalinger, som helhed er lovlige og formelt rigtige. Jeg gentager blot det, der står i betænkningen.
Jeg vil gerne komme med en bemærkning til forretningsordenen efter dette punkt, hr. formand.

Theato
Jeg vil blot gerne præcisere endnu en gang over for hr. Colom, at på min talerliste var det klart angivet, at hr. Elles som ordfører fik fem minutter plus to minutter for gruppen. Det ville jeg blot lige gøre klart. Jeg tror ikke, at han ville vildlede på nogen måde.

Liikanen
Hr. formand, jeg vil gerne sige til hr. Fabre-Aubrespy, at sætningen fra Ellesbetænkningen er korrekt. Man taler om underliggende transaktioner, men De taler om regnskabet. Der er forskel på de to ting. Revisionsretten afgiver fire forskellige erklæringer. De er positive, for så vidt angår regnskabet, mens de ikke er positive, for så vidt angår betalingerne, de underliggende transaktioner. Jeg håber, at de vil ændre denne holdning i nær fremtid.

Fabre-Aubrespy
Hr. formand, jeg tager udgangspunkt i bilag V, artikel 3, stk. 2, i vores forretningsorden.
En del ændringsforslag til Elles-betænkningen er blevet erklæret berettigede, helt præcis 22 ifølge de oplysninger, jeg har fået. Andre er blevet erklæret uberettigede. Det er Deres ansvar at sikre, at bilaget til forretningsordenen, der fastslår, at ændringsforslag skal gøres til genstand for udtalelser fra Budgetkontroludvalget, anvendes.
Jeg anmoder Dem derfor om at bekræfte, at disse 22 ændringsforslag vil blive forelagt omtalte udvalg på dets møde i eftermiddag. Ændringsforslagene kommer i øvrigt fra alle de politiske grupper. Der er 11 fra Den Socialdemokratiske Gruppe, som selv ville forbyde os at indgive ændringsforslag vedrørende konklusionen, og ellers kommer de fra praktisk talt alle øvrige grupper i Parlamentet.

Formanden
Dette punkt vil under alle omstændigheder blive undersøgt inden afstemningen på torsdag. Det kan De være helt sikker på.

Det almindelige budget for 1999
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0500/98) af Dührkop Dührkop og Viola for Budgetudvalget om forslag til Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999 modificeret af Rådet (alle sektioner) (C4-0600/98) og om forslag til ændringsskrivelse nr. 1/99 til det foreløbige budgetforslag for 1999, sektion III - Kommissionen (C4-0666/98).

Dührkop Dührkop
Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, først vil jeg takke alle medarbejderne i Parlamentet for deres indsats i hele budgetproceduren for 1999. Jeg vil særligt takke medarbejderne i Budgetudvalgets sekretariat, som med deres utrættelige arbejde har gjort det muligt at nå til andenbehandlingen på de fastsatte betingelser. Mange tak til alle.
Budgetproceduren for 1999, hr. formand, er ved at nå til vejs ende med Europa-Parlamentets andenbehandling.
Jeg vil lave en kort redegørelse, men især vil jeg beskæftige mig med et væsentligt punkt. Vi startede denne procedure med at kalde budgettet for 1999 for et budget, der er et bindeled til år 2000 og de nye finansielle overslag. Budgettet for 2000 skal være grundlaget for de nye finansielle overslag, men også budgettet for 1999 skal være stramt, samtidig med at det opfylder EuropaParlamentets prioriteringer.
Disse retningslinjer havde nogle ufravigelige betingelser. En af disse var det mandat, som Parlamentet gav hr. Colom til at forhandle om disse nye finansielle overslag, altså at indføre et fleksibilitetsinstrument i de nye finansielle overslag.
Derfor indførte Parlamentet under førstebehandlingen et strategisk ændringsforslag, der forøger de ikkeobligatoriske udgifter og betalingsbevillingerne i henhold til punkt 17 i den gældende interinstitutionelle aftale, som en »rettighedsforsikring«, der på den ene side skal sikre, at Rådet forhandler om et fleksibilitetsinstrument, og også for at sikre, at beløbene for de ikkeobligatoriske udgifter, hvis der ikke opnås en ny aftale, ikke bliver nedskåret, for det ville være til hinder for, at Parlamentet kan finansiere sine egne prioriteringer.
Europa-Parlamentets således opbyggede bindeled blev - som det kunne forventes - ikke accepteret af Rådet, men jeg kan sige, at noget er der bygget op. Der er opstået en ny kultur, en ny tillid, for vi har indtryk af, at Rådet i sin egenskab af forhandler accepterer Parlamentet som en rigtig politisk samtalepartner.
Den 24. november efter de sædvanlige forligsforhandlinger tager Rådet fat på andenbehandlingen med en fælles strategi om budgettets generelle karakter sammen med Parlamentet, men uden at der sker fremskridt for de strategiske ændringsforslag.
Jeg vil give en oversigt over de forskellige områder i Rådets behandling og sammenligne dem med Parlamentets holdning før andenbehandlingen.
Jeg sagde i mit første indlæg før førstebehandlingen, at jeg var lidt skuffet over det, der var sket med ad hoc-proceduren inden for landbrug, fordi vi ikke havde en ordentlig debat i juli, noget som Parlamentet havde ønsket. Alligevel må jeg sige, at ad hocproceduren fra før Rådets andenbehandling har vist sig at være et meget værdifuldt instrument, fordi Rådet har forliget sig med Parlamentets holdninger om ikke at forøge landbrugsudgifterne.
Rådet er også blevet enigt med Parlamentet om en landbrugsreserve, hvor EUR 20 millioner udelukkende er beregnet til miljøforanstaltninger i landbruget, som er en af Europa-Parlamentets prioriteringer. For at gøre mit indlæg om dette så kort som muligt kan det konkluderes, at Parlamentet ved sin andenbehandling på udgiftsområde 1 om landbruget næsten ikke har nogen holdninger, der afviger fra Rådets. Jeg synes, at vi har fået en aftale, der er rimelig for begge parter.
Om udgiftsområde 2 - som i budgetoverslagene plejer at blive kaldt »Edinburgh-pakken« - må jeg imidlertid sige, at Parlamentet indfører en »ændringsforslagspakke«, som er en reserve i forpligtelsesbevillingerne på EUR 1, 5 milliarder og i betalingsbevillingerne på 250 millioner plus en nedskæring i betalingsbevillingerne på 500 millioner. Dette er udelukkende baseret på de oplysninger, som Kommissionen har givet om graden af manglende gennemførelse af strukturfondene i september.
Under alle de diskussioner og forligsforhandlinger, som vi har haft med Rådet, er dette aldrig blevet nævnt. Det var ikke formålet at diskutere dette ændringsforslag, fordi det ikke medførte problemer. Det er overraskende, at Rådet accepterer nedskæringen, men afviser reserven i strukturfondene, hvilket er ensbetydende med en ændring i udgiftsområde 2, som giver Parlamentet mulighed for ved dets andenbehandling at stemme i overensstemmelse med flertallets ønsker. I går blev der i Budgetudvalget stemt nej til at genindføre reserven, men ja til at genindføre betalingsbevillingerne, for - jeg gentager - ændringsforslaget var en samlet pakke, og med den ustabilitet, der er i betalingerne, er en nedskæring af betalingerne meningsløs. Den mister fuldstændig sin berettigelse, hvis der ikke er en reserve.
Hvad angår udgiftsområde 3, sagde jeg ved førstebehandlingen til Rådet, at det var alle udgiftsområdernes Askepot. Det drejer sig om Unionens interne politikker, politikkerne med europæisk dimension, og jeg må sige, at det synes, som om at prinsen med sine glassko har mødt Askepot og forvandlet hende til en prinsesse, for på udgiftsområde 3 har Rådet i den aftale, som vi har opnået med det ved forhandlingerne, accepteret næsten alle Parlamentets prioriteringer. Der er endda budgetposter, der er steget med 49 %. Det bør også nævnes, at vi er nået til enighed om det femte rammeprogram om forskning, vi har også, som Parlamentet ønskede, gjort, hvad vi kunne med hensyn til politikkerne i tredje søjle inden for udgiftsområde 3 og dermed foregrebet Amsterdam-traktaten, og Rådet har givet Parlamentet ret med hensyn til at respektere finansieringen af programmerne Sokrates og Ungdom for Europa. Jeg synes, at det alt i alt er et tilfredsstillende resultat for Parlamentet, og jeg vil takke Rådet for dets vilje til at forhandle, således at vi på torsdag med glæde kan stemme for dette udgiftsområde.
Nu vil jeg tale om noget, som efter min mening politisk set er alvorligt. Det er alvorligt, at Parlamentet på udgiftsområde 4 har set sig nødsaget til at skære ned på Phare-programmet. Det er alvorligt, fordi det politiske signal, der derved udsendes, hverken for Parlamentet eller Rådet er behageligt, men til ære for den budgetmæssige effektivitet var det nødvendigt at gøre det i betragtning af, hvordan programmet i sin helhed har fungeret. I dette tilfælde foreslår vi 150 millioner under det beløb, der blev fastlagt i Cannes, men Rådet har accepteret Parlamentets forslag om at finansiere sine prioriteringer inden for de eksterne aktioner via denne nedskæring af Phare-programmet.
På udgiftsområde 5 bibeholder Parlamentet sit ønske om at oprette en særlig budgetpost til pensionsfondene. Jeg synes stadig, det er skammeligt, at det i hele budgetåret ikke har været muligt at gøre det mindste fremskridt på dette område, der er nødvendigt for, at Unionens tjenestemænd kan sikre deres pensioner.
Efter forligsforhandlingen den 24. november har vi stadig ingen aftale med Rådet om det strategiske ændringsforslag, og der vil finde en ny forligsforhandling sted den 8. december, og det er historisk, for det er første gang i 10 år, at der afholdes endnu en forligsforhandling, efter at Rådet er gået i gang med andenbehandlingen. Jeg takker formandskabet for dets vilje til ikke at lukke døre og for at acceptere Parlamentet som politisk samtalepartner, som jeg sagde til at begynde med.
Efter dette forligsresultat trækker jeg som ordfører de strategiske ændringsforslag til andenbehandlingen tilbage. Men som ved alle forhandlinger ved vi, at begge parter må slække på kravene. Jeg ville gerne - og jeg tror også det gælder hele Parlamentet - have opnået noget mere præcist. Jeg erkender, at den fastsatte tidsplan ikke er blevet overholdt. Jeg havde håbet, at vi i Wien ville have noget mere konkret på bordet, hvilket havde gjort det muligt at opnå et mere konkret forlig. Men jeg tror - og håber - at hr. Colom giver flere detaljer om den aftaletekst, som vi har opnået, og jeg mener, at der vil være fleksibilitetsinstrumenter. Vi har fået en ensidig historisk erklæring fra Rådet, som endelig vil opfylde det, som det skriver under på, og jeg mener, at det kan være tilstrækkeligt til at opnå en aftale under forhandlingerne.
Hr. formand, på torsdag skal Parlamentet stemme ved andenbehandling om et forslag, der fuldt ud opfylder den gældende interinstitutionelle aftale. Et budget, der viser, at et stramt budget sagtens kan forenes med Europa-Parlamentets politiske prioriteringer, men især et budget, der er foreneligt med de europæiske borgeres interesser.

Viola
Hr. formand, jeg vil begynde mit indlæg med at give udtryk for min tilfredshed over, at det i år endnu en gang er lykkedes os at godkende de andre institutioners budget med kun én behandling, eftersom alle de ændringsforslag, vi havde fremsat, er blevet godkendt af Rådet. Det er et tegn på harmoni og godt samarbejde, som jeg håber også må fortsætte i de kommende år.
I det forslag til beslutning, vi skal stemme om på torsdag - hvilket viser, at vi ikke har nogen problemer af betydning eller spørgsmål, der stadig står åbne - tages der nogle emner op, som vi har behandlet før, med det formål at opstille nogle faste holdepunkter, så man ved næste års budgetprocedure kan finde en løsning på problemer, der stadig er uløste. I den forbindelse vil jeg gerne minde om - idet jeg tager udgangspunkt i det, som vores kollega Dührkop Dührkop sagde - at vi beklager, at Rådet har forkastet muligheden for at oprette en pensionsfond for tjenestemændene i de europæiske institutioner. Parlamentet betragter dette som en forspildt lejlighed til at finde en løsning på et problem, der bør tages op og løses meget snart. Vi venter nu på, at Kommissionen senest den 31. marts fremlægger et forslag til en reform af pensionssystemet, for dette er ikke kun en prioritet for Parlamentet, men også for alle de andre organer i Den Europæiske Union.
Et andet åbent spørgsmål, der henvises til i beslutningen, er det spørgsmål, som har at gøre med Domstolens oversættelsesarbejde. Det er efter min mening nødvendigt, at vi får nogle konkrete forslag fra Domstolen, så der kan indledes en ordentlig debat med henblik på vedtagelsen af nogle foranstaltninger, der i det mindste letter oversættelsesarbejdet. Vi opfordrer derfor Domstolen til at indføre et mekanisk oversættelsessystem for at reducere mængderne af bureaukratisk og administrativt arbejde, og til herefter at finde andre løsninger, som letter de juridiske sprogeksperters uden tvivl store arbejde.
Man skal tage udgangspunkt i, at budgetmyndigheden ikke er i stand til at løse de problemer, som Domstolen i stor udstrækning giver anledning til med en intens ansættelsespolitik, der næsten er umulig at gennemføre inden for et enkelt regnskabsår. Den ville derimod være mulig, hvis den blev fordelt efter en flerårig plan.
Et andet punkt i beslutningen, der er værd at gøre opmærksom på, er, at Europa-Parlamentet også ønsker at sende et signal til Udvalget for Regionalpolitik, eftersom vi har fået forelagt spørgmålet med forudbetalingen med hensyn til deres egen generalsekretær, og eftersom man også har luftet det forslag for os, der går ud på at anvende artikel 50, hvilket er ensbetydende med en betragtelig finansiel udgift, da dette ifølge vurderingerne vil medføre en omkostning på ca. ECU 320.000.
Vores forslag til beslutning understreger naturligvis, at det er nødvendigt at finde nogle andre løsninger, som er acceptable set ud fra et finansielt synspunkt, som er teknisk gennemførlige, og som ikke efterlader nogle huller i administrationen af dette organ, der i de kommende år vil skulle udføre et øget antal opgaver som følge af den nye Amsterdam-traktat.
I forslaget til beslutning slås det ligeledes fast, at det er nødvendigt at fortsætte med den hidtidige ejendomspolitik; en politik, som kort sagt drejer sig om hurtige køb af ejendomme til brug for Fællesskabets forskellige institutioner samt betalingerne i forbindelse hermed. Vi kunne i går med tilfredshed konstatere, at tillægs- og ændringsbudgettet blev vedtaget, og at der bliver stillet det betydelige beløb af EUR 50 millioner til rådighed, som f.eks. skal bruges til at fremskynde købet af D3, hvilket vil medføre en anslået besparelse på EUR 40 millioner i de næste 10 år.
Det er en politik, der allerede har givet resultater, og hvis man fortsætter med at følge denne politik, vil den medføre flere betydelige besparelser på Unionens budget. Vi glæder os således over godkendelsen af vores ændringsforslag om Domstolens salg af bygningen.
Hr. formand, her ved slutningen af debatten om Den Europæiske Unions første budget i euro må vi give udtryk for vores tilfredshed over, at vi også med hensyn til de andre institutioners budget er nået frem til et strengt og fornuftigt budget, der respekterer medlemsstaternes indsats på budgetområdet. Endelig vil jeg gerne takke kollegerne i Budgetudvalget for den hjælp, de har givet mig, og jeg vil navnlig også gerne takke Kommissionens personale for den nødvendige bistand, det har givet os i vores arbejde.

Lenz
Hr. formand, budgetdebatterne i år er noget stormfulde. Indimellem lægger bølgerne sig dog heldigvis i rette tid. Det kan man i hvert fald til dels sige om den del af budgettet, som Udvalget om Udenrigs-, Sikkerheds- og Forsvarsanliggender er ansvarlig for, og hvor der også har været betydelig opstandelse, især om gennemførelsen af menneskerettighedsprogrammerne.
Ved hjælp af kompromiset mellem Europa-Parlamentet og Rådet kunne spørgsmålet om retsgrundlaget lykkeligvis løses med kompromiset efter devisen om teknisk assistance. Dermed kunne de største bekymringer i forbindelse med tillægsbudgettet for 1998 og budgettet for 1999 ryddes af vejen. Vi havde naturligvis gerne set noget mere, men det vigtige er, at disse spørgsmål bringes på plads netop i dette år. For det ville virkelig være en skam for Den Europæiske Union, hvis der havde været vanskeligheder på dette punkt netop i 50-året for FN's menneskerettighedserklæring og i denne uge i 10-året for tildelingen af Sakharov-prisen. Ingen vil benægte, at der stadig er noget, der kan forbedres, men vi har brug for al den hjælp, vi kan få, når det drejer sig om menneskerettigheder og forbindelsesarbejde til verdens øvrige lande.
Jeg er netop kommet hjem fra Latinamerika, hvor jeg endnu en gang kunne forvisse mig om værdien af dette arbejde, hvad enten det drejer sig om valgobservation, om menneskerettigheder eller om vores institutters arbejde. Også set ud fra disse synspunkter vil vi kontrollere gennemførelsen af budgettet for 1999 meget nøje. Jeg vil imidlertid også gerne takke fru Dührkop Dührkop hjerteligt for det fortræffelige samarbejde i denne sag, som endnu en gang har vist, at Europa-Parlamentet er sig sin betydning i dette vanskelige spørgsmål bevidst og på tværs af alle grænser repræsenterer en sag, som vi som gode demokraterer må engagere os i overalt i verden.

Sonneveld
Hr. formand, landbrugsrubrikken har ikke givet anledning til heftige debatter i de forskellige faser af behandlingen af budgettet for 1999. Er det stilheden før stormen, eller er der i mellemtiden tale om en bedre procedure? Jeg tror faktisk, at det sidste er tilfældet. Gennem den permanente analyse af udgifterne i det løbende år og den eksplicitte mulighed i budgetproceduren for på grundlag heraf at drage konklusioner på et afgørende tidspunkt med henblik på det nye budget undgår vi, at der sættes for meget til sidereserveres for meget til landbruget på budgettet. Men på den anden side er der også sikkerhed for, at såfremt udviklingen går imod, vil der på fornuftig vis blive truffet foranstaltninger.
Som ordfører for udtalelsen fra Landbrugsudvalget har jeg også ført tilsyn med og medvirket til, at den arbejdsmetode, der sidste år blev indført på basis af ændringsnotater fra Kommissionen mellem første- og andenbehandlingen, også i år nøje er blevet fulgt. Også i år har vi modtaget konkrete ændringsforslag vedrørende en lang række budgetposter. Samlet skal der tilføjes EUR 513 millioner til det oprindelige beløb i rubrik 1 på budgettet.
Rådet og Parlamentets delegation blev imidlertid enige om ikke at indarbejde denne relativt lille forskel i forhold til budgetudkastet i det samledede budgetbeløb for rubrik 1, men at revidere de forskellige budgetposter på basis af de nyeste overslag inden for det tidligere fastsatte totalbeløb. Kommissionen fremsatte de nødvendige forslag. Hermed blev der handlet i overensstemmelse med Europa-Parlamentets ønske om ikke at finde løsningen i en lineær reduktion med en lille procentsats over alle budgetudgifter for landbruget, men i en målrettet reduktion af en række poster.
Endvidere var også det konstaterede overskud på budgettet for 1998 på ECU 1, 4 milliarder i rubrik 1 en vigtig faktor for til en vis grad at relativere de dårligere udsigter for 1999. I øvrigt kan vi med hensyn til fremtiden allerede nu på basis af disse nøjagtige iagttagelser af udviklingen hidtil på markedet fastslå, at der må leves med en vis usikkerhed med hensyn til landbrugsudgifterne. Denne margen kan dog reduceres meget i forhold til tidligere landbrugsbudgetter med meget store margener, der resulterede i, at der hvert år blev betydelige beløb tilovers og tilbagebetalt til medlemsstaterne.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, vi har ikke overført midlerne til sikkerhed i og omkring de europæiske institutioners bygninger til reserven. Jeg vil alligevel gerne gøre opmærksom på, at der er presserende behov for handling på dette punkt. Som budgetordfører for Økonomiudvalget er jeg af den opfattelse, at vi kan være meget tilfredse med de centrale tal for det kommende budget. Kommissionen har allerede i sit forslag tilgodeset de centrale økonomiske poster med tilstrækkelige midler. Parlamentet har med succes forsvaret disse forslag. Budgetpost B5-3 om det indre marked er blevet forhøjet med EUR 13, 8 millioner, titel B5-5 om arbejdsmarkedet og den teknologiske innovation er blevet forhøjet med EUR 12, 2 millioner. I denne forbindelse er jeg især tilfreds med, at der er opnået enighed om at støtte middelstanden. Budgetpost B5-512 til dette formål er blevet forhøjet med hele 60 %.
Vi ser imidlertid også de indbyrdes forbindelser og indikatorer for et sundt økonomisk miljø i en større ramme. F.eks. er uddannelsesområdet og udvekslingsprogrammerne for unge vigtige forudsætninger for de menneskelige ressourcer, som vores indre marked har så stærkt brug for med henblik på konkurrenceevnen. Titel B3-1 - generel og erhvervsmæssig uddannelse og ungdom - er blevet tilført ekstra midler på EUR 136, 4 millioner, og selvom jeg har stor forståelse for de europæiske ungdomsorganisationers krav om en yderligere forhøjelse, har vi dog med dette budget lagt grundstenen til, at den generelle og erhvervsmæssige uddannelse overhovedet kan fortsættes og udvides. For erhvervslivet er princippet om sparsommelighed trods alt af særlig betydning. Vi må ikke glemme, at 11 lande om godt to uger vil slutte sig sammen i en valutauniom. Jeg tror, dette er et grundlag for et succesrigt Europa!

Ferber
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne først takke kollegerne i Budgetudvalget og ordføreren for, at denne komplicerede budgetprocedure og forligsproceduren på forskningsområdet i sidste ende har kunnet afsluttes med så positivt resultat, og at vi i dag til middag kan vedtage forskningsprogrammet og derefter på torsdag også kan overføre tallene til budgettet, hvorefter forskningspolitikken kan fortsættes næste år uden afbrydelse.
Jeg vil imidlertid gerne påpege et problem. Rådet gjorde i sin begrundelse for budgetforslaget under andenbehandlingen opmærksom på, at kommentarerne til budgetposterne efter Rådets opfattelse - og Kommissionen har så vidt jeg ved tilsluttet sig denne opfattelse - kun har vejledende karakter, det vil sige, de er uforbindende for implementeringen. Det betyder helt konkret, at alle de specifikke opgaver og målsætninger og de tilhørende reserverede midler og procentsatser, som Parlamentet har optaget i kommentarerne, blot ville være fromme ønsker. Jeg tænker her især på forskningsområdet. Vi har i så fald få budgetposter med store pengebeløb, og vores kommentarer skal her kun betragtes som vejledende. Jeg mener ikke, det var det, vi som Udvalg om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi havde forestillet os ved gennemførelsen af dette budget.
Hr. Liikanen, jeg har netop lyttet opmærksomt til Deres tale om betænkningen af Elles. Her kunne De også give Parlamentet et tydeligt signal. Vores kommentarer er ikke fromme ønsker, de er helt reelle krav fra Parlamentet i budgetproceduren, og for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi påberåber jeg mig også dette, nemlig at vores kommentarer i forbindelse med fordelingen af midler fra det femte forskningsrammeprogram ikke kun skal betragtes som vejledende, men som bindende. Jeg har på gruppens vegne forberedt et ændringsforslag om dette til beslutning og håber, at det vil få Parlamentets tilslutning.

Schwaiger
Hr. formand, kære kolleger, som ordfører for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser vil jeg i dag blot henvise til to punkter, som vi ikke kunne behandle i oktober ved førstebehandlingen. Vi havde indgivet flere forslag, som vedrørte udformningen af kommentarerne til det økonomiske samarbejde med Latinamerika, Asien og Sydafrika, og som også omfattede investeringerne.
Vores forslag gik ud på at inddrage de økonomiske og sociale grupper, industri- og handelskamrene, arbejdsgiverorganisationerne, fagforeningerne, forbrugerorganisationerne, miljøforkæmperne i disse programmer. Vi stillede disse forslag for netop efter modellen for AVS-landene - altså svarende til det, som gælder for AVS-landene eller for Tyrkiet - at inddrage de økonomiske og sociale grupper stærkere i opbygningsprocessen. Desværre accepterede Budgetudvalget ikke vores forslag, selvom det overhovedet ikke koster nogen penge, men kun svarer til den brede konsensus i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser, som da også blev udarbejdet af de forskellige grupper i Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser.
Min store bøn til formanden for Budgetudvalget og til ordføreren er, at denne idé optages i beslutningsforslaget. Det er forslag, som er fornuftige, og som også i vidt omfang stemmer overens med den praksis, der allerede er gængs i AVS-landene.
Jeg vil gerne komme med endnu en bemærkning. Vi kan kun skaffe os adgang til det japanske marked, hvis unge ledere især fra de små og mellemstore virksomheder uddannes med henblik på dette markeds særegenheder og også får en chance for at indstille sig på det. Det har Den Europæiske Union hidtil støttet på meget prisværdig vis. Der gives således mulighed for uddannelse og træning af 30-40 managers årligt. Dette forslag er ikke medtaget, fordi retsgrundlaget i øjeblikket mangler. Jeg håber, at Kommissionen vil fremkomme med de nødvendige forslag, og at retsgrundlaget snarest vil forefindes, så vi atter kan indsætte denne budgetpost.

Eisma
Hr. formand, jeg er glad for, at Rådet har accepteret den af os foreslåede forhøjelse af miljøbudgettet. Derved er der blevet flere penge til disposition til det femte miljøhandlingsprogram og LIFE. Det er altsammen udmærket, men miljødelen udgør alligevel kun 0, 2 % af det samlede budget. Derfor må vi med hensyn til miljøet hente gevinsten hjem gennem integrationen i de andre sektorer. Derfor forbavser det mig, at Rådet ikke har godkendt de forslag, der har til formål at gøre budgettet grønnere. Det er baggrunden for, at jeg på ny har indgivet fem ændringsforslag. Det foregår ved Budgetudvalgets foranstaltning. Ændringsforslagene drejer sig om strukturfondene med hensyn til miljøet, om beskyttelse af naturen og anvendelse af pengene fra strukturfondene til naturbeskyttelse inden for rammen af Habitat- og fugledirektivet. Endvidere ønsker vi at anvende mindst 10 % af Meda-midlerne til miljøprojekter. Et bedre miljø begynder hos dig selv, hr. formand. Derfor har jeg indgivet et ændringsforslag til beslutningen, som også er accepteret af Budgetudvalget, om at gøre institutionerne grønnnere. Rådet, Kommissionen, Udvalget for Regionalpolitik, men også Europa-Parlamentet kan gøre meget mere med hensyn til energibesparelse, affaldsforarbejdning og mobilitet. Hvis vi gør det på en troværdig måde, er vi et eksempel for medlemsstaterne, og så kan vi stille os i spidsen for en rigtig miljøpolitik.
Til sidst er jeg også glad for, at Rådet har godkendt en forhøjelse af budgettet for forbruger- og sundhedspolitikken. Jeg beklager, at Rådet har overført begge beløb til reserverne, men heldigvis, takket være vores intervention, vil forbrugerpolitikken af Budgetudvalget på ny blive trukket ud af reserverne. Lovgrundlaget herfor forventes inden længe. Desværre er dette ikke lykkedes med hensyn til sundhedspolitikken.
Hr. formand, jeg slutter af. Ikke desto mindre er jeg tilfreds med det samlede resultat, ikke mindst på grund af det gode samarbejde med ordførerne, hr. Viola og hr. Dührkop.

Morgan
Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Dührkop Dührkop igen for hendes arbejde med budgettet for 1999.
For Kulturudvalget var det et år uden sidestykke. Der har været en anerkendelse af kulturens betydning, når det gælder om at cementere den europæiske integration og en vægt på at skabe et sandt kundskabernes Europa. De ekstra penge, der er blevet tildelt som en udvidelse til Ariane- og Kalejdoskop-programmerne, er yderst velkomne. Ikke blot er der et betydeligt beløb for 1999, men det er også af stor betydning, når det gælder om at angive den rigtige retning for det fremtidige Kultur 2000-program.
Ordførerens ihærdighed omkring spørgsmålet om de mindre talte sprog er yderst vigtig for de 50 millioner mennesker i Den Europæiske Union, for hvem det er relevant. Vi afventer ivrigt et forslag fra Kommissionen om dette spørgsmål og er overbevist om, at dette vil sørge for et formelt retsgrundlag i fremtiden.
Hvad spørgsmålet om informationspolitikken angår, virker det undertiden, som om det bliver værst for Rådet. Ingen ved bedre end Rådet, hvor stort et behov der er for at informere den europæiske offentlighed om den nuværende integrationsproces, og herunder især lanceringen af den fælles valuta. Og alligevel er det Rådet, der har smølet med at anerkende Kommissionens kompetence inden for dette område. Hvordan skal vi kunne skabe et sandt folkets Europa, hvis folk ikke kender noget til det? En ting er sikker, og det er, at de ikke kender noget til retsgrundlag, og de er faktisk også ret så ligeglade med dem. Det er vigtigt, at vi ikke kommer ud i dette kævleri hvert eneste år. Vi er glade for, at Rådet endelig er kommet til fornuft i denne henseende - i det mindste for i år.
Udvalget bifalder ligeledes den enighed, som Rådet og Parlamentet er nået frem til, når det gælder om at udligne de bevillinger til administrative formål, der i de forløbne år er blevet anvendt på gennemførelsen af Sokrates- og Ungdom for Europaprogrammerne. Det har været et godt år for Kulturudvalget. Mange tak, fru Dührkop Dührkop.

Cunningham
Hr. formand, jeg vil gerne på vegne af Udvalget om Udvikling og Samarbejde indlede med at takke ordføreren, Bárbara Dührkop Dührkop for hendes meget store hjælp og støtte. Jeg vil også gerne takke min egen gruppekoordinator, Terence Wynn, og mit udvalgssekretariat for deres hjælp og opmuntring.
Som udvalg har vi ikke nået alt det, vi ønskede at nå, men når alt kommer til alt, er vi nået frem til et budget, som vi helt bestemt kan leve med. Der er imidlertid en række ting, der bekymrer mig.
For det første bemærker jeg, hvad budgetposten vedrørende de tropiske skove angår, at Kommissionens forslag om at øge betalingsbevillingerne med EUR 5 millioner ikke er blevet godkendt af Kommissionen. Derfor forventer jeg, at Kommissionen på en eller anden måde vil være i stand til at overføre og gå med til, at der bliver tilført de øgede bevillinger, som måtte være nødvendige for vores eksterne politik.
For det andet håber jeg, hvad kønsaspektet angår, at vi til næste år vil få en forøgelse af denne budgetpost. Denne gang har vi oplevet en beskæring, som var meget skuffende for mit udvalg.
Og endelig var der, hvad spørgsmålet om landminer angår, talrige skænderier om, hvor mange budgetposter vi skulle have. Jeg har fået oplyst, at der for nærværende er omkring 12-13 budgetposter, der nævner landminer. Kommissionen har fortalt mig, at den har planer om at bringe alle disse ind under en budgetpost, og at de vil foreslå, at der bliver afsat et beløb på omkring EUR 35 millioner til rydning af landminer og til rehabiliteringsprogrammer. Det bifalder jeg meget stærkt. Det er noget, som Udviklingsudvalget har tilskyndet til i nogen tid. De EUR 35 millioner vil, hvis vi kan bevare dette beløb i en række år, række langt, når det gælder om at rense verden for noget, der har været en skrækkelig svøbe for millioner af mennesker i udviklingslandene.
Jeg vil gerne endnu en gang takke hovedordføreren. Det var været en yderst vellykket budgetprocedure.

Deprez
Hr. formand, kære kolleger, jeg kan på vegne af Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder i forbindelse med forhandlingen om budgettets andenbehandling bekræfte den tilfredshed, jeg ligeledes ytrede i forbindelse med førstebehandlingen. Jeg vil gerne i denne forbindelse endnu en gang takke vores ordfører, fru Dührkop Dührkop, og kollegerne i og formanden for Budgetudvalget, hr. Samland, som i år har været langt mere lydhør over for vores udvalgs henstillinger end året før.
Blandt grundene til denne tilfredshed vil jeg understrege tre punkter, som udgjorde tre højt prioriterede områder for Udvalget om Borgerlige Frihedsrettigheder. For det første krævede vi en fortsættelse af tiltagene og tildelingen af flere midler til bekæmpelse af vold over for kvinder og børn, seksuel turisme og strafbar anvendelse af Internettet. Og vi er godt tilfredse med det opnåede resultat.
For det andet ønskede vi at fortsætte tiltagene og fastholde niveauet for midlerne til integration af fremmede og bekæmpelse af racisme og fremmedhad. Som I ved, kære kolleger, befandt disse budgetposter sig i en yderst delikat situation i betragtning af det manglende retsgrundlag. Også dette resultat er tilfredsstillende.
Men den altoverskyggende grund til vores tilfredshed er, hr. formand, kære kolleger, at Budgetudvalget for første gang - takket være den vedholdenhed, vores kollega hr. Brinkhorst har udvist, hvilket jeg endnu en gang gerne vil takke ham for - har godkendt oprettelsen af en europæisk fond for flygtninge. Alle ved, hvor vigtigt flygtningeproblematikken er for Den Europæiske Union. Alle ved også, at Rådet har lovet at gennemføre en række tiltag med henblik på at opnå en ligelig fordeling af udgifterne, og denne europæiske fond for flygtninge er den bedst tænkelige måde at gøre det på. Jeg forstår derfor ikke, at Rådet så kategorisk afviser dette instrument, der på en gang er både nødvendigt og fornuftigt.

Tillich
Hr. formand, jeg vil gerne komplimentere ordføreren, fru Dührkop Dührkop. Hun har i dette regnskabsår arbejdet meget hårdt for sin betænkning. Jeg vil gerne takke hende for det gode samarbejde og gerne inkludere Kommissionen og det østrigske rådsformandskab i denne tak.
Set fra Budgetkontroludvalgets synspunkt viser det sig, at der endnu står meget tilbage at gøre. Netop den kendsgerning, at vi i forbindelse med landbrugsudgifterne i budgetåret 1998 stadig vil have en overbudgettering på ECU 1, 4 milliarder, viser, at der her stadig er en margen for handling. Eftersom vi i budgetproceduren for 1998 nåede til enighed mellem Rådet og EuropaParlamentet om at nedsætte Kommissionens budgettering på dette punkt, har vi stadig et overskud. Derfor hilser jeg det også velkomment, at Kommissionen i Notenboom-proceduren har anvendt en ny form for begrundelse for gennemførte, ikke gennemførte eller delvist gennemførte budgetposter. Jeg vil gerne rette en appel til Kommissionen og udtrykke det ønske, at man fortsat vil gøre dette i de månedlige rapporter i forbindelse med gennemførelsen af budgettet for 1999. Dermed ville EuropaParlamentet være bedre i stand til at følge den månedlige kontrol af udgifterne. Fagudvalgene ville blive stærkere integreret i kontrollen af midlerne og i gennemførelsen af budgettet. Kommunikationen mellem Parlamentet og Kommissionen ville blive forbedret.
Jeg vil blot komme med to bemærkninger om emnet strategisk reserve. Alt i alt er vi ikke ligefrem henrykte over resultatet. Men en ting kan vi notere os som resultat for os som europæisk parlament. Rådet har opdaget, at det skal respektere EuropaParlamentet som partner og som en del af budgetmyndigheden. Det drejer sig ikke længere kun om at tage hensyn til de enkelte medlemsstaters interesser i Rådet, men fremover også om at respektere Europa-Parlamentets vilje.

Pérez Royo
Hr. formand, jeg vil på vegne af Fiskeriudvalget i lighed med de foregående talere udtrykke vores tilfredshed med ordføreren, Bárbara Dührkop. Fiskeriudvalget har samarbejdet med den generelle arbejdsgruppe om budgettet for 1999 i alle faser af budgetproceduren, først og fremmest gennem den oprindelige ordfører for Fiskeriudvalget, hr. Apolinario, som ikke længere er medlem af Parlamentet.
Selvom det eneste ændringsforslag, som Fiskeriudvalget fremsætter, er et forslag om en lille forøgelse af bevillingerne til kontrolaktioner, vil vi benytte lejligheden til at gentage en række prioriteringer, der udgør kernen i Fiskeriudvalgets indsats. Jeg nævner dem i tilfældig rækkefølge. For det første er der kontrolaktionerne, der skal sikre en effektiv opfyldelse af fællesskabsreglerne. For det andet er der den særlige aktion vedrørende fiskeri fra mindre fartøjer og kystfiskeri. For det tredje er der spørgsmålet om forskning, som er nært forbundet med gennemførelsen af det femte rammeprogram. For det fjerde er der strukturfondene, som vi har talt om ved flere lejligheder, og endelig er der spørgsmålet om de internationale aftaler, som jeg vil opholde mig ved et øjeblik.
Med hensyn til de internationale aftaler nedsættes de foreslåede bevillinger for regnskabsåret 1999 i forhold til dem for 1998, såvel forpligtelsesbevillingerne som betalingsbevillingerne. Det drejer sig utvivlsomt om en berettiget nedsættelse, men vi ønsker i den forbindelse at fremkomme med en vigtig bemærkning: Fiskeriudvalget gør budgetmyndigheden opmærksom på de vanskeligheder, der vil opstå, når budgettet for 2000 skal udarbejdes i forbindelse med aftalen med Marokko, som udløber den 30. november 1999, og som udgør en udgift på ECU 120 millioner om året, hvilket praktisk talt er halvdelen af dette udgiftsområde. Budgetmyndigheden bør bruge sine administrationsevner for at sikre, at de nødvendige budgetbevillinger er til rådighed i tilfælde af, at der indgås en ny aftale, samtidig med at beløbets størrelse hemmeligholdes, så forhandlingerne med Marokko ikke bringes i fare.

Gröner
Hr. formand, kære kolleger, jeg vil først gerne takke ordføreren, fru Bárbara Dührkop, som har været meget åben over for forslagene fra Udvalget om Kvinders Rettigheder, for frem for alt at realisere mainstreaming i budgetproceduren, det vil sige inddrage lige muligheder for mænd og kvinder i alle europæiske politikområder. Det er til dels lykkedes for os, som det fremgår af den omfangsrige korrespondance med 12 medlemmer af Kommissionen. Det har vi dokumenteret i to arbejdsdokumenter.
Som ordfører for udtalelsen for Udvalget om Kvinders Rettigheder har mit andet centrale punkt foruden mainstreaming været at opretholde den særlige støtte til kvinder i det fjerde handlingsprogram og i strukturfondene. Jeg vil gerne understrege endnu en gang, at kvinder ikke er nogen marginalgruppe, vi udgør 50 % af de europæiske borgere. Dette finder også sit udslag i det nye program Daphne. Jeg vil gerne minde om, at vi, det vil sige 350 medlemmer af dette høje Parlament, i den skriftlige erklæring har krævet et europæisk år mod vold mod kvinder. Det har Rådet ignoreret. Det har også under andenbehandlingen slettet kommentaren til dette punkt, selvom netop det østrigske formandskab er gået stærkt i brechen for dette tema.
Vi holder som europæisk parlament fast i vores krav, og vi forventer, at der anvendes EUR 5 millioner på en kampagne »Vold mod kvinder«, og at konceptet om lige muligheder, mainstreaming, kommer langt stærkere til udtryk end hidtil i de nye politikområder, beskæftigelse og østudvidelse. Som kommissæren allerede har sagt, er lige muligheder og ikkediskriminering et nyt arbejdsgrundlag i Amsterdam-traktaten, og hvis Europas kvindelige borgere ikke kan genfinde sig selv i EuropaParlamentets politik - det gælder i øvrigt også for udvalgene - så vil vi få kvitteringen for det i det femte direkte valgte parlament.

Schmidbauer
Hr. formand, kære kolleger, jeg tror, jeg kan fatte mig i korthed, for i den første diskussion under førstebehandlingen har jeg allerede redegjort for Udvalget om Andragenders hovedargumenter. Jeg vil alligevel gerne benytte lejligheden til på udvalgets vegne at understrege, at det opfatter sig selv som et bindeled mellem Parlamentet og borgerne. Vi er så at sige hængslet i den dør, der er åbningen ud til borgerne. I henhold til unionstraktaten har alle borgere i Unionen ret til enkeltvis eller sammen at indgive andragender og klager, og for at vi parlamentarikere kan behandle disse andragender på passende vis og på så kort tid som muligt, er det nødvendigt, at udvalget er udstyret med tilstrækkelige midler og personale. Derfor er det også absolut nødvendigt, at Udvalget for Andragender kan fortsætte arbejdet som selvstændigt udvalg i den nye valgperiode.
Jeg vil gerne takke Budgetudvalget og hr. Viola for, at han har betragtet ombudsmandens forslag som sagligt berettigede og at det med skabelsen af et nyt organ, Ombudsmanden, også bliver muligt at stille tilstrækkelige midler til rådighed.

Ruttenstorfer
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg behøver nok ikke gøre særskilt opmærksom på, at budgetproceduren for 1999 især af to årsager har været et kompliceret foretagende. For det første er budgettet for 1999 det sidste, som skal vedtages inden for rammerne af Edinburgh-aftalerne og før afslutningen af de forhandlinger, som føres mellem vores institutioner inden for rammerne af Agenda 2000 med henblik på at fastlægge en finansramme for budgetterne fra år 2000.
For det andet er en beslutning om tillægs- og ændringsbudgettet for 1998 samt en beslutning om den samlede overførsel fra 1998 også blevet en del af budgettet for 1999. På trods af den kompleksitet, som kombinationen af disse forskellige forhold har medført, er det i sidste ende lykkedes os at sammensætte et samlet kompromis om budgettet for 1999, tillægs- og ændringsbudgettet for 1998 og den samlede overførsel af midler for 1998. Jeg vil gerne minde om, at det, at dette samlede kompromis er lykkedes, i høj grad afhang af resultaterne af de intensive drøftelser, som vi havde med Parlamentets delegation om fleksibiliteten i forbindelse med Rådets møder den 24. november og den 8. december. Efter Parlamentets ønske skal en sådan fleksibilitet være kendetegnende for de budgetter, som opstilles inden for rammerne af det nye finansielle overslag.
Det samråd, som vi havde i sidste uge med en række af Deres kolleger, har jævnet vejen for vedtagelsen af det samlede kompromis om budgetproceduren for 1999. Resultatet af dette samråd var nemlig en aftale mellem vores to institutioner om, at budgettet for 1999 ikke skal indeholde den strategiske reserve, som har været årsagen til, at budgetproceduren for 1999 under hele forløbet gentagne gange har været truet. Hermed så Rådet sig i stand til at erklære sig rede til at acceptere fleksibilitetselementer i forbindelse med forhandlingerne om en ny interinstitutionel aftale. Arten og omfanget af denne fleksibilitet vil afhænge af det samlede forhandlingsresultat og af den aftalte finansrammes størrelse.
Budgetmyndighedens to dele kan i løbet af budgetproceduren, dog senest inden Parlamentets førstebehandling i henhold til reglerne om en flertalsafstemning i traktatens artikel 203, stk. 9, 5. led, træffe afgørelse om et forslag fra Kommissionen om aktivering af disse fleksibilitetselementer. For anvendelsen af denne erklæring - og det vil jeg gerne understrege kraftigt - vil Rådet ikke træffe nogen interne aftaler, som gør disse flertalsregler ugyldige. Det vil jeg gerne fremhæve. Det positive resultat af vores samråd om fleksibiliteten i de kommende budgetter har betydet, at forhandlingerne om den samlede budgetprocedure for 1999 har kunnet afsluttes med et positivt resultat.
Lad mig nu først kommentere resultaterne af Rådets andenbehandling af udkastet til budget for regnskabsåret 1999, idet jeg vil redegøre for et par af aspekterne. Ved behandlingen af det ændrede udkast til budgettet, som var forsynet med ændringsforslagene, har Rådet generelt bestræbt sig på at opnå en så lav forhøjelsessats som muligt for regnskabsåret 1999. I forbindelse med vurderingen af resultaterne af Parlamentets førstebehandling af budgetudkastet for 1999 har Rådet desuden fulgt følgende principper: overholdelse af den interinstitutionelle aftale af 13. oktober 1998 om retsgrundlagene og om gennemførelsen af budgettet, bedømmelse af behovet med henblik på en anvendelse af budgetmidlerne, som svarer til virkeligheden og mulighederne for gennemførelse, afbalanceret fordeling af besparelserne på alle rubrikker i det finansielle overslag, det vil sige, at en nedskæring af midlerne til en af disse rubrikker også skal føre til en nedskæring af midlerne til andre rubrikker.
Ud fra disse principper har Rådet vedtaget indholdet af det samlede kompromis, som er udarbejdet i samarbejde med en delegation fra Parlamentet. Som De har konstateret, har Rådet imødekommet Parlamentet på mange punkter. Det vil jeg bede Dem have i erindring under Deres egne afstemninger! Som jeg sagde indledningsvis, omfatter det samlede kompromis om budgetproceduren for 1999 også en aftale om ændringsbudgettet for 1998 og om den samlede overførsel. Både ændringsbudgettet og den samlede overførsel giver mulighed for at omfordele ikke anvendte midler, så især betalingsbevillingen til Den Europæiske Socialfond kunne forøges med ECU 795 millioner og til Phare med ECU 150 millioner. Desuden vil Parlamentet få ECU 150 millioner til sine byggeprojekter. Jeg vil også gøre opmærksom på fødevarehjælpen til Rusland på ECU 400 millioner, som vi har vedtaget i forbindelse med ændringsbudgettet.
Budgetproceduren for 1999 nærmer sig sin afslutning. Når De på torsdag ved afslutningen af Deres andenbehandling skal stemme om budgettet - nogle af Dem skal deltage i denne procedure for første gang, og på Deres vegne glæder det mig særligt, at De under denne budgetprocedure har kunnet opleve et samarbejde mellem budgetmyndighedens to parter, som tidligere ikke har været sædvanen, hvilket formanden for Deres budgetudvalg, hr. Samland, selv henviste til i sidste uge ved afslutningen af vores samråd. Jeg vil gerne særligt takke hr. Samland for hans utrættelige bestræbelser på at forbedre kvaliteten af dette samarbejde. Jeg takker også de to ordførere, fru Dührkop-Dührkop og hr. Viola, samt naturligvis Kommissionen, for deres værdifulde bidrag til den vellykkede afslutning på budgetproceduren for 1999. Jeg har glædet mig over deres konstruktive arbejde, som har sat os i stand til at opnå det resultat, vi alle ønsker, nemlig vedtagelsen af et budget for det kommende år.

Formanden
Tak, hr. formand for Rådet.
Forhandlingen fortsætter kl. 15.00 med kommissær Liikanens indlæg.
Vi går nu over til afstemning.

Ford
Hr. formand, jeg vil gerne komme med et spørgsmål til forretningsordenen i henhold til artikel 24, stk. 7 og artikel 31 med hensyn til fordelingen af pladserne i mødesalen. I betragtning af den igangværende borgerkrig mellem hr. Le Pens og hr. Mégrets faktioner af Front National vil jeg gerne spørge Formandskonferencen, om de ikke vil overveje at flytte de to faktioner væk fra hinanden for at undgå eventuelle forstyrrelser her i salen. I mellemtiden vil vi være meget taknemmelige, hvis de ville bære de behørige mærkater, så vi kan vide, hvem der støtter hr. Le Pen, og hvem der støtter hr. Mégret.

Blot
Hr. formand, jeg vil gerne komme med en form for personlig bemærkning, idet hr. Ford tiltaler mig som medlem af Front National. Jeg vil gerne berolige ham med det samme: Efter min overbevisning opfører alle sig traditionen tro høfligt i denne sal, og det gør vi også her hos Front National.

Formanden
Godt, tak skal De have, hr. Blot.

Afstemning
Formanden
Vi går nu over til afstemningen om fortolkningen af de bestemmelser, der benyttes inden for rammerne af udstedelse af decharge - bilag V i forretningsordenen.
Idet det tages for givet, at den blev draget i tvivl, sætter jeg Forretningsordenudvalgets fortolkning af anvendelige bestemmelser inden for rammerne af udstedelsen af decharge til afstemning. Forretningsordenudvalgets fortolkning, som er indeholdt i protokollen, nævner følgende: »Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet havde fundet, at bestemmelserne i bilag V ikke afveg fra forretningsordenens almindelige bestemmelser om indgivelse af ændringsforslag, jf. artikel 125 om betingelserne for behandling. Udvalget præciserede i denne forbindelse, at ændringsforslag, der var i strid med forslaget fra det korresponderende udvalg, ikke opfyldte betingelserne for behandling.«
(Forretningsordenudvalgets fortolkning vedtoges)

Whitehead
Hr. formand, som ordfører for Parlamentet vil jeg gerne bekræfte, at den fælles holdning er acceptabel for os, og det samme gælder den finansielle udligning på ECU 112, 5 millioner. Jeg vil gerne takke det østrigske formandskab og GD XXIV for deres arbejde med dette.
(Den fælles holdning godkendtes)

Formanden
Før vi går over til stemmeforklaringerne, vil jeg gerne lykønske Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi samt ordførerne for den måde, som de organiserede afstemningerne på. Den systematiske måde, som de foreslog dem på, og som formanden modtog dem på, tillod Parlamentet på 40 minutter at stemme om så mange betænkninger og 320 ændringsforslag! Det er en sjælden rekord, som vi kan takke Udvalget om Forskning for.

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Vi mener, at spørgsmålet om situationen for valutaerne i de lande, der i øjeblikket ikke deltager i den fælles valuta, er interessant. Spørgsmålet bør helt bestemt have en fremtrædende plads i disse medlemsstaters politiske debat. Vi mener dog, at betænkningen, trods sine opinionsdannende hensigter og med et enigt udvalg bag sig, indeholder umotiverede udtalelser og i visse tilfælde bygger på rene hypoteser om udviklingen i de lande, som i øjeblikket ikke deltager i den fælles valuta.
Vi mener, at indførelsen af den fælles valuta er af stor betydning for beskæftigelse, konkurrenceevne, vækst og den politiske fælles valuta, og at det er ønskværdigt med en kommende svensk deltagelse i den fælles valuta. Vi mener dog ikke, at det er EuropaParlamentets opgave at påpege over for eksempelvis svenske borgere, at Sverige bør tilslutte sig den fælles valuta, således som det sker i betænkningen. For Sveriges vedkommende gælder det, at en eventuel deltagelse i den fælles valuta bør være underlagt det svenske folks afgørelse enten gennem en folkeafstemning eller i forbindelse med valg til Rigsdagen.

Berthu
Europa-Parlamentet viser ved hr. Stevens' betænkning sin velmente bekymring for alle de ulykker, der vil ramme de medlemsstater, der ikke har ønsket at deltage i euroen (Det Forenede Kongerige, Sverige og Danmark), og den medlemsstat, der ikke opfyldte kravene (Grækenland). Disse medlemsstaters nationale valutaer skulle åbenbart blive ustabile, og eftersom alle økonomiske aktører i de pågældende medlemsstater skulle gå ind for euroen, skulle denne blive en veritabel »parallel valuta«. Betænkningens konklusion kommer helt af sig selv: »Den eneste måde, hvorpå de risici kan fjernes, der er forbundet med parallel anvendelse af euroen, for Det Forenede Kongeriges, Sveriges, Danmarks og Grækenlands vedkommende består i, at de tiltræder ØMU'en, hvorfor de indtrængende opfordres til så hurtigt som muligt at gøre præcis dette«.
Man forbavses over den arrogance, der skinner igennem i denne betænkning, og over den foragt, der udvises over for det demokratiske valg, der har fundet sted i tre af disse lande. For er der noget, man burde lykønske Det Forenede Kongerige, Sverige og Danmark med, er det, at deres regeringer har formået at indlede en rigtig debat om den fælles valuta og derefter har respekteret borgernes valg. Det er ikke alle, der kan sige det om sig selv. Og man kan i øvrigt spørge sig selv, om ikke Stevens-betænkningen har til formål at dæmpe den skyldfølelse, der plager dem, der i eurozonen har trampet på demokratiet, ved at vise dem, at de ikke har taget fejl, eftersom selv de, der har udvist respekt over for demokratiet, i anden omgang er nået frem til de samme konklusioner.
Men denne betænkning har glemt en afgørende ting: Det er langt fra sikkert, at de lande, der ikke har indført euroen, kommer til at fortryde det. Hvis vi f.eks. får en »stærk euro« over for dollaren, vil de europæiske lande, der ikke deltager i euroen, måske opleve det som en fordel at bibeholde mere fornuftige parikurser. Ligeledes vil harmoniseringen af valutabestemmelserne inden for eurozonen ikke være rentabel, ikke en gang tæt på, for alle deltagere. Nogle lande vil uden tvivl komme til at fortryde, at de ikke var i stand til at opretholde fleksible kurser og dermed stille og roligt tilpasse deres økonomier til nabolandenes. De vil misunde de lande, der er forblevet frie uden for eurozonen. Men måske har Stevens-betænkningen netop et andet - helt gement - formål, nemlig at forsøge at fjerne disse genstridige lande ved at optage dem, inden de på et senere tidspunkt bliver uønskede vidner om det fejltrin, det var at indføre den fælles valuta.

Blak, Kirsten Jensen og Sindal
De danske socialdemokrater stemte i dag imod Stevens' betænkning om euroen som parallel valuta. Betænkningen opfordrer regeringerne i de ikke-deltagende lande til hurtigst muligt at deltage i ØMU'ens 3. fase og forudser alskens ulykker og dårligdom, hvis man ikke straks deltager. Ydermere påstås det, at befolkningen i de pågældende lande giver udtryk for, at de vil indtræde i møntunionen med det samme. Kun en folkeafstemning vil vise, om den danske befolkning ønsker det.
Lindqvist (ELDR), Eriksson og Svensson (GUE/NGL), Gahrton, Holm og Schörling (V), Bonde, Lis Jensen, Krarup og Sandbæk (I-EDN), skriftlig. (SV) Det er udfordrende i en betænkning at belære medlemsstaterne og tale om, hvilken økonomisk politik Europa-Parlamentet mener, at landene skal føre. I betænkningen udtrykker man håb om, at Danmark, Det Forenede Kongerige, Grækenland og Sverige med tanke på deres egen interesser og med tanke på, hvad der er bedst for de øvrige medlemsstater, deltager i ØMU'en fra begyndelsen.
Det er endnu mere beklageligt, at der i betænkningen henvises til, at et betydeligt flertal blandt de fire landes borgere regner med, at landene vil slutte sig til ØMU'en. Det er også mærkeligt at tale om, at en parallel anvendelse af euroen i disse lande vil føre til, at landene ad bagvejen tilskyndes til at tilslutte sig ØMU'en.
Det er uacceptabelt, at ECB skal oprette et særligt udvalg for at overvåge den parallelle anvendelse af euroen i de fire lande som en »hjælp« til disse landes tilslutning til ØMU'en.
Vi kan heller ikke acceptere, at Europa-Parlamentet udstikker direktiver for, hvordan de fire landes centralbanker skal håndtere den parallelle anvendelse af euroen og heller ikke talen om de »risici«, det indebærer for disse lande ikke at være »tydelige« i deres europolitik. At fortælle de fire lande, at de gør bedst i at tilslutte sig ØMU'en snarest muligt, er at overskride grænsen for det anstændige. Vi har stemt nej til betænkningen.

Murphy
Socialdemokraterne i Europa-Parlamentet afholdt sig fra at stemme ved den endelige afstemning om Stevens-betænkningen om »Euroen som parallel valuta« af følgende grunde. Ordføreren er unødvendigt pessimistisk, hvad angår konsekvenserne af euroen som parallel valuta for de lande, der ikke deltager i ØMU'en. Hans opfordring til disse lande om at slutte sig til euroen tager ikke hensyn til de nationale politikker og har ikke noget grundlag i den virkelige verden.

Palm, Theorin og Wibe
De stater, som har valgt ikke at deltage i valutaunionens tredje etape, har truffet beslutningen efter modne overvejelser og på demokratisk vis. Europa-Parlamentet har ingen grund til at udtrykke sin misfornøjelse med denne stillingtagen. Det vil være en overskridelse af dets beføjelser. Beslutningen om at deltage i valutaunionen ligger i hænderne på de enkelte landes parlamenter, regeringer og folk.
Med hensyn til anvendelsen af euroen som parallelvaluta ligger beslutningsbeføjelserne ligeledes hos de pågældende stater. Parlamentet bør ikke udtale sig om, hvilke restriktioner det er rimeligt eller urimeligt for staterne at indføre i den nationale valutapolitik.
Betænkning af Castagnetti (A4-0471/98)

Andersson, Hulthén, Lööw og Sandberg-Fries
Vi vil gerne understrege betydningen af Fællesskabets indsats for at styrke de handicappedes rettigheder, hvoraf Helios II-programmet har udgjort en del. På baggrund af Amsterdamtraktatens formuleringer på handicapområdet ønsker vi at understrege betydningen af, at Kommissionen udarbejder nye fællesskabsforanstaltninger for at fremme de handicappedes rettigheder samt for at kunne bygge videre på resultaterne af Helios II-programmet.
Betænkning af Quisthoudt-Rowohl (A4-0493/98)

Bébéar
Rammeprogrammerne om forskning, teknologisk udvikling og demonstration giver altid anledning til lange og seje forhandlinger med Europa-Kommissionen, især når der skal opnås enighed om budgetspørgsmål. Hver gang er det Europa-Parlamentets chance for at forsvare det, der efter vores mening er det rette økonomiske forhold. Hidtil har vi hver eneste gang været den afgørende faktor, der har givet Den Europæiske Union en reel politik inden for områderne forskning og teknologisk udvikling.
I dag har det fjerde rammeprogram bestået sin prøve. Det videnskabelige samarbejde og de teknologiske overførsler er blevet samlet under dette ene program, der dækker samtlige områder. Takket være programmets mange aktiviteter er tilbuddene til forskere, undervisere og virksomheder blevet tidoblet, hvilket har affødt en virkelig europæisk identitetsfølelse.
Alle er enige om, at de opnåede resultater er positive. Denne store popularitet inden for det europæiske videnskabelige fællesskab må ikke sættes over styr netop nu, hvor et nyt rammeprogram er under udarbejdelse, og der står 11 nye lande og banker på porten til Den Europæiske Union - for vores gensidige videnskabelige og tekniske berigelse.
Der er derfor behov for en finansiering, der tager højde for den seneste teknologiske udvikling. Jeg stemmer derfor for Quisthoudt-Rowohl-betænkningen og det kompromis, den foreslår for 1998-2002.
Jeg hører til dem, der gerne ville være gået lidt længere, men da dette ikke er muligt, må vi acceptere et kvalitetskompromis, der tager hensyn til størstedelen af de ændringsforslag, der er blevet fremlagt af Europa-Parlamentet.
Den videnskabelige forskning og den teknologiske udvikling er blevet det vigtigste punkt for Europas økonomiske fremtid. Ved at incitere til deres udbredelse hos de små og mellemstore virksomheder er vi med til at arbejde for Den Europæiske Union.

Eriksson, Seppänen og Svensson
Vi har stemt ja til forligsresultatet om det femte rammeprogram for forskning. Vi ønsker dog at påpege, at flere problemer med EU og dens forskningspolitik behøver en løsning. F.eks. bør de administrative procedurer for EU's forskningsindsats forenkles. Endvidere er det problematisk, at EU-bidragene ikke giver fuld omkostningsdækning. Det vil være hensigtsmæssigt at fastlægge en fælles holdning i spørgsmålet om national medfinansiering inden for EU. Det ville være ønskværdigt, hvis EU's forskning i højere grad havde karakter af forskerstyret forskning, det vil sige, at den skulle bygge på forskernes egne initiativer og fordeles af kollegialt udpegede, forskningskompetente organer i henhold til videnskabelige kriterier.
Vänsterpartiet vil i sin forskningspolitik prioritere uddannelse af forskere, grundforskning samt oprettelse af kreative universitetsmiljøer. Det er vigtigt, at det omkringliggende samfund får større kontakt med forskningen. Universiteternes samarbejde med erhvervslivet er gavnligt for begge parter, men ikke al forskning er lige interessant for eksterne opdragsgivere. Det er bekymringsvækkende, at balancen mellem fri grundforskning og forskning beregnet på direkte udnyttelse er blevet forskubbet så kraftigt til ulempe for grundforskningen. Dette bør EU ligeledes tage hensyn til i sin forskningspolitik. En kraftig indsats inden for grundforskning og forskeruddannelse er den vigtigste støtte til erhvervslivet og dets forskning og udvikling.
Vänsterpartiet mener, at forskning og forskningsresultater er et anliggende for hele befolkningen. I sidste ende er det borgerne, der er forskernes opdragsgivere, og borgerne, der finansierer dem. Derfor støtter vi navnlig de bestemmelser i det femte rammeprogram, hvor man fremhæver udbredelsen af forskningsresultater (kapitel III, artikel 13-20). Forligsbetænkningens beskrivelse af Rådets beslutningsprocedure indeholder formuleringen »problemerne med Rådets enstemmighedsregel«. Det er en formulering, vi tager afstand fra.
I det femte rammeprogram havde vi gerne set en intensivering af arbejdet for at få flere kvinder repræsenteret på de forskellige forskningsområder og på forskellige niveauer af forskningshierarkierne.
Betænkning af Tannert (A4-0451/98)

Hyland
Det er bestemt på høje tid, at EU og de nationale regeringer som en hastesag ser nærmere på alle forordninger, der indeholder bestemmelser om genetisk forskning.
Følgende bør erindres i forbindelse med denne debat:
Den britiske regerings beslutning for nylig om at tillade forsøg på »menneskefostre« er i strid med det store flertal af EuropaParlamentets medlemmers moralkodeks og ånd. De, der søger at krydse denne tærskel af etisk uantagelighed, bør stoppes øjeblikkeligt gennem implementering af fællesskabslovgivningen og national lovgivning.
Videnskabsfolk, der misbruger velkomne fremskridt i genetisk forskning, gør menneskeheden en alvorlig bjørnetjeneste ved at miskreditere det arbejde, der har potentialet til at finde frem til behandling af sygdomme, afhjælpe sult i verden og forbedre fødevarernes kvalitet.
«Terapeutisk kloning« er et skråplan på vejen til kloning af mennesker, der er en krænkelse af de etiske og moralske samfundsværdier.
Efterladenhed hos magthaverne kan meget vel udsætte menneskeheden for luner fra dem, der ønsker at lade hånt om menneskelivets oprindelse og ukrænkelighed og eksistensen af Gud som skaber af hele menneskeheden.
Betænkning af Estevan Bolea (A4-0454/98)

Pirker og Rübig
Nr. 9 »imod«, fordi bidragene er for lave, mindst 30 % til små og mellemstore virksomheder.
Betænkning af Marset Campos (A4-0455/98)

Palm og Wibe
I ændringsforslag 33 mener udvalget, at det er »nødvendigt at udgive en europæisk videnskabelig publikation i stil med Science eller Nature til på en hensigtsmæssig måde at formidle de europæiske forskningsresultater til den øvrige verden«. Vi har ikke tænkt os at stemme imod denne betænkning, men vil dog slå fast, at dels er videnskaben efter vores opfattelse international, og det giver således ikke mening at skelne mellem »europæiske« videnskabelige resultater og andre, og dels er det ikke EU's opgave at beslutte, hvilke tidsskrifter der skal udgives.
Betænkning af McNally (A4-0458/98)

Blak, Kirsten Jensen og Sindal
De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet stemte i dag for McNallys betænkning. Dette gjorde vi, til trods for at Det Fælles Forskningscenter for Det Europæiske Atomenergifællesskab før i tiden forskede i både fusions- og fissionsenergi, energikilder, som vi i Danmark har bedømt som værende for farlige og miljøskadelige til, at vi ville bygge atomkraftværker på dansk grund. Derfor er det glædeligt at se, at man i forskningscenteret for Det Europæiske Atomenergifællesskab har ændret prioritet, således at man nu vil nedtrappe forskningen i fusionsenergi og optrappe den på området vedrørende behandling og opbevaring af radioaktivt affald. Dette holdningsskift er glædeligt, idet det bringer håb om, at man i fremtiden vil kunne udfase de europæiske atomkraftværker, og i stedet satse på langtidsholdbare løsninger, såsom vand-, vind- og solenergi.
Betænkning af Matikainen-Kallström (A4-0459/98)

Andersson, Hulthén, Lööw, Palm, Sandberg-Fries og Theorin
Vi vil gerne takke ordføreren for en meget interessant betænkning, hvor de vigtige spørgsmål om Unionens forskning på fusions- og fissionsområdet behandles. Med hensyn til fissionsenergi vil vi gerne anføre, at vi ønsker en afvikling af kernekraften. Dette er dog et spørgsmål, der bør løses på nationalt plan. Med hensyn til fissionsforskning kan vi derfor ikke støtte forskning i udvikling af ny kernekraft. Vi glæder os derfor over Kommissionens løsning, hvor man fremhæver betydningen af at satse på driftssikkerhed, og hvor man ligeledes taler om hele kredsløbet for atombrændsel, hvor også affaldshåndtering indgår. Vi støtter de forslag, der er fremlagt om forskning i lukning af atomreaktorer og afvikling af atomenergi samt oplagring af radioaktivt materiale.

Lindqvist
Det er udmærket at satse på forskning og udvikling inden for atomsikkerhed og affaldshåndtering. Der er derimod ingen grund til, at EU gennem Euratom anvender forskningsressourcer på nye fusions- eller fissionsreaktorer for endelig at kunne bygge »sikre, rene og økonomisk konkurrencedygtige reaktorprototyper«. Det er meget svært at trække grænsen mellem forskning i atomsikkerhed og forskning i nye reaktorer. Det er vigtigt at foretage denne afvejning, inden man iværksætter nye forskningsprojekter for at undgå udbredelse af ny kernekraft.

Formanden
Afstemningen er afsluttet.
(Mødet udsat kl. 12.50 og genoptaget kl. 15.00)

Det almindelige budget for 1999 (fortsættelse)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er fortsættelsen af debatten om det almindelige budget for 1999.

Liikanen
Fru formand, det almindelige budget for Den Europæiske Union for 1999 er det sidste budget, der vil blive vedtaget af dette Parlament. Det må derfor være tilladt at placere det i et mere historisk perspektiv. Budgettet for 1999 afslutter en bemærkelsesværdig proces præget af både kvalitativ og kvantitativ konsolidering. I fremtiden vil Unionen være bedre i stand til at begrunde sine finansielle krav.
Kvalitativt har denne budgetprocedure løst tre større problemer, som vi har drøftet i mange år. For det første er 1999-budgettet udarbejdet på basis af den nye interinstitutionelle aftale om retsgrundlag. Den nye budgetprocedure har vist, at aftalen fungerer. Nye og eksperimentelle aktiviteter kan stadig finde deres udgangspunkt i fællesskabsbudgettet. Kommissionen og de berørte organisationer vil nyde gavn af klarheden i forbindelse med gennemførelsen af budgettet. Det er en væsentlig præstation.
For det andet er der også blevet gjort betydelige fremskridt med hensyn til fællesskabsstøtten. Kommissionens meddelelse for nylig indfører obligatoriske minimumsregler for annoncering og fælles beslutningstagning om al fællesskabsstøtte. Det er noget, Parlamentet har bedt om ved adskillige lejligheder. De nye regler træder i kraft i forbindelse med gennemførelsen af 1999budgettet. Der er blevet udsendt et vademecum. Vi har afholdt et vellykket seminar, hvor der blev udvekslet oplysninger og diskuteret med nuværende og potentielle modtagere. Yderligere seminarer er under forberedelse.
For det tredje er der de tekniske bistandskontorer. Det intense arbejde, der er gjort af Budgetudvalget og eksperter på begge sider, har skabt en grad af åbenhed og kontrol i 1999-budgettet, som er uden fortilfælde. Inden for dette område kan manglende klarhed ikke længere være en undskyldning. Budgetudvalget har gjort dette meget klart over for Kommissionen.
Vi vil fortsat skulle arbejde på at styrke forbindelserne mellem beslutninger om finansielle og menneskelige ressourcer for hver enkelt fællesskabsforanstaltning. Derfor er Kommissionen nu i gang med at udvikle de første elementer af et aktivitetsbaseret budgetteringssystem. Retsgrundlag, støtte og tekniske bistandskontorer udgør kvalitative forbedringer, der kan se små ud for nogle, men de løser problemer, der længe har overskygget fællesskabsbudgettet. De vil fortsat være der efter dette budget i fremtiden.
Hvad der også fortsat vil være der, er en serie stramme fællesskabsbudgetter. Siden 1996 har fællesskabsbudgettet regelmæssigt vokset mindre end de offentlige udgifter i medlemsstaterne. Unionen har således bidraget til konsolideringsindsatsen forud for den vellykkede lancering af Den Økonomiske og Monetære Union. Samtidig er der inden for de samme stramme rammer blevet fastsat klarere prioriteter. På den ene side den finansielle støtte til samhørigheden, som blev fastsat i Edinburgh, og på den anden side udgifter til jobskabende aktiviteter, f.eks. til transeuropæiske forsknings- og uddannelsesnet. Udgifterne til eksterne aktiviteter er vokset hurtigt under pres fra medlemsstaterne og begivenhederne. Det tog nogen tid at udarbejde regelgrundlaget og de administrative strukturer for at muliggøre en tilfredsstillende gennemførelse, og yderligere indsats er som nævnt tidligere i dag stadig nødvendige.
Kvalitativt og kvantitativt har Europa-Parlamentet opbygget sig et ry for at være om ikke altid nogen nem, så i hvert fald en troværdig partner i budgetproceduren. Lad os styrke dette partnerskab med Rådet. I denne henseende har det også været heldigt med hensyn til de sidste formandskaber. Jeg håber det bedste for fremtiden.
Det er håbet, at dette partnerskab også vil gøre det muligt at nå frem til en ny interinstitutionel aftale til næste år. Der er allerede gjort væsentlige fremskridt, nemlig aftalen om retsgrundlag, fleksibilitetselementet og samråd igennem hele budgetproceduren. Det er ikke nogen overdrivelse at sige, at der er gjort flere fremskridt inden for budgetområdet end i nogen anden del af Agenda 2000. Det gør mig ret så optimistisk med hensyn til at nå frem til nye interinstitutionelle aftaler med dette Parlament.
Jeg vil slutte af med at lykønske ordførerne, fru Dührkop Dührkop og hr. Viola. Da dette er det sidste budget, der vil blive vedtaget med ham som formand, vil jeg især takke Detlev Samland. Jeg tror, at De vil give mig ret i, at hans år i spidsen for Budgetudvalget ikke vil blive glemt. Men vi har stadig meget arbejde at gøre i løbet af foråret, så aftalen om Agenda 2000 kan ligge klar inden afslutningen af dette Parlaments embedsperiode.

Wynn
Fru formand, dette budget har i mange henseender været forskelligt fra noget andet budget, som jeg har været med til. Kommissæren har lige fremhævet de tre væsentligste emner, der er fremgået af drøftelserne mellem de tre institutioner. Noget, jeg altid vil huske, er, at vi nåede frem til et forlig inden andenbehandling, hvilket aldrig er sket før. En af grundene til dette og en del af processen er, at vi forsøger at få Parlamentet og Rådet til at indgå et tættere samarbejde om budgettet, således at vi ikke igen skal igennem det pingpongspil, vi har oplevet i de senere år i forsøget på at sikre, at det budget, vi får, afspejler både det, som Rådet ønsker, og det, som Parlamentet ønsker.
Under forligsprocessen inden andenbehandlingen var der den store beslutning, om man skulle droppe det strategiske ændringsforslag. De af os, der deltog i delegationen, gjorde det i formodningen om, at når man kommer til forhandlingerne forud for den næste interinstitutionelle aftale, vil fleksibilitet være en del af den. Rådet kom med den udtalelse, og rådsformanden udtalte det klart her til formiddag. Denne aftale banede også vejen for tillægs- og ændringsbudgettet.
Den holdning blev indtaget af de af os, der deltog af en række grunde og ikke mindst, fordi Rådet ensidigt truede med at bryde den eksisterende interinstitutionelle aftale og udtale, at 1999-budgettet var ulovligt. Der er nogle af mine kolleger, der siger, at vi burde have fulgt denne linje, at vi skulle have afsløret Rådets bluff og være fortsat med det strategiske ændringsforslag. Hvis dette var sket, ville vi have stået over for alle konsekvenserne af ikke at have noget budget for 1999, med foreløbige budgetter for en måned ad gangen m.v. Helt ærligt var der mange af os, der ikke ønskede dette.
Vi forsøger at være fornuftige, samarbejdsvillige og forsigtige, og det bør erindres af dem i Rådet, der mener, at de har vundet en stor sejr over Parlamentet. Fra vores side var det samarbejdsånd og fornuft, der hjalp os til at træffe denne beslutning. Socialdemokraterne gik ind på dette i noget, der forhåbentligt bliver en ny samarbejdsånd mellem disse to institutioner.
Når alt dette er sagt, står vi med et problem, der ikke er blevet nævnt under denne forligsproces. Det vedrører kategori 2, hvortil Parlamentet afgav sin holdning ved førstebehandlingen. Der blev ikke sagt noget under vores drøftelser, men da Rådet havde dets førstebehandling, ser vi, at det i sidste ende har foretaget en nedskæring. Det er gået ind på nedskæringer i betalingsbevillingerne på ECU 500 millioner, men samtidig har det også skilt sig af med reserven. Vi står tilbage med problemet med, hvad vi skal gøre. De, der deltog i Budgetudvalgets møde i går aftes, vil sige, at problemet nu er blevet forværret, fordi vi skulle vende tilbage til førstebehandlingen, og Budgetudvalget var ikke enig i dette. Budgetudvalget er ikke gået med til reserven, men det er gået med til ECU 500 millioner i ekstraudgifter.
Vores gruppe vil drøfte dette her i aften, og vi vil da indtage en holdning til det. Derfor kan jeg ikke give en endelig udtalelse om, hvad vores holdning vil blive, før det er blevet besluttet, og før vi stemmer på torsdag. Jeg må sige, at nedskæringen i reserven ikke hjælper vores holdning til den maksimale stigningstakt, hvis det går galt med den interinstitutionelle aftale.
Og endelig må vi lykønske fru Dührkop Dührkop. Hun er blevet lykønsket igennem alle indlæggene, men vi må anerkende det store arbejde, som hun og hr. Viola har gjort. Hr. Violas betænkning er en formalitet ved denne andenbehandling. Men i fru Dührkop har vi en enlig, udearbejdende mor fra Baskerlandet med alt, det medfører. Halvvejs gennem processen befandt hun sig øverst på en attentatmands dødsliste! Vi bør værdsætte det arbejde, hun har gjort i år, for det har bestemt ikke været nemt for hende.

Pronk
Fru formand, jeg vil også gerne takke ordføreren for det store arbejde, som hun har gjort i denne sag. Debatterne om budgettet har været meget hektiske under andenbehandlingen, og nu er de faktisk ret rolige. Især har diskussionen om de strategiske ændringsforslag kostet megen tid. Vi har godkendt ordførerens strategi. PPE-gruppen har altid haft til hensigt, at de strategiske ændringsforslag ikke måtte medføre ekstraudgifter, og sådan blev de også formuleret. De havde for vores vedkommende til formål at få forhandlinger i gang. Det er lykkedes. Der har aldrig været så stor overensstemmelse mellem førstebehandlingen i Parlamentet og andenbehandlingen i Rådet som nu. Det skyldes de strategiske ændringsforslag. Det kan vi takke både vores ordfører og de østrigske rådsformænd for. Som nederlænder føler jeg dog en vis bitterhed, fordi Nederlandenes finansminister har udlagt en helt normal forhandlingsstrategi så forkert. Han har gjort de nederlandske parlamentsmedlemmer til en slags landsforræddere. Det var dengang og bestemt nu helt forkert, hvilket den nederlandske regering i mellemtiden også har erkendt.
Fru formand, endvidere er også de sociale poster på plads. Der er et problem tilbage. Det er Den Sociale Fonds udgifter, ligesom de øvrige fondes. Det har hr. Wynn også peget på. Der er mange lande, der stadigvæk mangler at bruge mere end 33 % af de fastsatte bevillinger. Nederlandene er et af disse lande. Nederlandene mangler ifølge de nyeste tal at bruge 45 % af mål 2, 37 % af mål 3, 42 % af landbrugsdelen for mål 5 A, 67 % af fiskeridelen for mål 5 A og 57 % af mål 5 B. Det er meget kedelige tal. Flere andre lande i Nordeuropa er i samme situation. Sidste år viste det sig, at der ved årets udgang ikke var penge nok i den sociale fond. Det er også tilfældet i år. Det betyder, at projekterne vil blive betalt for sent. Også, og jeg skal måske sige, især i Nederlandene. Det kan kun undgås ved at stille tilstrækkelige betalingsbevillinger til disposition. Derfor er jeg glad for, at Budgetudvalget har godkendt ændringsforslaget om at stille disse betalingsbevillinger til rådighed. I modsat fald ville mange projekter komme i vanskeligheder, fru formand, og det ønsker vi ikke.

Brinkhorst
Fru formand, budgetforhandlingen her i eftermiddag er måske nok mindre følelsesbetonet end forhandlingen om afgørelsen om decharge for budgettet, men jeg mener ikke, at den er mindre grundlæggende. Substantielle ændringsforslag er ikke rigtigt på tale i dag. Rådet har gradvist i løbet af de sidste fem år vænnet sig til idéen om, at man bør fremme dialogen med det civile samfund, hvor Rådets tilstedeværelse altid har været minimal. Parlamentet, der er langt fra at være et spenderende Parlament, har vist sig at være ansvarligt.
Spørgsmålet er derfor ikke så meget finanser som institutionelle spørgsmål. Der var nogle, og herunder vores egen ordfører, der sagde, at der er ved at udvikle sig en ny kultur. De, hr. kommissær, sagde, at der er sket flere fremskridt inden for budgetområdet end nogen andre steder. Jeg er tilbøjelig til at ville betvivle dette. For alle grupper, og også Den Liberale Gruppe, vil bestemt vedtage fravigelsen fra det strategiske ændringsforslag. Men hvis man ser på, hvad der virkelig er nået, kan man rejse en række spørgsmål. Der er tale om et meget spinkelt kompromis. Rådet har til slut vedtaget at stemme med kvalificeret flertal i fremtiden - noget, som allerede eksisterede. Så mit væsentligste argument er, at det næste Parlament må være meget forsigtigt med at se, hvad der sker med spørgsmålet om den interinstitutionelle aftale - og navnlig den nye interinstitutionelle aftale.
Hvad det strategiske ændringsforslag angår, var det hele tiden foreneligt med den interinstitutionelle aftale. Artikel 17 gjorde det meget klart. Vi er forblevet inden for de finansielle overslag. Men spørgsmålet, om vi er nået til enighed i henhold til traktaten, var en anden sag. Jeg har altid ment, at det ikke var muligt for hverken Rådet eller Parlamentet at opsige en interinstitutionel aftale i dens løbetid. Denne særlige trussel, som hr. Wynn nævnte meget klart, angiver, at det var hovedargumentet for Forligsudvalget at ændre det.
Vi bør ikke gå tilbage over gammel historie. Fremtidens historie er, at Europa-Parlamentets margen for fremtidige udgifter for nærværende forbliver mere eller mindre nær nul. Derfor tror jeg snarere, at vi er nået frem til en våbenhvile, end at en kamp er vundet. Kampen om den nye struktur vil komme op igen i løbet af de næste tre-fire måneder, når vi skal til at nå til enighed om Agenda 2000. Man er ikke nået til enighed om nogen definitorisk fleksibilitet. Kort sagt står spørgsmålet om dette Parlaments fremtidige budgetmæssige rettigheder stadig hen, selvom kulturen helt sikkert har ændret sig.

Miranda
Fru formand, Rådets accept af en god del af de forslag, som Parlamentet stillede under førstebehandlingen, og vores udvalgs forslag om, at nogle andre skal føres ind igen, gør yderligere kommentarer overflødige, hvad dette angår. Jeg vil derfor koncentrere mig om nogle spørgsmål, som jeg anser for særlig vigtige i denne procedurefase. Og jeg vil begynde præcis med noget, der blev talt en hel del om under førstebehandlingen, nemlig det forhold, at dette budget som det sidste i denne periode så at sige udgør en bro til de budgetter, der skal følge efter det. Jeg har ikke glemt, at dette udsagn allerede blev fremført i forbindelse med den såkaldte »strategiske reserve« og muligheden for, at man ikke kunne nå frem til en interinstitutionel aftale.
I alle tilfælde vil jeg, nu da proceduren næsten er afsluttet, ikke undlade at gøre opmærksom på det ekstremt lave niveau, som budgettet er fastsat til, og på den afstand, der er mellem dét og de finansielle overslag, der blev skitseret i Edinburgh. Især vil jeg pege på den negative betydning, som dette har både for fællesskabspolitikker, som vi alle anser for fundamentale, og endnu mere - og først og fremmest - hvis man insisterer på at tage det som udgangspunkt, når de fremtidige finansielle overslag skal fastsættes. Med eller uden den interinstitutionelle aftale, der efter vores mening er det allermest negative ved hele denne procedure.
Lad os nu se på spørgsmålet om de strategiske reserver. Da vi er nået til procedurens afslutning, skal jeg ikke lægge skjul på den store tvivl og bekymring, som den valgte strategi og - ikke mindst - de opnåede resultater i dag vækker hos mig. Med henvisning til et udgangspunkt, som man ønskede skulle være højere af hensyn til fremtiden, og for at undgå anvendelse af traktatens artikel 203, endte man jo med at vedtage en streng budgettilbageholdenhed. Det var det, som blev opnået fra Rådet, da det havde forkastet reserverne. Ud over denne budgettilbageholdenhed blev der kun opnået en vag aftale med Rådet på grundlag af en uklar principerklæring om fleksibilitet, hvis betydning og rækkevidde også forekommer os særdeles uklare. Man må konkludere, at det er meget lidt, men fremtiden vil vise, om det også er for lidt.
Tillad mig til sidst at bemærke, at jeg finder det forslag ganske fornuftigt, som Kommissionen har vedtaget om, at de ECU 500 millioner, som var blev fjernet under førstebehandlingen og ligeledes af Rådet, igen skal allokeres som betalinger. Det er faktisk tale om betalinger, hvorfor spørgsmålet kan synes rent teknisk. Det er det imidlertid ikke for offentligheden. Og det er ikke mindre sandt, at selv på det tekniske plan og selv efter, at den strategiske reserve også blev fjernet på dette niveau, vil udeladelsen af dette beløb føre til et afgrundsdybt og ubegribeligt gab mellem bevillinger og betalinger. Vi håber derfor, at den sunde fornuft fortsat vil råde også her i salen, så dette forslag kan nyde fremme.

Dell'Alba
Fru formand, kære kolleger, jeg er lidt ked af, at en så vigtig forhandling som budgetforhandlingen foregår under sådanne betingelser, at jeg praktisk taget er tvunget til at tage ordet, fordi mine kolleger ikke er til stede. Det skyldes efter min mening lidt, at man har villet give en anden forhandling her til formiddag en alt for politisk drejning.
Med budgettet for 1999 har vi i realiteten mange udfordringer og krav at forelægge for Rådet. Desværre har vi ikke været i stand til at gøre det, idet en vis politisk realitet har tvunget os til at give efter og opgive det ændringsforslag, som vi dog vedtog ved førstebehandlingen med det formål at gøre vores indflydelse gældende på forhandlingsprocessen og således nå frem til en troværdig interinstitutionel aftale, det vil sige en interinstitutionel aftale, der også inddrager Rådet.
Vi er nu kommet så langt. Personligt beklager jeg, at vi - formørkede af et skænderi, som skønt relativt vigtigt for institutionens måde at fungere på efter min mening alligevel er ret så uproduktivt set fra en politisk synsvinkel - har forsømt den egentlige institutionelle debat med Rådet. Resultatet heraf er, at vi er i færd med at vedtage et budget ved andenbehandling, der alt taget i betragtning tager mere hensyn - og det siger jeg oprigtigt - til det, der for nærværende optager Rådet, end det, der optager Parlamentet. Man har ofret dem på en anden forhandlings alter. Vi får at se, om denne taktik, der er valgt af de af vores kolleger, der - som jeg lige har sagt - ønsker at placere en anden forhandling i centrum for det, der optager Parlamentet, nu også er den bedste taktik.

Fabre-Aubrespy
Fru formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, kære og ikke særligt talrige kolleger, for første gang i fire år har jeg i Budgetudvalget tilsluttet mig formand Samlands holdning og forkastet det forslag, der var forelagt os. Jeg er sandt at sige ikke sikker på, om det er af samme grund, idet formanden for Budgetudvalget har forkastet forslaget, fordi han ikke var tilfreds med betingelserne omkring tilbagetrækningen af det strategiske ændringsforslag, og jeg har forkastet det på trods af, at det strategiske ændringsforslag blev trukket tilbage.
Ved førstebehandling udtalte jeg mig rent faktisk imod, at man ved en kunstig forøgelse af budgettet til 1, 17 % af BNP gjorde skatteyderne i vores medlemsstater til gidsler, og jeg henviste til Budgetudvalgets pokerspil. Og dette pokerspil er nu gået galt. Den juridiske tjenestegren har med rette erklæret, at det strategiske ændringsforslag ikke var i overensstemmelse med budgetreglerne og principperne om specificering og ægthed i budgettet.
Og så bringer Rådet os tilbage til fornuft. Og det gør det - det må indrømmes - uden større indrømmelser. Således har det ikke accepteret, at Europa-Parlamentet drøfter de obligatoriske udgifter med det. Det har blot accepteret, at der kan blive tale om en vis smidighed og har blot accepteret idéen om eventuelt at udtale sig med flertal, det vil sige, at det til sidst vil gøre brug af traktaten. Hvis vores gruppe skal stemme for dette, er det nødvendigt, at det forslag, som Rådet foreslog ved andenbehandling, bliver vedtaget på de betingelser og med de beløb, der er fastsat deri. I modsat fald vil vi modsætte os forslaget fra andenbehandlingen.

Samland
Fru formand, mine damer og herrer. Hr. Fabre-Aubrespy, Deres gruppe har endnu aldrig udmærket sig ved at gribe konstruktivt ind i diskussionen. Derfor er jeg heller ikke overrasket over Deres holdning her i dag.
For det andet, hvad angår kulturspørgsmålet, vil jeg faktisk også gerne bruge et minut mere på det. Jeg tror, at det rent faktisk er lykkedes at udvikle en procedure mellem Rådet og Parlamentet med støtte fra Kommissionen, ikke bare under det østrigske formandskab - den ære er for stor - men allerede siden det luxembourgske formandskab og det foregående formandskab, som går i retning af samarbejde. F.eks. er ad hoc-proceduren på landbrugsområdet ikke opstået i år, men sidste år, men vi har også praktiseret den med godt resultat i år.
For det andet var der ikke noget at være stolt af, kære Rådsformandskab og kære Råd i det hele taget! De risikerede, hvis vi ikke var blevet enige under andenbehandlingen, ensidigt at opsige den interinstitutionelle aftale. For Deres proklamation af, at De i tilfælde af, at det strategiske ændringsforslag blev vedtaget, ville stille Dem op og erklære, at maximum rate var overskredet, er intet andet end en opsigelse af den interinstitutionelle aftale fra Deres side. Aftalen siger nemlig udtrykkeligt, at de heri fastsatte øvre grænser for udgifterne er de øvre grænser, som også samtidig accepteres af Dem, når det drejer sig om at fastsætte maximum amount . Det ville De ikke. De kan også notere det som vores fortjeneste, at vi var villige til at nå frem til et kompromis trods den sidste uges pauvre resultater, for en erklæring fra Deres side om ikke at ville acceptere maksimumssatsen ville nok ikke have været en invitation til Parlamentet til at forhandle med Dem om en interinstitutionel aftale for perioden 2000 til 2006 i de kommende tre måneder, for nu at sige det tydeligt.
Den måde, som De har reddet Dem selv ud af suppedasen på, lader meget tilbage at ønske. Det må jeg sige helt åbent. For efter alle de samtaler og forhandlinger, som vi har ført med østrigerne, kan jeg kun sige, at jeg havde forventet mere. Her har hr. FabreAubrespy ret. Resultaterne er særdeles pauvre. Om tre måneder kommer vi til at skulle indhente meget mere, samle meget mere op, som vi ikke har fået ordnet nu. For De kan regne med - det siger jeg her i al tydelighed - at Europa-Parlamentet ikke en gang til vil stemme for en interinstitutionel aftale, som vil indskrænke det råderum, som Parlamentet har med fuld fleksibilitet på basis af artikel 203.
De, kære Rådsformandskab, må have en interesse i dette nye finansperspektiv, for ellers vil dette Parlament hver gang skulle indsætte den øvre grænse for udgifterne i hvert budget, bare for at sikre, at udgifterne i det følgende år ikke falder. For så vidt, kære kolleger, kære Rådsformandskab, var det et skridt i den rigtige retning, et spring, men for kort et spring. Jeg vil gerne takke alle dem, der som medarbejdere har støttet budgetdrøftelserne. Det gør jeg især, fordi dette vil være det sidste budget, som jeg behandler som formand for Budgetudvalget, som medlem af dette Europæiske Parlament. Jeg vil i hvert fald allerede nu - en del af vejen kommer jeg jo endnu til at følges med Dem - bare rolig, jeg vil efterlade min signatur på Agenda 2000, så De de næste syv år kan blive mindet om, hvad jeg har været med til at udrette her - ønske de kolleger, som skal videreføre budgettet, held og lykke! Der ligger et enormt stykke arbejde foran Dem. Husk altid på, at drøftelsen af budgettet virkelig er ensbetydende med at føre politik i dette Europæiske Parlament. Når fru Müller i formiddags sagde, at i forbindelse med dechargen er Parlamentets time kommet, så kommer den igen hvert år i forbindelse med budgetttet.

Pimenta
Fru formand, kære kolleger, vi imødeser denne afsluttende afstemning om budgettet for 1999 med en vis ængstelse. Under førstebehandlingen gjorde Europa-Parlamentet en positiv indsats ved at give de nødvendige midler til nogle af de vigtigste programmer til regional og social udvikling, bekæmpelse af arbejdsløsheden, fremme af miljøet og humanitær bistand.
Takket være ordføreren, fru Bárbara Dührkop Dührkop, vedtog vi dengang en strategisk reserve, der hævede det samlede 1999budget til et niveau nærmere det planlagte, så et eventuelt udgangspunkt for budgettet for år 2000 kunne få et mere realistisk omfang i forhold til de udfordringer, som euroen og udvidelsen stiller, og de gamle problemer med uligheden mellem rige og fattige regioner i Europa.
Desværre har Rådet ikke accepteret den strategiske reserve, hvilket betyder usikre vilkår for fremtiden. Hvad angår strukturfondenes kategori 2, synes Rådet at ignorere, at der er store efterslæb på betalingerne. Hvad angår afsluttede projekter, har vi en situation med manglende betalinger, som er uacceptabel, og som sætter Den Europæiske Union i miskredit. Januar i år måtte vi bruge PTE 230 milliarder (ECU 1, 17 milliarder) af budgettet for 1998 for at betale det, der skulle være blevet betalt i 1997. Fordi dynen var for kort, trak vi den op over hovedet og lod fødderne stikke uden for. I år har Kommissionen forsøgt sig med hokuspokus for at betale det, som den var bagud med, men uden at løse problemet. Hvordan kan nogen nu ville skære ned på eller hensætte som reserve de midler, der allerede mangler?
Hvad det øvrige angår, kun et enkelt ord for at give udtryk for vores bekymring over den dårlige forvaltning af hjælpeprogrammet til Rusland - navnlig Tacis - og vores tvivl om mål og midler i den fødevarehjælp, der nu er foreslået.
Til slut vil jeg gerne meddele gruppens støtte til, at der bliver skabt strengere mekanismer til bekæmpelse af svindel og dårlig udnyttelse af offentlige midler.

Virrankoski
Fru formand, jeg vil først og fremmest takke ordførerne Dührkop Dührkop og Viola for et udmærket arbejde. Ligeledes vil jeg sige tusind tak til Budgetudvalgets ordfører Samland, som har stået i spidsen for udvalget på en næsten legendarisk måde. Budgetkommissær Erkki Liikanen vil jeg takke for et godt samarbejde med Parlamentet.
Næste års budget er endelig ganske samstemmende ved at være en realitet, uden større uenigheder mellem Parlamentet, Kommissionen og Rådet. Det er stramt. Dets del af bruttonationalproduktet er kun på 1, 1 %, medens loftet er på 1, 27 %. Personligt er jeg glad for, at der ikke blev reserveret de EUR 130 millioner til TACIS-programmets bevillinger som planlagt, fordi det havde undermineret dette vigtige program og sat bl.a. foranstaltninger til fremme for kernekraftsikkerhed i farezonen.
Dette budget er det sidste i denne programperiode. For at lave det næste budget skal både finansieringsudsigter og aftalen mellem institutionerne forhandles. Disse er også tæt forbundet med løsningen af EU's finansieringsgrundlag, hvorved forhandlingerne også omfatter nettobidragene.
Løsningerne i Agenda 2000 er også livsvigtige for næste års budgetter. Vi kan sige, at Agenda 2000 er den største internationale økonomiske aftale, som er truffet i fredstid i Europa. Derfor skal vi koncentrere os om dens gennemførelse. Det værste, vi her i Parlamentet kan foretage os nu, er at gøre Kommissionen handlingslammet f.eks. ved at nægte den decharge for regnskaberne for 1996. Dette vil betyde, at vi har et hus uden vært netop under de afgørende forhandlinger om Agenda 2000, og Parlamentet har ingen forhandlingspartner. Det er derfor, at jeg håber, at vi kan behandle denne sag lige som den forrige i et godt samarbejde til fremme for EU og først og fremmest for dens medlemslande og borgere.

Kaklamanis
Fru formand, mine damer og herrer, kære kolleger, jeg erindrer Dem om, at Rådet forpligtede sig for to år siden, da vi forhandlede budgettet for 1997, til, at budgettet for 1997 ville være det sidste hestekursbudget. Jeg kan huske Budgetudvalgets karismatiske formand, hr. Samland, der under sin tale gjorde tegn med hånden og sagde til dem »Se til, at I ikke snyder os«.
Desværre, min kære hr. formand Samland, det ser ud til, at De har snydt os. Ligesom sidste år har De også i år snydt os, og vi er kommet til at forhandle om et budget, der er tilpasset til stabilitetspagtens krav. Det er underkastet forpligtelsen at støtte en falsk ØMU, det er underkastet de ledende bankmænds, bankernes og de økonomiske lobbyer. Det har intet, jeg gentager intet, at gøre med det, vi engang drømte om. Nemlig et solidarisk Europa, et arbejdsomt Europa, et socialt Europa.
Jeg ved hvad, der nu vil ske. Alle de, der har talt, selv ordføreren fru Dührkop, som jeg ikke kan se, så jeg kan lykønske hende - det ser ud til, at hun også selv er blevet træt og har forladt salen - hun sagde, at hun ikke er tilfreds med budgettet, også hr. Samland sagde det samme i slutningen af sin tale, og alle de, der har haft ordet, har sagt det samme, men alligevel vil de stemme for budgettet, de vil stemme for det ligesom sidste år, ligesom forrige år. Men eftersom jeg gerne vil være konsekvent med det, jeg tror på, og det, jeg stemmer for, vil jeg ikke stemme for budgettet. Deres vælgere må spørge dem, hvorledes det er muligt, at de støtter noget, at de siger noget, men til sidst stemmer de noget andet, og med henblik på valg kommer de med ideologiske manifester med svigagtige løfter, som de ved, at de ikke kan indfri, så længe budgettet bliver på 1, 10.

Seppänen
Fru formand, I Europa-Parlamentet siges mange pæne ord, men de har ingen indflydelse på, hvordan tingene former sig. I Parlamentets Budgetudvalg har vi skarpt forkastet Det Økonomiske og Sociale Udvalgs og Udvalget for Regionalpolitiks beslutninger om at udbetale løn til embedsmænd for strejkeperioden i maj, men når Parlamentets holdning ikke kan ses på budgettet, har den ingen betydning.
Lønudbetalinger under strejken er en bagatel. Derimod var den såkaldte strategiske reserve en stor sag, hvor Parlamentet ønskede øget magt. Men det tabte armvridningen med Rådet. Parlamentet retter sig altid ydmygt efter EU's politiske elites vilje. Parlamentet er ikke modpart til noget som helst.
Hele formiddagen kritiserede Parlamentet Kommissionen for ineffektivitet i den økonomiske overvågning. I dag, hvor der i flere indlæg er foreslået nægtelse af decharge, godkender Parlamentet åbenbart udleveringen af landbrugsprodukter til ECU 400 millioner til brug for Ruslands mafiaorganisationer. Europa-Parlamentet stiller ikke de betingelser til bistanden, at salg af maden, som er ment som bistand, skal kunne kontrolleres hensigtsmæssigt. Således bliver Parlamentet selv tandløs, når det i fremtiden skal søge efter dem, som er skyldige i misbrug af bistanden, ydet for at markedsføre EU's landbrugsoverskud. Når bistandsmad sælges på det russiske marked, som ikke har fungerende markedsmekanismer, kaster vi skatteydernes penge ud af vinduet. Samme påvirkning, som der fås ved at sælge EU-mad for ECU 400 millioner, kan opnås ved at give ECU 150 millioner i penge direkte til russerne.
Det er efter Europa-Parlamentets arbejdsmetoder lettere at kaste store mængder penge bort på en gang end at kaste dem bort i mindre rater ad gangen. Budgetudvalget kontrollerer kun de mindre mængder.

van Dam
Fru formand, under førstebehandlingen har jeg været imod den strategiske reserve på ECU 3, 75 milliarder. Jeg kaldte den »for et helt forkert signal, som fører til maksimalisering af udgifterne i 1999 og derefter. Idet de finansielle perspektiver netop har til formål at styre udgifterne«.
Budgetudvalget foreslår nu foreløbigt at se bort fra denne megareserve. Det er klogt, fordi Parlamentet risikerer at blive dømt ved Domststolen, hvis den holder fast ved denne farlige kurs. Med denne ekstra buffer overskrides den maksimale stigningsprocent i henhold til traktaten kraftigt. Rådets løfte om at medtage »fleksible elementer« i den nye interinstitutionelle aftale giver Parlamentet et alibi for at tilbagekalde sin beslutning.
Har Parlamentet overhovedet opnået noget som helst? Med hensyn til karakteren og omfanget af fleksibiliteten har Rådet ikke givet nogen form for tilsagn. Bliver der mulighed for forskydninger mellem budgetkategorierne? Kommer der større fleksibilitet, end de nuværende finansielle perspektiver giver? Det er altsammen meget uklart. Alligevel tager Parlamentet til takke med dette vage tilsagn. Om det var værd at sætte Parlamentets troværdighed på spil for dette, tvivler jeg på. Vi bør ikke gentage den slags kunststykker.
Jeg mener i øvrigt, at Rådet med rette ikke har givet konkrete tilsagn. Fordelingen af den finansielle ramme i maksimale udgifter for de forskellige kategorier har bidraget til en behersket og afbalanceret udvikling af budgettet. Budgetdisciplinen kræver streng håndhævelse af disse maksimalangivelser. Nogen fleksibilitet er i midlertid nødvendig for at udfylde budgetprioriteterne. Men det kan ske uden overdragelse af midler mellem rubrikkerne, som mange i Parlamentet går ind for. Rubrikkerne er brede nok til, at de varierende bevillingsbehov kan tilgodeses.
Tilsidst strukturfondene. I Edinburgh blev det fastslået, at det drejer sig om et anvendelsesformål. Det plukker vi nu de sure frugter af. Ved slutningen af programmeringsperioden kan man forvente en flodbølge af bevillinger uden bestemmelse. Det kræver en løsning. Hvis vi udskyder bevillinger til år 2000, sådan som ordføreren foreslår, skal de trækkes fra den finansielle pakke for perioden 2000-2006.

Colom i Naval
Fru formand, det er sandt, som det er blevet sagt, at dette budget er historisk, men efter min mening er det historisk, ikke fordi fru Dührkop er det første iberiske medlem, som er hovedordfører - skønt jeg lykønsker hende med hendes arbejde - det er heller ikke historisk, fordi det er det sidste budget i den gældende finansielle overslagsperiode 1993-1999 og vil få indflydelse på de kommende - hvis de for resten eksisterer, hvilket ikke er sikkert - og det er efter min mening heller ikke historisk, bare fordi det er det første budget i euro. Det vidste vi alt sammen, da budgetproceduren startede.
Det er efter min mening historisk, fordi Rådet under budgetproceduren skriftligt har lovet, og her i formiddag gentaget mundtligt, at det vil holde det, som det har skrevet under på.
Vi har »iværksat«, at Rådet laver en betydningsfuld erklæring herom. Måske er der nogle, der er overraskede, men det er første gang i 40 år, at Rådet fremkommer med en ensidig erklæring om, at det vil holde sine løfter. Det forekommer måske nogle at være indlysende og tautologisk, men det har ikke været sådan tidligere i Fællesskabets historie.
Denne erklæring fra Rådet skal ses i sammenhæng med spørgsmålet om fleksibilitet ved de fremtidige finansielle overslag, som vi ønsker at underskrive og have, men - jeg understreger - ikke for enhver pris.
Mine damer og herrer, grundlaget for mit mandat til den aktuelle forhandling er beslutningen fra 4. december 1997. I den udtalte Parlamentet sig til fordel for nogle nye finansielle overslag, der var hensigtsmæssige for de udfordringer, som Den Europæiske Union står over for i de kommende år.
Parlamentet accepterer pragmatisk de 1, 27 % som loftet over de egne indtægter, og det kræver fleksibilitetsmekanismer: på den ene side bestemmelser om overvågning af de finansielle overslag, på den anden side mekanismer, der letter overførselen mellem udgiftsområder og mobilisering af nye ressourcer, når det er nødvendigt.
For flere måneder siden nævnte jeg i et arbejdspapir, at problemet skyldtes, at det af punkt 12 i den gældende interinstitutionelle aftale fremgår, at omlægningen af de finansielle overslag skal ske i overensstemmelse med de flertal, der fremgår af traktatens artikel 203, afsnit 9, men at Rådet anvendte enstemmighed til en intern beslutning, hvilket forhindrede enhver form for fleksibilitet.
For at gøre en ende på denne stivhed indførte vi de såkaldte strategiske ændringsforslag. Med sidste uges aftale kan de efter min mening trækkes tilbage.
Jeg skal sige om ændringsforslag 708 fra førstebehandlingen vedrørende strukturfondene, at der var logik i det. En logik, som Rådet har ødelagt. Det har taget forpligtelsesbevillingerne, som var en del af reserverne, og placeret dem under poster, og på den anden side har det bibeholdt nedskæringen i betalingsbevillingerne. På de betingelser vil jeg faktisk hellere vende tilbage til det foreløbige budgetforslag.
Hvad forventer medlemsstaterne at spare ved det? I bedste fald renterne af ECU 500 millioner på 3 %. Tyskland ville allerhøjst spare EUR 2-3 millioner i årets løb. Det er, hvad der højst kan spares.
Er det symbolsk? Det er klart, at det, der har betydning, er forpligtelsesbevillingerne, men prøv De at forklare, at vi kun har skåret ned i betalingsbevillingerne, som ikke rigtig betyder noget, fru formand. Fortolkningen er allerede i medierne, og af den kan der udledes en reduktion af strukturfondene. Og i rækken af symboler, fru formand, foretrækker jeg solidaritetssymbolet.

Bourlanges
Fru formand, det er en stor fordel at være den sidste, der får ordet, for det gør det muligt for mig at tale i tilstedeværelse af hovedordføreren, der er kommet tilbage, og jeg ville netop rette alle mine lykønskninger til hende. For det første fordi jeg, som De vil forstå, finder, at ordføreren i denne egenskab fortjener støtte, hensyn og respekt fra Parlamentets side. Det er et principspørgsmål. Men ligeledes - og det må jeg indrømme - fordi fru Dührkop Dürhkop på en særlig iøjnefaldende måde har illustreret noget væsentligt. Nemlig, at den interinstitutionelle krig i en budgetprocedure ikke er noget skæbnebestemt, og at det mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen undertiden er som i et lystspil af Feydeau, men det er ikke nødvendigvis Atriderne . Og det bør vi glæde os over.
De har, kære frue, vist, at det er muligt at nå frem til en sund aftale med den anden gren af budgetmyndigheden. Denne aftale er baseret på to mål: rigorisme og fleksibilitet. Rigorisme, fordi det er den lov, der har været gældende for de europæiske offentlige myndigheder i årevis, og det vil den være i flere år endnu. Fleksibilitet, fordi det er betingelsen for en intelligent rigorisme. Der findes ikke nogen intelligent rigorisme uden en optimal allokering af ressourcer, og der findes ingen optimal allokering af ressourcer uden fri allokering for budgetmyndigheden af sjældne ressourcer blandt alle de potentielle udgifter.
Der er en stor forskel mellem Rådet og Parlamentet i denne sag. Rent faktisk har vi udvist rigorisme. I årenes løb har vi vist, at vi er i stand til at tage vores del af byrden, for vi ved, at der bag modtageren af støtte fra Fællesskabet også er en skatteyder, og bag den ene og den anden er der i øvrigt også en vælger. Men vi har vist det. Vi er ved at nå til enden af vores embedsperiode med et udgiftsniveau, der ligger langt under det loft for »de egne indtægter«, der blev fastsat i Edinburgh.
Hvad fleksibiliteten angår, er det til gengæld op til Rådet at udvise god vilje og vise sin evne til omstilling. Ja, der er overensstemmelse mellem rigorisme og fleksibilitet. Vi har gjort vores del af arbejdet. Det er nu op til Dem, mine damer og herrer i Rådet, at gøre Deres.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted på torsdag kl. 9.30 .

Status for 1998 og årsprogrammet for 1999
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om status for 1998 og årsprogrammet for 1999.
Jeg byder velkommen til hr. kommissær Santer, som også får ordet med det samme. Hr. Santer, De har ordet.

Santer
Fru formand, mine damer og herrer, 1999 er det sidste år af denne Kommissions embedsperiode. Det er ligeledes euroens første år. Det bliver et fuldt år, for der er meget at gøre, vi har et fuldt program og en fast vilje til at fuldføre det, for det er os magtpåliggende at efterlade et rent bord til den næste Kommission.
Som jeg allerede har haft lejlighed til at fortælle Dem, er den interne reform af Kommissionen ligeledes en prioritet for mig for 1999. Det vil jeg vende tilbage til.
Kommissionens arbejdsprogram kan inddeles i en række prioriteter, som jeg har haft siden 1995, fordi det er vores medborgeres prioriteter. Eftersom arbejdsprogrammet blev oversendt til Dem for en måned siden, og De har haft lejlighed til at sætte Dem ind i det, vil jeg begrænse mig til nogle politiske iagttagelser.
Jeg vil begynde med Agenda 2000.
Som jeg gentagne gange har haft lejlighed til at sige her i Parlamentet, ligger alle Kommissionens forslag nu på bordet. 1999 er således beslutningens år. Vedtagelsen af Agenda 2000 er en prioriteret sag for den europæiske konstruktion, for så vidt som det er fællesskabsdynamikken selv, der står på spil - på det tidspunkt, hvor Den Monetære Union træder i kraft og navnlig i perspektivet af udvidelsen.
Frem for at spekulere på datoen for disse udvidelser er det væsentligt at nå frem til politiske aftaler, der gør det muligt at nå frem til et vellykket udfald af disse. Kommissionen vil gøre alt, hvad der står i dens magt for at fremme en aftale om Agenda 2000 med respekt for fællesskabets interesser og senest i marts 1999.
Jeg vil nu gerne mere konkret komme ind på tre punkter. Det første punkt vedrører vores første prioritet, nemlig den økonomiske vækst og beskæftigelsen. Den 1. januar træder euroen i kraft i de 11 deltagerlande. Det vil i fremtiden betyde en øget samordning af de økonomiske politikker og navnlig inden for det fiskale område. Det drøftede vi længe ved Det Europæiske Råd i Wien og i Pörtschach.
Hvad beskæftigelsen angår, leverer den strategi, der blev lanceret ved Det Europæiske Råd i Luxembourg for lidt over et år siden, rammerne for en europæisk indsats til fordel for beskæftigelsen, der vil blive fortsat og udvidet i 1999. Takket være denne strategi kan medlemsstaterne placere deres indsats i en fælles ramme. Som Det Europæiske Råd har bemærket det, er der gjort betragtelige fremskridt, hvad jobskabelse og nedbringelse af arbejdsløsheden angår. Jeg håber, at opstillingen af den europæiske strategi på længere sigt gør det muligt for alle at gennemføre reformer, der, naturligvis ifølge de enkelte landes særegenheder, virkelig skaber beskæftigelse.
Derfor vil Kommissionen fra 1999 lægge vægt på konkretiseringen af den europæiske strategi. Den fælles rapport, der er planlagt for 1999, vil præsentere en første serie af evalueringsresultater og støtte forslagene til beskæftigelsesretningslinjer for år 2000. Kommissionen vil desuden i 1999 fremsætte en meddelelse om en systematisk hensyntagen til beskæftigelsens krav på fællesskabsplan, som det kræves i Amsterdam-traktaten efter ændringen af artikel 127.
I samme ånd har Kommissionen i sit arbejdsprogram medtaget sin hensigt om at styrke den sociale dimension i Unionen i 1999. Den vil lægge vægt på udviklingen af politikker, der sigter på at modernisere den sociale sikring, fremme social integration og bekæmpe forskelsbehandling og uretfærdighed.
Fru formand, i 1999 skal der også gives prioritet til etableringen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed. Sagsmappen »interne og retlige anliggender« ligger nu klart på stats- og regeringschefernes bord. I Wien vedtog vi den handlingsplan, der var forelagt af Rådet og Kommissionen. Og der vil blive afholdt et ekstraordinært Europæisk Råd i Tampere - altså under det finske formandskab - i oktober 1999, der er helliget denne udfordring og dens indvirkninger.
Efter ratificeringen af Amsterdam-traktaten vil der skulle gøres nogle reelle fremskridt i 1999 inden for det retlige samarbejde og politisamarbejdet og inden for asyl- og indvandringspolitikken. Der er her tale om områder, hvor vores landes borgere har store forventninger. Arbejdsprogrammet for 1999 omfatter en indarbejdning af regelsættet omkring Schengen-aftalen i fællesskabsretten og en omformning af en række af vores lovgivningsmæssige instrumenter. Kommissionen har i sinde at gøre fuld brug af de prærogativer, den har fået tildelt i medfør af Amsterdam-traktaten.
Jeg kommer nu til de udfordringer, der er resultatet af udviklingen i den internationale situation på tidspunktet for euroens lancering, og som er et resultat af globaliseringen af relationerne udadtil. Jeg har ofte sagt og vil gerne gentage, at jeg føler en reel frustration, når jeg iagttager Unionens sendrægtighed og manglende evne til at udnytte hele vores potentiale. Jeg glæder mig over enigheden om, hvordan euroen skal se ud. Det er et skridt og et skridt i den rigtige retning for at imødekomme det »behov for Europa«, der rettes til Unionen udefra. For det internationale miljø har i flere måneder været berørt af turbulens, og i en sådan situation kan Unionen fremstå som et pol og endog en stabil aktør.
I denne sammenhæng bør vi fortsat uddybe vores forhold til USA, og hovedmålet for 1999 vil være iværksættelsen af det transatlantiske økonomiske partnerskab. Udviklingen i Rusland vil blive genstand for stor opmærksomhed fra Kommissionens side. Vi fortsætter vores støtte til reformer og økonomisk genopretning inden for rammerne af de partnerskabsaftaler, som vi har indgået med dette land og alle de nye uafhængige stater, og ved at mobilisere ressourcerne i Tacis-programmet.
Vi må ligeledes fortsat være årvågne over for udviklingen i Asien og Latinamerika. Og generelt siger det sig selv, at Unionen bør tage aktiv del i debatten om en reform af det internationale økonomiske og finansielle system.
Dette kræver helt klart, at Unionen taler med én stemme. Det kræver ligeledes, at Unionen sætter sig som mål at ville tilskynde til en større integration af de forskellige strenge af dens indsats udadtil. Det vil igen i 1999 være en af Kommissionen prioriterede opgaver at fremme bevidstheden om dennne nødvendighed blandt medlemsstaterne. Unionen bør udnytte komplementariteten mellem dens interne og eksterne politikker. Hertil disponerer den over forskellige instrumenter: den fælles handelspolitik, den offentlige bistandspolitik til udviklingslandene og FUSP. Den bør oftere bruge disse, være mere aktiv og mere politisk, for vi må ikke glemme, at 1999 bliver året, hvor den første høje repræsentant for FUSP skal udnævnes. Vi bør udnytte alle mulighederne, for at denne fuldt ud kan leve op til de forventninger, der er tillagt dennes rolle.
Fru formand, ud over disse tre centrale punkter vil jeg gerne fremhæve nogle særlige retninger i vores arbejdsprogram for 1999, der konkret udmønter afbøjningen af fællesskabspolitikkerne til fordel for det, der optager europæerne. Her vil jeg bl.a. nævne en række prioriterede temaer.
For det første er der folkesundhedsområdet. Kommissionen vil i 1999 fremlægge et nyt handlingsprogram, der sigter på et højt sundhedsbeskyttelsesniveau.
For det andet er der fødevaresikkerheden. Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret er blevet etableret med det erklærede mål at skulle bidrage til styrkelsen af kontrollen i medlemsstaterne og i tredjelande med henblik på at sikre overholdelsen af fællesskabslovgivningen og imødegå fødevarerisici.
For det tredje er der forbrugernes interesser, der er integreret i fastsættelsen og anvendelsen af de øvrige fællesskabspolitikker.
Kommissionen vil desuden forelægge en meddelelse om borgernes problemer i forbindelse med udøvelsen af deres rettigheder på det indre marked.
Endelig er der miljøet. Kommissionen, der respekterer den forpligtelse, der blev indgået i Cardiff, vil se til, at miljøhensyn bliver integreret i de væsentligste forslag i arbejdsprogrammet, og navnlig i relation til Agenda 2000, transport- og ligeledes energiområdet. Vi må også beslutsomt fortsætte den strategi, der blev fastsat ved Kyoto-konferencen om klimaændringer.
Fru formand, vi må - og det erkendes af alle - rykke frem med reformen af institutionerne for at forberede Unionen på de interne og eksterne udfordringer og navnlig udfordringerne i forbindelse med udvidelsen.
Det er nu fastsat, at denne reform skal bestå af to strenge. Den vil på den ene side komme til at bestå af egentlige institutionelle reformer, og Kommissionen har allerede ved flere lejligheder formuleret sine tanker herom. Den vil komme nærmere ind på disse i første halvdel af 1999. På den anden side vil den komme til at bestå af reformer, der ikke kræver nogen ændring af traktaterne, og som allerede nu kan besluttes og gennemføres for at modernisere og øge samtlige fællesskabsinstitutioners effektivitet. Denne øvelse skal udmunde i en ægte intern reform af alle institutionerne samtidig for at sikre sammenhæng og effektivitet i helheden. Jeg vil i 1999 hellige en stor del af min energi på reformen af Kommissionen.
Som jeg allerede sagde her i Parlamentet den 2. december i år, skal Kommissionen moderniseres, tilpasse sine strukturer, omtænke sine arbejdsmetoder og forenkle sin forvaltning. Forvaltningen bør være ansvarlig, kontrolleret og decentraliseret. Og hvorfor så det? Jo, fordi man har bestræbt og nået en høj grad af integration, og det medfører et konstant behov for tilpasning. Fordi fællesskabsproduktets acceleration siden slutningen af 80'erne har ført til, at Kommissionen har fået en lang række nye opgaver, der indebærer en vejledende forvaltning af store pengesummer. Men denne eksplosive forøgelse af opgavemængden er ikke blevet ledsaget af en tilsvarende forøgelse af de menneskelige ressourcer. Det er ligeledes sådan, at denne voldsomme forøgelse af opgavemængden er foregået i en periode, hvor uddannelse og erfaring inden for disse nye områder stadig befandt sig i konsolideringsfasen. Og fordi Kommissionen jo, når alt kommer til alt, er en relativt ung og flernational administration, der uophørligt må forbedre sin administrationskultur. Jeg må i øvrigt konstatere, at alle internationale organisationer står over for denne udfordring, og at Kommissionen ikke er bagud i denne henseende.
Allerede i begyndelsen af min embedsperiode lancerede jeg initiativerne SEM 2000, det vil sige Sound Economic Management , og MAP 2000 - Modernisation of Administration . Disse initiativer er nu ved at bære frugt, selvom det er klart, at de ikke løser alle problemer på én dag. Man kan ikke få nok af at sige »administrationen følger de politiske retningslinjer«. Jeg er overbevist om, at det vil lykkes os at få endnu mere ud af det store engagement og talent, som besiddes af vores tjenestemænd, der har bidraget så meget til den europæiske konstruktion.
For at sikre sammenhæng, en så stor synergieffekt som muligt og navnlig en vedholdende indsats besluttede jeg for nogle måneder siden at placere alle Kommissionens aktioner inden for rammerne af initiativet »Fremtidens Kommission«. Og hvad er så de tanker, der ligger til grund for »Fremtidens Kommission«? Der er tre. For det første at igangsætte en grundig overvejelse af Kommissionens fremtidige rolle og opgaver og dernæst i lyset af denne overvejelse at se på institutionens struktur og organisation atter en gang og endelig at uddybe reformerne, hvad angår ressourceforvaltning og personaleadministration.
Som jeg allerede har haft lejlighed til at fortælle Dem, vil jeg i første halvdel af 1999 udarbejde et samlet koncept for en omstrukturering af kommissærernes porteføljer og en omorganisering af tjenestegrenene for at bringe disse mere i overensstemmelse med udviklingen i Kommissionens opgaver. Det vil jeg overbringe til den næste udpegede formand. Der er allerede en omfattende screening i gang af Kommissionens aktiviteter, de anvendte ressourcer og de anvendte arbejdsmetoder med henblik på at forberede reformen. Denne strukturreform vil kun lykkes, hvis den ledsages af en dybtgående ændring af den administrative kultur. Der er ved at blive udtænkt to adfærdskodekser med henblik herpå, og det er en faglig moralkodeks, der fastsætter regler for tjenestemændenes adfærd, og en kodeks, der fastslår relationerne mellem kommissærer, kabinetter og tjenestegrene.
Og endelig vil jeg i 1999 ligeledes drage operationelle konklusioner af en rapport om personalepolitikken, der er blevet udarbejdet af en paritetisk sammensat refleksionsgruppe, og som for nærværende er genstand for vidtgående forhandlinger med personalerepræsentanterne. Denne refleksion vil uden tvivl også berøre de andre institutioner, for så vidt som den skulle føre til en reform af personalevedtægten, der helt klart vedrører alle institutionerne.
Dette fører til en sidste bemærkning, og det er, at alle de ting, jeg har på bedding, og som jeg lige har nævnt, allerede er godt i gang. Nogle af dem er allerede begyndt at føre til konkrete resultater, og andre vil gøre det på længere sigt. De tager tid og kan ikke gennemføres uden støtte fra alle aktørerne i den europæiske konstruktion. Vi har alle en rolle at spille heri. Jeg håber, at dette vil ske i en ånd karakteriseret af åbenhed, tillid og gensidig respekt.
Fru formand, mine damer og herrer, det var så de væsentligste punkter i vores program for 1999. Jeg vil blot tilføje en ting, og det er, at fællesskabskonstruktionen ikke er et mål i sig selv. Unionen spiller sin legitime rolle, for så vidt som den leverer konkrete og demokratiske løsninger på konkrete problemer. Europas lande står over for visse udfordringer, som de ikke kan løse alene. Det er vores pligt at hjælpe dem med at imødegå disse på en effektiv måde.

Desama
Hr. formand, fru formand, da Lewinski-sagen var på sit højeste, sagde en kommentator fra en amerikansk tv-station: »En grim historie for præsidenten!« I dag vil jeg med en omskrivning af disse ord sige: »En grim historie for Kommissionen«.
Og her hentyder jeg kun til forhandlingen om decharge, for hver dag bringer pressen og medierne en række oplysninger, og de kommer med afsløringer, beviste såvel som ubeviste, af funktionsforstyrrelser eller værre ting inden for Kommissionen.
Disse afsløringer berører helt klart Kommissionens troværdighed og effektivitet. Derfor kræver socialdemokraterne eftertrykkeligt, at De hurtigt og beslutsomt gør noget ved de intentioner, De har talt om med hensyn til en reform af Kommissionen, dens arbejdsmetoder, dens organisation, dens procedurers fleksibilitet og navnlig dens midler til at opnå åbenhed og kontrol. For hvis det er rigtigt, at vores to institutioner er ved at nå til vejs ende med deres respektive embedsperioder, er det også rigtigt, at de stadig har meget at lave, og hvis vi skal kunne færdiggøre disse opgaver, har vi allesammen behov for en stærk Kommission og en beslutsom Kommission, for denne institution er nemlig stadig i dag drivkraften bag den europæiske konstruktion, som den har tjent så godt siden 1957.
Når man nu skal til at gøre status for 1998, kunne man gentage billedet af den halvfulde eller halvtomme flaske. Lad os opføre os som gentlemen og være enige om, at den lovgivningsmæssige status for 1998 er relativt positiv - men uden tvivl med to beklagelser. Det er for det første, at Kommissionen, da den gjorde status over det lovgivningsmæssige arbejde, ikke talte meget - eller talte så lidt - om den rolle, som Parlamentet har spillet heri med dets tilføjelser og dets bidrag. Jeg tror, at Kommissionens status ville have vundet i objektivitet, hvis man havde nævnt denne lovgivningsmæssige indsats fra Parlamentet, der er blevet mere og mere beslutsom, navnlig efter Maastricht-traktaten.
For det andet er det også sket - og det er normalt - at en række lovgivningsmæssige forslag i forhold til det bebudede arbejdsprogram ikke er kommet til at se dagens lys. De er forblevet under skæppen. Men alligevel burde man have angivet årsagen for Europa-Parlamentet og begrundet, hvorfor netop disse forslag ikke er blevet fremsat for det! Og hvorfor disse forslag, der ikke har set dagens lys i 1998, heller ikke er at finde i arbejdsprogrammet for 1999! Der er er her en vis form for manglende sammenhæng, og vi må indrømme, at det bekymrer os en smule, og vi forventer naturligvis Deres svar i denne sag.
Hr. formand, sidste år, da De fremlagde Deres program for 1998, erklærede De, at det var Kommissionens intention med jævne mellemrum at foretage en evaluering af, hvor langt man var nået med lovgivningsarbejdet. Det har vi ikke set noget til endnu. Meget lidt er blevet gjort. I hvert fald inden for det, Kommissionen har forpligtet sig til. Og endelig vil jeg måske gerne for at slutte med 1998 understrege, at det er Deres opgave, som traktaternes vogter, at holde øje med den skæve udvikling, som Rådet er hovedansvarlig for, og det består i at beholde en række lovgivningsmæssige forslag, som står både Kommissionens og Parlamentets hjerter nær, for sig selv i sine skuffer. Der er her en form for pligtforsømmelse, der bør optage Dem.
På samme måde kan man betragte det som en skæv udvikling, at Rådet i stadig højere grad tiltager sig retten til på en vis måde at kommentere de lovgivningsmæssige beslutninger, og herunder dem, der er vedtaget ved fælles beslutningstagning, ved en række ensidige erklæringer, som om det var op til Rådet, og til det alene, at skabe en eller anden - jeg ved ikke hvilken - tredje jurisdiktion i den europæiske retsorden. Jeg beder Dem derfor, hr., om i egenskab af Kommission at se til, at denne praksis ophører.
Lad os nu vende os mod Deres program for 1999. Det er klart, at den første prioritet - De har selv fortalt os det, hr. formand, og vi er enige deri - er at få succes med Agenda 2000. Agenda 2000 er den uundværlige ordning, hvoruden man ikke kan forestille sig nogen udvidelse af Unionen inden for en forudselig fremtid. Denne Agenda 2000 er naturligvis meget tæt forbundet med drøftelsen af de finansielle overslag og den fremtidige interinstitutionelle aftale, som der allerede blev taget hul på for lidt siden under budgetforhandlingen. Det er derfor meget væsentligt, at Kommissionen og Parlamentet samarbejder beslutsomt, således at vi kan nå til ende med dette arbejde, hvilket er vanskeligt, men som det er vores opgave at viderebringe til dem, der kommer efter os.
Den anden prioritet er Amsterdam-traktaten. Det er rigtigt, at en række medlemsstater endnu ikke har ratificeret Amsterdamtraktaten. Det er rigtigt, at nogle er ramt af sendrægtighed eller vanskeligheder i deres institutionelle procedurer. Men der er imidlertid ikke noget, der forhindrer Kommissionen, og intet forhindrer den i allerede i dag med stor beslutsomhed at forberede Amsterdam-traktatens ikrafttrædelse og dermed de instrumenter, der gør det muligt at anvende denne så hurtigt som overhovedet muligt, efter at den sidste ratificering har fundet sted. Jeg tænker naturligvis på de nye retsgrundlag, som man må forsyne en række uafsluttede lovgivningsmæssige forslag med og på problematikken omkring offentliggørelse eller annoncering af dokumenter og retsakter og om det, min kollega Medina vil tale om om lidt, nemlig de ultrafjerntliggende regioner. Det er et punkt, vi ligeledes insisterer på.
Og endelig det sidste punkt, der for os er en prioritet blandt prioriteter, og det er den kamp, som Europa ved hjælp af en dynamisk beskæftigelsespolitik bør kæmpe mod arbejdsløshed og social udstødelse. Den rødlige bølge, der har skyllet frem over de europæiske regeringer i de seneste år, giver en stærkere vind, der blæser i den rigtige retning. Det er vigtigt, at Kommissionen nu udfolder så mange sejl som muligt, således at vinden kan blæse Det Europæiske Fællesskab så langt som muligt frem mod dette mål, der er vigtigt for os, nemlig målet om det sociale Europa og kampen for beskæftigelse og mod udstødelse.

Oomen-Ruijten
Fru formand, kære kolleger, lad mig begynde med at takke formanden for Kommissionen for den ikke så lidt politiske måde, hvorpå han i dag har forsøgt at komme nærmere ind på de bekymringer, der findes i begge institutioner, om den måde, vi omgås hinanden på.
Det arbejdsprogram, som vi i dag behandler, er udtryk for vores institutionelle samarbejde. Det er en aftale, der engang er blevet lavet for at fastsætte Kommissionens prioriteter efter høring af Europa-Parlamentet. Det var en aftale mellem begge institutioner. Jeg har allerede i flere år konstateret, at denne procedure ikke fungerer helt godt. Vi forsøgte sidste år at forbedre denne procedure, hvilket hr. Desama også har nævnt. Vi har sagt: Det skal undersøges, om man ikke via kvartalsvise eller halvårlige rapporter måske på et tidligere tidspunkt kan tage forandringer op, der er nødvendige, der er mulige også med Parlamentets medviden. Jeg tror ikke, at det er grunden. Jeg tror, at det skyldes, at Kommissionen ikke har holdt det, den har lovet. Jeg påtaler dette over for Kommissionens formand, og måske bør jeg også lægge noget af skylden hos Parlamentet. Hr. Desama, vi burde også have kontrolleret bedre, om Kommissionen holdt sine løfter. Vi må dele skylden mellem os. Vi har ikke mindet Dem om aftalerne.
De har holdt et meget hård indlæg i dag. De har dermed implicit fastslået, at der er noget galt mellem vores institutioner. Vi har altid været naturlige allierede ved repræsentationen og forsvaret af Europa. Netop i det øjeblik euroen skal introduceres, en stor begivenhed, går det mindre godt, og så bliver tilliden mindre. Det er det, jeg fastslår. Når der i opløbet til denne store politiske beslutning mangler noget mellem os, skal vi kunne sige til hinanden: Hvad er grunden, og hvordan kan vi genopbygge tilliden?
Jeg fastslår, at Europa-Parlamentet kritiseres. Vi har forsøgt med statutten at få løst nogle problemer. Jeg fastslår, at når ministrene vender tilbage til medlemsstaterne, tager de æren for alt, hvad der går godt i Europa, og lægger ansvaret for alt, hvad der går forkert, over på Kommissionen og Europa-Parlamentet. Det betyder, at begge institutioner stilles i skammekrogen. Når vi i overmorgen stemmer om decharge for 1996, håber og forventer jeg personligt, at der vil blive givet decharge. Men jeg ved ikke, hvad der den næste dag står i aviserne om, hvad der nu er gået galt. Det betyder, at vi sammen skal finde løsninger.
De har stillet flere forslag, som jeg er enig med Dem i. De har sagt, at vi skal modernisere Kommissionen. Nye opgaver kræver, at vi har det nødvendige personale. Vi skal sørge for, at vi for vores embedsmænd, og det gælder ikke kun for Kommissionen, det gælder også for Rådet og Europa-Parlamentet, har anstændige hverveprocedurer og anstændige regler om afskedigelse, hvis det bliver nødvendigt. Jeg manglede i øvrigt dette punkt i Deres indlæg.
Disse adfærdskodekser for begge institutioner er meget vigtige. Men for mig drejer det sig om, at jeg spørger mig selv, hvordan vi sammen skal kunne kontrollere det, De foreslår, så vi kan opretholde tilliden i de kommende år og ikke skal gå ud i valgkampen og sige: Ja, det var der givet tilsagn om, men man overholder det ikke. Så hvad det angår, tror jeg, at vi har nok at gøre.
Jeg vil lige meget kort nævne tre punkter. Jeg gør mig bekymringer om en række politiske elementer. Jeg er bekymret for Agenda 2000 og det korte tidsrum. Jeg spørger mig selv, om det ikke er nødvendigt at lave klare aftaler herom mellem Dem og os. For det andet er jeg bekymret over vækst, beskæftigelse og alle sociale tiltag. De har lige nævnt modernisering. Jeg har på fornemmelsen, at især arbejdstagerne fra den første time, dem, der dagligt overskrider grænserne, ikke kommer til at nyde de fordele, vi ønsker, de skal have.
Jeg gør mig bekymringer om sikkerhed, om ernæring og alt, hvad dertil hører. En af konklusionerne fra BSE-krisen var, at vi også i Europa har brug for en Food and Drug Administration . På det område gøres der halvt arbejde. Det bekymrer mig. Det er ikke alt sammen Deres skyld. Det er også Rådets. Hvordan løser vi det problem?
Til sidst håber jeg, og i mange parlamenter har man et råd af ældre, seniorer eller gruppeformænd - eller hvad man nu kalder det - at vi efter afstemningen på torsdag kan finde en bedre måde til styre kriser, og at De sammen med formanden for Parlamentet og sammen med Formandskonferencen aftaler, hvordan vi nu kan sørge for, at vi kan gå til valg på en god måde, og at De med løftet hoved kan påbegynde det sidste halve år. For det er det, fru formand, jeg og min gruppe under Dem.

Thors
Fru formand, i dag efter topmødet i Wien føles det lidt frustrerende at drøfte programmer. Vi ved, at Kommissionen og Rådet udarbejder programmer, men jeg opfatter det som vigtigst at gennemføre Agenda 2000 og alle andre projekter med efternavnet 2000, f.eks. MAP 2000 og SEM 2000, som Kommissionens formand også nævnte. For at kunne klare en vurdering af denne periode mener jeg, at det er vigtigt for os at opnå konkrete resultater på dette område.
Kommissionens formand nævnte nogle codes de bonne conduite , men den, jeg savnede, var den om god administrativ praksis, som Kommissionen har udøvet ved nogle lejligheder, og som efter min mening ville have været væsentlig i dag, når vi f.eks. skal se på habilitetsregler og offentlighedsregler, når vi skal skelne mellem politik og forvaltning. Det er meget vigtigt med tanke på vores troværdighed, vores allesammens troværdighed. Jeg håber ligeledes, at Kommissionen under ledelse af kommissær Oreja snart vil fremsætte forslag til de regler om åbenhed, som er nødvendige for at virkeliggøre Amsterdam-traktaten. Jeg gentager det for tredje eller femte gang her i salen: Åbenhed er det, der fører til større effektivitet.
Så springer vi hurtigt over til et andet tema i diskussionen, nemlig euroens funktionsduelighed. Efter min opfattelse er den ydre form, som man nåede frem til, ikke noget heldigt kompromis.
Når vi nu taler om de nye mål for beskæftigelsen i Europa, håber jeg også, at vi ikke falder tilbage på gamle løsninger. Det ser jeg som en klar fare.
Det glædede mig, at Kommissionens formand sagde, at vi skal have et nyt program for sundhedsfremmende foranstaltninger. Landbrugsministrenes beslutning i denne uge om at forbyde visse antibiotika var meget glædelig. Jeg håber, at man i sundhedsprogrammet, som De annoncerede, vil tage kampen op mod resistente former for tuberkulose og salmonella, som udgør virkeligt alvorlige sundhedsproblemer i både EU og landene omkring os.
Endelig vil jeg sige, at det var glædeligt, at Kommissionens formand nævnte topmødet om indre sikkerhed, som skal afholdes i (Tampere). Jeg håber, at kommissæren og Kommissionen vil udnytte deres initiativret i spørgsmål fra tredje søjle fuldt ud, og at man vil tage aktive hensyn til den nordlige dimension i Kommissionens politik.

Hyland
Fru formand, de af os, der har til opgave at repræsentere landbrugssektoren i vores individuelle lande, må være bekymrede, for ikke at sige foruroligede over, hvor stor den økonomiske krise er, som navnlig vores husdyrproducenter oplever. Vi forbryder os alvorligt mod vores pligter, hvis vi ikke reagerer på noget, der er en nødsituation, og som er resultatet af en række omstændigheder uden fortilfælde, der ikke kunne have været forudset i forbindelse med reformen af den fælles landbrugspolitik i 1992.
Samtidig med, at jeg anerkender kommissær Fischlers bekymring og indsats, når det gælder om at ændre reglerne for at lette landmændenes byrde, er realiteten den, at kvæg, får og grise sælges med tab eller i bedste fald med marginal fortjeneste. Situationen er yderst alvorlig i Irland, og medmindre priserne begynder at stige noget, vil mange landmænd ikke overleve. Det er ikke i nogens interesse, og navnlig ikke Irlands, med vores større afhængighed af landbrugseksporten, at fødevaresektorens grundlæggende infrastruktur - familiebruget - befinder sig i en så fortvivlet situation.
Hvad fårekødssektoren angår, bør Kommissionen som en nødsforanstaltning suspendere stabilisatoren i det mindste foreløbigt for at gøre det muligt for systemet at afspejle virkeligheden på markedspladsen for irske fåreavlere, der forlader erhvervet i foruroligende omfang. En sådan manglende stabilitet er bestemt ikke til gavn for den europæiske landbrugsmodel på langt sigt, som vi giver os ud for at repræsentere i forbindelse med Agenda 2000. Hvis det irske familiebrug skal overleve inden for rammerne af den europæiske model, som det forudses i Agenda 2000, må der opnås større effektivitet gennem samarbejde og velplanlagte partnerskaber. Landbrugsforslagene, sådan som de fremsættes i Agenda 2000, er ikke tilfredsstillende, i hvert fald set fra en irsk synsvinkel. Det er umuligt at forestille sig yderligere prisfald uden en tilsvarende forøgelse af den direkte indkomststøtte fra EU og landbrugsbudgettet.

Querbes
Fru formand, jeg vil for min del også gerne udelukkende tale om landbrugspolitikken, der er Unionens væsentligste finanspolitik og et afgørende tema i Agenda 2000.
Hr. kommissionsformand, hvornår går De med til at erkende, at reformen af den fælles landbrugspolitik, som De foreslår os, fører os ind i en blindgyde? For det første fordi den styrker en produktivistisk logik, der ikke imødekommer landmændenes, landbefolkningernes og det europæiske samfunds behov for arbejdspladser, levnedsmiddelkvalitet og -diversitet, afbalanceret udnyttelse af territoriet og internationalt samarbejde.
Endvidere foregriber dette forslag resultatet af forhandlingerne om WTO og udvidelsen ved på forhånd at straffe Unionens interesser, navnlig ved at komme med nye indrømmelser over for amerikanernes krav.
Og endelig, hvilken fremtid har denne reform, når den er baseret på finansielle overslag og internationale markeder, som er sat på den anden ende på grund af den finansielle krise og de krav om budgetmæssig stabilitet, der er forbundet med euroen?
Alt dette forklarer, hvorfor dette forslag blev så massivt forkastet - ikke blot af det store flertal af nationale og europæiske landbrugsorganisationer, men også af flertallet i dette Parlament. To gange har Europa-Parlamentet udtalt sig for en nytænkning af den fælles landbrugspolitik, der er baseret på beskæftigelse, en udjævning af indkomststøtten, en afbalanceret egnsudvikling med respekt for fællesskabspræferencen.
Landbrugsudvalget har lige forkastet forslagene til en reform af de fælles markedsordninger for oksekød, mælk og korn, men Kommissionen har hidtil nægtet at lytte til disse signaler, som vi har sendt til den. Ikke blot fastholder den uden mærkbare ændringer sine oprindelige forslag, men den holder også fast på at ville forhandle frihandelsaftaler med tredjelande på vilkår, der fører til nye svækkelser af fællesskabspræferencen og den europæiske model.
Hvornår vil Kommissionen beslutte sig til at trække reformen ud af den gamle skurre og tage hensyn til Parlamentets forslag om at gøre den fælles landbrugspolitik mere retfærdig og lige til fordel for landmændene og hele samfundet?
Og endelig, hvordan kan Kommissionen begrunde sit forslag om at løfte embargoen mod britisk kød, når flertallet af videnskabsfolk har mange forbehold, og ikke alle sundhedsgarantier er sikret?
Det var nogle bemærkninger og spørgsmål, som jeg gerne vil have, at Kommissionen svarer på.

Lannoye
Fru formand, den situation, hvori vores forhandling om status for året 1998 foregår, er særlig, og det er den af to grunde.
For det første, som vores kollega Desama allerede har sagt, fordi en alvorlig tillidskrise over for Kommissionen, der er indviklet i en forvirret blanding af anklager og påstande om dårlig forvaltning, tydeligvis hindrer denne i at fungere på en dynamisk måde.
For det andet er der den politiske situation. For året 1999 er et vigtigt valgår, hvor borgerne forventer klare budskaber fra de forskellige tilstedeværende politiske kræfter og fra Kommissionen for at kunne beslutte sig.
Og endelig er det også et år, hvor man skal forberede den nye forhandling i Verdenshandelsorganisationen, revisionen af Lomékonventionen og endelig vedtagelsen af Agenda 2000.
Der er altså mange satsningsområder og en vanskelig situation, og tre spørgsmål forekommer mig at fortjene et svar i denne sammenhæng, og det er tre spørgsmål, som mange borgere stiller sig.
Det første spørgsmål er: Hvor er Europa på vej hen?
Det andet spørgsmål er: Hvordan har Kommissionen og de forskellige institutioner reageret på de aktuelle udfordringer?
Og det tredje spørgsmål er: Findes der originale og troværdige svar på den politiske krise?
Hvad det første spørgsmål angår om, hvor Europa er på vej hen, finder jeg, at der er to perspektiver. Enten synker Europa hen og bliver en slags frihandelsområde uden noget særlig stort politisk indhold - og det er desværre et perspektiv, der kan risikere at blive til virkelighed, hvis den institutionelle reform, som jeg frygter det, ikke er på højde med situationen - eller man får en demokratisk politisk konstruktion med et fælles projekt for alle europæere, herunder dem, der skal slutte sig til os i de kommende år.
I dag må man desværre konstatere, at der kun tales om udvidelsen. Kommissionen udtaler sig kun i meget tekniske vendinger om den planlagte institutionelle reform. Den taler om ændringer i Kommissionens sammensætning, om en udvidelse af afstemningerne med kvalificeret flertal og om en ny vægtning af stemmerne i Rådet, men der bliver ikke sagt noget særligt om det, alle venter på, nemlig en dybtgående reform af Den Europæiske Unions måde at fungere på. Det er nødvendigt med en ny traktat, der er meget mere ambitiøs end Amsterdam-traktaten, og efter min mening er Kommissionen den institution, der er bedst placeret til at komme med et forslag i dag - her nogle måneder før et valg. Man må konstatere, at svaret ikke er at finde hverken i Deres indlæg eller i teksterne.
Det andet spørgsmål er: Hvad er de væsentligste udfordringer? De har nævnt dem: globaliseringen, bæredygtig udvikling, teknologiske ændringer og manglende international stabilitet. Jeg er overrasket over at se disse udfordringer fremlagt, som om de ikke var afhængige af hinanden, og som om Den Europæiske Union stod konfronteret med en form for skæbne, der er kommet til udefra, og som vi må tilpasse os bedst muligt, samtidig med at vi lider mindst mulige skader på det økologiske og sociale plan. Denne opfattelse forekommer mig fejlagtig og farlig, og personligt tror jeg, at udfordringen er grundlæggende. Det er formentlig det centrale. Er globaliseringen, sådan som den ser ud i dag, forenelig med en demokratisk europæisk union, der bærer på et originalt udviklingsprojekt, det vil sige en model til en økologisk og socialt bæredygtig udvikling? I den aktuelle situation er det ikke muligt, for der bør etableres en masse mekanismer til regulering af investeringer, verdenshandel og de teknologiske valg, og det er til dette, Kommissionen i det mindste bør afgive en begyndelse til et svar. Det ser jeg heller ikke i Deres tekst, og jeg hører det ikke i Deres indlæg.
Og endelig tredje spørgsmål vedrørende åbenhed og tillid. De siger selv, at man ikke kan nå resultater uden borgernes deltagelse og tillid til den demokratiske model. Flere af mine kolleger har gjort opmærksom på de dårlige relationer mellem Parlamentet og Kommissionen, og det er sandt, at selv de forpligtelser, som Deres forgænger indgik, og som De selv har indgået, for så vidt angår relationerne mellem Parlamentet og Kommissionen, ikke altid er blevet respekteret - jeg vil endda sige, at det ikke er sket særlig ofte.
Under disse omstændigheder må De, fru formand, indrømme, at det er vanskeligt at bede om tillid. Jeg anmoder derfor om en reaktion, jeg anmoder Dem om at gøre noget. En af vores berømte forgængere, der i øvrigt var belgier, nemlig Paul Henri Spaak, har sagt: »Det er ikke for sent, men det er tid«, og det vil jeg gerne gentage i en lidt omskrevet form, nemlig: Det er ikke for sent, men det er på høje tid!

Sandbæk
Hr. formand, De, hr. kommissionsformand, har tidligere lovet færre regler, men til gengæld bedre gennemarbejdede regler, og det er jeg godt tilfreds med. Jeg har bare ikke mulighed for at se, om De har tænkt Dem at holde ord. Ændringer af eksisterende direktiver, planlagte grønbøger, handlingsprogrammer og vigtige meddelelser er nemlig ikke medtaget i Kommissionens redegørelse. Den lange version - den, der svarer til en statsministers åbningstale - er udarbejdet i Kommissionens generaldirektorat, men er ikke officiel. Når det drejer sig om en regerings præsentation af sit lovkatalog, kunne man måske acceptere disse forhold. Vælgerne kan nemlig her vælge at udskifte den pågældende regering ved næste folketingsvalg, hvis man er utilfreds med den leverede vare. Det har vi ikke mulighed for, da det er Kommissionens embedsmænd, der har initiativretten i EU. Vi mener derfor, at initiativretten i stedet burde ligge i de nationale parlamenter, men som minimum burde den lange og fyldestgørende version også præsenteres skriftligt for de folkevalgte.
I lyset af den diskussion om efterløn, som vi i øjeblikket har i Danmark, ville jeg f.eks. gerne vide, hvad det nærmere indhold er af Kommissionens punkt om forslag til direktiv om den skattemæssige behandling af ansattes og selvstændiges supplerende pensionsrettigheder ved flytning inden for EU.

Medina Ortega
Hr. formand, Kommissionens program for 1999 er, som det tidligere er blevet nævnt, specielt, fordi det ikke kun vedrører gennemførelsen af de gældende traktater, men også gennemførelsen af Amsterdam-traktaten fra 1997.
Der er allerede sket en betydelig forsinkelse, hvilket er normalt i forbindelse med ratificering af fællesskabstraktater, men det kan forventes, at Amsterdam-traktaten træder i kraft i begyndelsen af det kommende år. Som en følge heraf skal Kommissionen naturligvis lægge et stort arbejde i forberedelsen og gennemførelsen af Amsterdam-traktaten.
Der er allerede sket noget på visse områder, for på topmødet i Luxembourg i november 1997 om arbejdsløshed opnåede Kommissionen, at medlemsstaterne forpligtede sig til foreløbig at anvende Amsterdam-traktatens bestemmelser vedrørende beskæftigelse, hvorfor Amsterdam-traktaten på visse område må anses for allerede at være gældende.
Men der er andre områder, hvor der ikke er en sådan beredvillighed, og hr. Desama var i sit indlæg så elskværdig at nævne nogle af dem, f.eks. den særlige ordning for regionerne i Fællesskabets yderste periferi.
I Amsterdam-traktatens artikel 299, punkt 2, bestemmes det, at al fællesskabsret finder umiddelbar anvendelse på de regioner. Jeg tænker her på De Kanariske Øer, Madeira, Azorerne og de franske oversøiske departementer.
Hvis Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ikke udarbejder særlige regler, kunne disse regioner blive frataget deres nuværende særlige status, og de ville ubønhørligt blive underlagt fællesskabsretten fra traktatens ikrafttrædelsesdag, hvilket ville få negativ indvirkning på udviklingen af disse regioner i Den Europæiske Unions yderste periferi.
Derfor mener jeg, at det er vigtigt, som det fremgår af Den Socialdemokratiske Gruppes beslutningsforslag, at Kommissionen i sit arbejdsprogram for 1999 inddrager nogle særlige bestemmelser om anvendelsen af artikel 299, punkt 2, på regionerne i Fællesskabets yderste periferi.

Brok
Hr. formand, hr. kommissionsformand, jeg vil blot kommentere nogle få punkter. Jeg tror, det er vigtigt at holde fast i, at Kommissionenen i modsætning til storhedstiden omkring lovgivningen for det indre marked kun fremlægger 31 lovgivningsforslag, hvoraf nogle er ændringer af allerede eksisterende direktiver. Dette viser, at vi i subsidiaritetsprincippets ånd er ved at nå frem til en fornuftig udvikling, og jeg tror, at vi bør fastholde dette over for offentligheden og regeringerne.
For det andet vil jeg bede Kommissionen om, sådan som vi også siger det i vores beslutningsforslag, at informere os grundigere om, hvorfor der stadig ligger 181 projekter til endelig afgørelse hos Rådet, og hvorfor Rådet i 85 tilfælde endnu ikke har vedtaget en fælles holdning. Jeg tror, at vi måske kan bibringe denne udvikling en ny dynamik, hvis Kommissionen informerer Parlamentet mere indgående om årsagerne til blokaden i Rådet.
Hermed kommer jeg til mit næste punkt, nemlig kravet om større gennemsigtighed. Kommissionen har optaget gennemførelsen af gennemsigtighedsprincippet i Amsterdam-traktaten som et af projekterne i sit arbejdsprogram. Jeg tror, at dette er et meget væsentligt spørgsmål for befolkningens accept af Den Europæiske Union, og jeg vil bede Kommissionen om at tage kontakt til Parlamentet på et meget tidligt tidspunkt, det vil sige før offentliggørelsen af Kommissionens direktiver, om definitionen af gennemsigtighed, om definitionen og anvendelsen af regler, for at vi på dette grundlag kan nå frem til en fælles forståelse, for her drejer det sig i høj grad også om, hvordan vi kan tvinge Rådet til større gennemsigtighed hen mod udviklingen af et lovgivningsråd. Her tror jeg, at vi bør arbejde tæt sammen.
Hermed er jeg fremme ved næste punkt, nemlig gennemførelsen af Amsterdam. Hidtil har jeg i debatten med Parlamentet meget stærkt savnet forslag fra Kommissionen om gennemførelsen af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik i forbindelse med Amsterdam og informationer om, hvordan f.eks. planlægningsenheden skal sammensættes. Måske kunne information, en dialog, også være med til at skabe interesse i offentligheden, så dette ikke bliver aftalt indbyrdes mellem medlemsregeringerne, ligesom vi også gerne vil tale om samarbejde om procedurerne for det kommende valg til Kommissionen og på lignende områder. Vi vil også inderligt bede Kommissionen om allerede nu så vidt muligt at anvende regler fra Amsterdam-traktaten, før den er ratificeret, og allerede nu at tage initiativer, så områderne rets- og indenrigspolitik efter en femårig overgangsfase kan overføres til medbestemmelse. Der bør allerede nu træffes forberedelser, så overførslen kan ske, før udvidelsestraktaterne afsluttes.
Som sidste punkt betragter jeg det som særdeles vigtigt, at Kommissionen følger Parlamentets forslag om at fremlægge konkrete forslag til den nye interinstitutionelle reform. Jeg har fuld forståelse for, at datoen december 1998 ikke har kunnet overholdes på grund af forsinkelsen af ratificeringen af Amsterdam-traktaten. Men det forekommer mig nødvendigt, at der inden marts næste år fremlægges forslag, så disse forslag kan indgå i debatten i forbindelse med valget til Europa-Parlamentet, så emnet på denne måde kan komme i fokus for diskussionen.

Sierra González
Hr. formand, lovgivningsprogrammet for i år skal kunne efterkomme borgernes krav vedrørende beskæftigelse, social retfærdighed og økonomisk og social samhørighed. Det skal medvirke til, at opbygningen af det europæiske projekt sker med gennemsigtighed og nær borgerne og er mere centreret om den politiske konkretisering af de umiddelbare mål, altså dem, der vedrører deres dagligliv og lykke.
I programmet er der ikke tiltag af betydning i den henseende, selvom der udtrykkes et løfte om det. Sådanne tiltag ville gøre det nødvendigt i programmet at prioritere en styrkelse af den sociale retfærdighed på alle niveauer og prioritere den interregionale solidaritet, der er særlig vigtig i dette afgørende øjeblik, hvor forberedelsen af udvidelsen har fået risikoen for en forøgelse af ulighederne til at dukke op. Punkter, der kunne eksemplificere indsatsen for samhørigheden, er blevet tilsidesat, ligesom det sker med statussen for regionerne i yderste periferi.
Til sidst vil jeg sige, at dette program - et program for det sidste år i denne valgperiode - ikke øger borgernes tilknytning til det europæiske projekt og dets konstruktion, og det er nødvendigt at opnå det. Formanden for Kommissionen har sagt, at den europæiske konstruktion ikke er et mål, men et middel. Målet er naturligvis borgernes tilfredshed, og dette program er nødvendigt for at nå dette mål om mere demokrati og retfærdighed.

Lukas
Hr. formand, det er mig magtpåliggende at gøre opmærksom på en måske ikke så stor, men efter min mening meget vigtig aktion, som Kommissionen, ved Generaldirektorat XXIII, har gennemført i dette år. Med et budget på ECU 500.000 er der i samarbejde med ngo'er og rejseindustrien gennemført konkrete og effektive præventive foranstaltninger mod sexturisme med misbrug af børn. Der er tale om oplysningsvideoer, som vises på langdistancefly, og om oplysningsbrochurer, som uddeles til de rejsende, og lignende.
Dette er et prisværdigt, konkret første skridt i kampen mod en skrækkelig udvikling, som fremmes yderligere af den økonomiske og finansielle krise i Asien. Europæiske turister har en betragtelig andel i denne udvikling. Derfor appellerer jeg til Kommissionen om at fortsætte dette positive arbejde i væsentligt større målestok.

Myller
Hr. formand, jeg kan ikke lade være med at pointere det, der allerede i nogle indlæg er blevet understreget, nemlig grundspørgsmålet om, hvordan Agenda 2000 skrider frem. Kommissionen har sin egen opgave der, og Parlamentet og Rådet hver sin, men Kommissionen må ikke glemme, at dens opgave er særdeles vigtig. Hvis sagen ikke skrider frem efter den aftalte tidsplan, går alle andre sager også en uforudsigelig fremtid i møde.
Hvad angår miljøpolitikken, kan man sige, at Kommissionens arbejdsplan ikke hører til de mest ambitiøse. Amsterdam-traktaten forpligter til, at miljøsagen som princip medtages i al politik i Den Europæiske Union. Unionen er dog ikke forpligtet til at vedtage rammelovgivning om den. Så jeg forudsætter, at Kommissionen sætter sig ind i sagen, og at Parlamentet i løbet af næste år modtager en rammelovgivning, som specielt omtaler, hvorledes miljøanliggender skal medtages i trafikpolitik, landbrugs- og energispørgsmål, til behandling.
Udvidelsen er en af de udfordringer, som med hele sin vægt skal modtages, også derved udgør miljøanliggenderne et meget stort område. Allerede ved begyndelsen af udvidelsesforhandlingerne, når der indledes forhandlinger med medlemslandene enkeltvis, skal der lægges vægt på, at miljøspørgsmålene ikke må stå i skyggen af andre spørgsmål, men at miljøanliggenderne denne gang prioriteres betydelig mere, end det var tilfældet før. Før den nye udvidelse, skal Den Europæiske Union alligevel sørge for, at den separate politik om den nordiske dimension konkretiseres, og at der i løbet af næste år etableres metoder, hvorved de sager, som effektuerer politikken i de nordlige regioner af Den Europæiske Union, fremmes.

Salafranca Sánchez-Neyra
Hr. formand, målene for 1999, som er et år med omstrukturering for både Parlamentet og Kommissionen, skulle ikke være meget forskellige fra dem, der blev behandlet på topmødet i Wien: bekæmpelse af arbejdsløsheden, euroens indførelse, konsolideringen af det indre marked og især Kommissionens forslag i Agenda 2000, som Kommissionen bør gøre en stor indsats for at få igennem i Rådet, og i den forbindelse anmoder jeg også om, at Kommissionen især prioriterer fremlæggelsen af de særlige foranstaltninger for regionerne i yderste periferi og en rehabiliterings- og genopbygningsplan for landene i Mellemamerika.
Vi er mange, hr. formand - flertallet i Parlamentet, tror jeg - der mener, at Kommissionen ikke er et tribunal af statsløse bureaukrater, men en nøgleinstitution, der har indlagt sig relevante fortjenester for den grad af udvikling, der er opnået med den europæiske integrationsproces.
Men det betyder ikke, hr. formand, at Kommissionen ikke skal ændre nogle af sine retningslinjer for adfærd. I sin indsættelsestale lovede hr. Santer at bekæmpe svindelen uden skånsel. Det er nødvendigt at bekæmpe svindelen, bl.a. fordi den underminerer Den Europæiske Unions troværdighed og image. Kommissionen skal samarbejde og hurtigt og effektivt videregive oplysninger til Parlamentet. I visse af Kommissionens tjenestegrene er man ved at nå en administrativ lammelse. Det haster med at få det afhjulpet. Det haster også med at få en sund personalepolitik, der sikrer imod skuffelse og tager Kommissionens tjenestemænds retmæssige kvalifikationer i betragtning. Jeg glæder mig over Kommissionens formands ord i den forbindelse. Det er på tide, at Kommissionen eller rettere sagt visse kommissærer - for der er andre, der udfører deres opgaver eksemplarisk, hvilket ingen husker på - som hr. Santer har sagt, tager et beslutsomt skridt i den rigtige retning, og den rigtige retning, hr. formand, kan ikke være andet end at skifte kurs i den europæiske integrationsproces. Og denne kurs skal, som det altid har været tradition, bibeholdes og udgøre en harmonisk tandem med Parlamentet, således at de nuværende uenigheder kan skabe harmoni i fremtiden.

Martinez
Hr. formand, hr. kommissionsformand, vi har takket være dette program en mulighed for at tage fat på spændende spørgsmål. Hidtil har de europæiske problemer med det store enhedsmarked i 1993 været tekniske problemer og problemer med lovgivning, nemlig med at vide, om man havde 80 eller 90 % af lovgivningen, som var europæisk eller national. Endelig tager vi parlamentsmedlemmer fat på rigtige spørgsmål, på strategiske spørgsmål, der alle er meget, meget spændende.
Hvad euroen angår, er terningerne kastet, eller bolden er, om jeg så må sige, sparket ud. Man ved ikke med alle de asymmetriske chokpåvirkninger, som dette måtte forårsage, hvad konsekvenserne vil blive, og hvor de kommer fra. Vi kan tænke på mirakler. Jeg håber på det. Og derefter kommer påsken og måske tiden for genopstandelse.
Der er også Amsterdam-traktaten. De har ikke været fornuftige, eller traktaten er ikke fornuftig med en indvandring, hvor hanen står vidt åben - en indvandring, der fosser ind. Og alt dette er overladt til simpelt flertal! På fem år med vores finske og svenske kolleger, der beskyttet af deres klima, helt klart ikke har så store problemer med indvandring.
Dernæst er der forhandlingerne, Verdenshandelsorganisationen, nu, hvor vi nærmer os år 2000. Jeg håber, at De holder bedre stand end under GATT-forhandlingerne, hvor hr. Brittan ikke har efterladt andet end store minder. Men man er en ganske smule urolig for sammenføjningen af alle frihandelszonerne. Og så er der dette store og smukke projekt med åbningen mod øst, selvom man frygter, at vores polske og ungarske venner er stået på vores galej. Og dernæst mere tekniske problemer naturligvis som følge af alle de rationeringer, som De har etableret, store bekymringer for sundheden.
Hvad statusrapporten angår, hr. Santer, insisterer jeg ikke. For De kommer jo først efter mange andre. Men alligevel disse 18 millioner arbejdsløse - de er der. Disse børn, jeg læste om i pressen, 500.000 engelske børn under 12 år, som er nødt til at arbejde. Man får en association i retning af Victor Hugos De Elendige . Og endelig disse 50 millioner udstødte - de er dog der, og i øvrigt helliger De stadig en stor del af Deres arbejdsprogram, punkt 3, til dette dødkedelige spørgsmål om beskæftigelsen.
Hr. Santer, jeg tror, at hvis De ville tænke over de filosofiske fejl, som Kommissionen har begået siden begyndelsen, siden 50'erne, vil man kunne komme ind på rette spor. Den filosofiske fejl kommer af malthusianismen. I realiteten er Deres dominerende ideologi Rom-klubbens ideologi fra 60'erne. Hver gang der er et problem, løser De det på en negativ måde. Er der et problem med kul? Så lukker man bare minerne. Er der et problem med stål? Så lukker man bare stålværkerne. Derefter importerer man det fra Vietnam og Thailand. Er der et problem med skibsværfter? Så lukker man bare skibsværfterne. Er der et problem med små kalve? Så laver man bare mel af dem. Hver gang falder De ned i intethedens afgrund. Hver gang er den europæiske politik en malthusiansk politik. Og det indtil de mest tekniske punkter såsom den budgetmæssige stabilitetspagt, der er en budgetmæssig rationeringspagt. Deres ideologi er, at man ikke kan invitere særlig mange med til den europæiske menneskeligheds store banket, og derfor må man rationere, rationere refusioner, rationere socialsikringen, rationere sundhedsplejen og rationere sundheden. Det giver de konsekvenser, som man ser.
Åh, hvis De bare havde en anden politik, der følger en anden filosofi, der som anden filosofi vælger livet og troen på, at livet er godt, at morgendagen bærer på fremtiden, og at der er ting udenfor, og at man ved at begrænse sig og vantrives når den nuværende situation!
Åh, hvis De bare ville behandle årsagerne, nemlig arbejdsløsheden! Det er ikke den gode Gud eller Djævelen, der skaber arbejdsløsheden. Det er den sanseløse åbning af grænserne, overbeskatningen, det sanseløse kapløp efter hyperproduktivitet. Det er dette, der har ført til arbejdsløsheden... Og hvis Europa bare ville være europæisk! Hvis man f.eks. på det udenrigs- og sikkerhedspolitiske område holdt op med at stille op ved siden af USA - se bare på menneskerettighederne, Irak og de irakiske børn. Europa ydmyger sig, fornægter sig, når det omdanner Irak til en koncentrationslejr med 18 millioner indbyggere, der er i færd med at dø, uden at vi hæver stemmen mod hr. Clinton og mod USA.
På det finanspolitiske plan - og alt har rod i finanserne - foreslår hr. Monti os banale ting som skattesystem og opsparing. Åh, hvis De bare havde en stor fiskal ambition! Hvor man lettede skattebyrden i Europa, og hvor man fastsatte en form for fiskal forfatning for Europa med et loft over de obligatoriske opkrævninger for at frigøre energi. Og derefter har De så hele Deres program vedrørende europæisk finansiering med enten en BNP-ressource, der erstatter alt, eller en nivellering eller medfinansiering af udgifterne - i øvrigt var min gruppe ved en fejl efter at have været imod medfinansiering - ved en materiel fejl - nær ved at stemme for medfinansiering... Åh, hvis De bare havde en stor ambition, hr. Santer, en stor ambition og et europæisk Europa - vi er ikke, som De tror, stupide antieuropæere - hvis De bare havde en stor ambition om et europæisk Europa, om et Europa, der ophører med at være malthusiansk, og som vil bygge broer til fremtiden, og som er sig selv, så kunne man forenes igen, hr. Santer. Det er julemiraklet. Tusind tak.

van Velzen, W.
Hr. formand, jeg vil i mit indlæg knytte arbejdsprogrammet for det kommende år sammen med resultaterne fra topmødet i sidste weekend. Hvis man, sådan som jeg har gjort det i de sidste år, først og fremmest har beskæftiget sig med beskæftigelsen, er det første indtryk faktisk, når man læser resultaterne, at jeg skal være meget tilfreds, for jeg tror ikke, at jeg nogensinde har læst resultater, der omfattede så mange sider om emnet beskæftigelse. Jeg har imidlertid heller aldrig læst så mange sider, hvor man er så lidt konkret, når det drejer sig om beskæftigelse. Jeg tror også, at det er en af Kommissionens vigtigste opgaver, at den holder Unionen på sporet i den proces, der blev udviklet sidste år i Luxembourg. En af Kommissionens vigtigste opgaver ser jeg i at fastholde sporet om benchmarking og de konkrete målsætninger. Et spor, som den i øvrigt i sine forslag selv mere eller mindre har forladt. Det beklager jeg, men jeg håber, at det kan forbedres i det kommende år. Et vigtigt mål i det kommende år, og det kunne meget vel blive meget vigtigt for de kommende generationer, er udviklingen af en effektiv koordination af den økonomiske og den sociale beskæftigelsespolitik, hvor de forskellige aktører er involveret. Jeg kan forestille mig, at det kræver en lang proces, men jeg håber, at den allerede på topmødet under tysk formandskab indledningsvist vil være bearbejdet.
Jeg har ét problem. Nu, hvor vi endelig har haft held til at gøre beskæftigelsen til den absolutte topprioritet, får jeg det indtryk, at det også er det eneste på det sociale område. Men beskæftigelse er og kan ikke være det eneste saliggørende. Socialpolitik er mere end arbejdsmarkedspolitik. Social integration, bekæmpelse af fattigdom, der nu er en del af de nationale handlingsprogrammer, er også indtægtspolitik. Det er godt at tale om arbejde og fattigdom, men man kan ikke bekæmpe fattigdom uden f.eks. en indtægtspolitik på det område, og jeg håber, at Kommissionen vil komme med forslag også på dette område. Socialpolitik er også lovgivning, og her finder jeg, at Kommissionen i de forløbne år har været tilbageholden. Jeg anmoder om også i det kommende år at sætte konvergensen for den sociale sikkerhed i Europa højere på dagsordenen, og så især at undersøge om det system, vi har udviklet for beskæftigelsesstrategien, nemlig via benchmarking og konkrete målsætninger, om det ikke også er et godt system for den sociale konvergens. Vi har med hensyn til den sociale sikkerhed alt for længe bevæget os på et ofte frustrerende niveau af minimumssikkerhed og minimumsretningslinjer, hvilket ofte har været meget vanskeligt at forsvare, især i de lande, der har et rimeligt veludviklet system. Jeg håber, at vi kan fortsætte processen for beskæftigelsespolitikken, en vej fremad på basis af benchmarking og målsætninger. Jeg ønsker Dem held og lykke hermed.

Rack
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, De talte om, at De havde givet Kommissionen et fuldt program med på vejen for det kommende år. Det er godt, for det er ikke blot det sidste år i denne valgperiode, det er sandsynligvis også det vigtigste, hvis man betragter de udfordringer, som Den Europæiske Union og dermed Kommissionen står over for. Jeg tænker på Agenda 2000. Her er den europæiske dynamik på spil, som De så rigtigt sagde, og der er behov for alle vores anstrengelser, for at denne europæiske dynamik virkelig kan sætte ting i gang. Kommissionen kan regne med Europa-Palamentets bidrag netop i forbindelse med dette vigtige tema, hvis Kommissionen på sin side søger Parlamentets medvirken og frem for alt i forbindelse med beslutningerne om de vigtige reformer inden for rammerne af Agenda 2000, fælles landbrugspolitik, strukturpolitik, men også de finansielle beslutninger, også giver Europa-Parlamentet de retlige muligheder, som vi i sidste ende først vil få med Amsterdam-traktaten.
Et andet vigtigt punkt er gennemførelsen af det transatlantiske økonomiske partnerskab. Dette er et tema, som hele tiden dukker op, men hvor der i fremtiden, næste år og de følgende år, må ske noget mere end bare det, som ofte sker, når det kommer til stykket, nemlig at vi blokerer hinanden med smålige stridigheder om relativt uvigtige temaer - tænk bare på bananerne.
Det tredje og sidste og efter min mening vigtigste punkt er, at De nævnte, at Kommissionen må sørge for orden i eget hus. I formiddags talte vi i forbindelse med debatten om dechargen om, at dette Parlament vil give Europa-Kommissionen en særlig vigtig opgave med på vejen i retning af en ren Kommission. En statut for embedsmændene, som ikke kun godkendes af medarbejderrepræsentanterne, skal i denne forbindelse virkelig bidrage til, at vi kan opnå denne rene Kommission. Det begynder ved ansættelsen af embedsmændene. Her skal der både ved udvælgelsesproceduren og især ved udvælgelsen af ledende embedsmænd lægges en anden fremgangsmåde for dagen, end det alt for ofte har været tilfældet tidligere. Gennemsigtighed skal ikke kun være et slagord, vi må også virkelig praktisere denne gennemsigtighed.
Det sidste punkt, som vi ikke kommer uden om, er, at det ville være rigtigt, hvis Kommissionen også ville påtage sig selv at forfølge kommissærernes individuelle ansvar i bestemte tilfælde, når det er nødvendigt.

Jarzembowski
Hr. formand, hr. kommissionsformand, kære kolleger. Jeg vil begrænse mig til trafikpolitikken og i denne forbindelse til Kommissionens arbejdsprogram for 1999. Allerførst vil jeg gerne sige, at jeg udmærket husker tiden, før denne Kommission blev udpeget i 1994-95, hvor denne Kommission nærmest svor, at den altid ville lytte til Parlamentet. Det vil jeg gerne minde Dem om i to punkter.
Jeg vil nemlig gerne bede Dem om ikke at gennemføre to forslag, som står i arbejdsprogrammet for 1999. Hvad angår trafikpolitikken, har Kommissionen, vores kollega Kinnock, foreslået at foreslå et direktiv om markedsadgangen for havnetjenester. Udvalget om Transport og Turisme har i min betænkning om grønbogen om havne enstemmigt vedtaget, at der i øjeblikket ikke er behov for et sådant lovgivningsinitiativ. Kommissionen bedes venligst udnytte sin kompetence inden for rammerne af støtte- og konkurrenceretten til, hvis der er problemer, at lette og gennemføre adgangen til markedet. Men et lovgivningsinitiativ vil vi slet ikke have.
For det andet foreslår Kommissionen en hvidbog om de transeuropæiske transportnet. Hr. kommissionsformand, det har vi ikke brug for! Vi har ikke brug for et generelt nyt diskussionsgrundlag, vi har brug for et konkret ændringsforslag om de retningslinjer fra 1996, som Parlamentet og Rådet har vedtaget, som der står i artikel 21. Der står, at i 1999 skal der fremlægges et revideret forslag, ikke en hvidbog. Jeg har forståelse for, at man på grund af valget til Parlamentet og udpegningen af Kommissionen ikke vil fremlægge et forslag om de transeuropæiske net. Men så har vi heller ikke brug for at beskæftige Parlementet med en overflødig hvidbog. Så skulle De hellere sige »I år 2000 kommer vi med et helt konkret lovgivningsforslag«. Hr. kommissionsformand, måske skulle De tage en snak med kollega Kinnock, for hvis begge institutioner, Rådet og Parlamentet, overhovedet ikke ønsker et lovforslag, hvorfor skulle Kommissionen så udarbejde et? De kan spare megen tid, hvis De lytter til Parlamentet først!

Mosiek-Urbahn
Hr. formand, mine damer og herrer. Den økonomiske privatret i medlemsstaterne i Unionen påvirkes i stadig større grad af europæisk lovgivning. Aktuelle eksempler findes f.eks. på områderne produktansvar, garanti for forbrugsvarer og betalingsmora. Hidtil har Unionens arbejde på privatrettens området været præget af mange enkeltstående projekter. Kommissionen bør overveje, om denne fremgangsmåde med de mange små skridt virkelig fortsat er den rigtige.
Naturligvis gør Unioen normalt det, at den regulerer enkelte, afgrænsede områder i det øjeblik, hvor der er behov for en regulering, og hvor der kan findes et flertal for den. Imidlertid styrker en sådan fremgangsmåde ikke altid borgerens tillid, for den opleves som en udhuling af hans nationale privatret i små skridt, så at sige ad bagdøren. Der mangler et tillidsvækkende, tydeligt system, en tydelig systemsammenhæng. Derfor er det også korrekt, at der til stadighed klages over den manglende sammenhæng i harmoniseringen af den europæiske privatret. Derfor bør Kommissionen, før den tager flere enkeltinitiativer, udvikle et koncept, som åbent, men behersket, bekender sig til nogle grundlæggende principper for en fælles privatret, som der kan opnås konsensus om. Den diskussion, som blev indledt af den såkaldte Lando-kommission, må genoptages og inddrages i Kommissionens løbende arbejde, ellers kan vi ikke forvente at finde accept for den europæiske lovgivning.

Bianco
Hr. formand for Kommissionen, Deres program går uden tvivl i den rigtige retning. Det er et ambitiøst program, der tager de spørgsmål op, som vi kommer til at stå over for i de kommende år. Men for at kunne føres ud i livet, har såvel ambitionerne som de gode intentioner brug for et politisk klima og nogle generelle betingelser, som efter min mening ikke eksisterer i øjeblikket, og som Kommissionen burde sørge for at skabe. Hvordan kan man tro, at man kan tage spørgsmålet om en større samhørighed op med færre midler? Hvordan kan man tage spørgsmålet om forbedringen af landbrugspolitikken op med et forslag, der i virkeligheden ødelægger de gode ting, der findes? Hvordan kan man mene, at f.eks. den gode vin, der fremstilles på Europas højdedrag, skal erstattes med sukkertilsætninger fra kemiske fabrikker? Og sådan kunne jeg blive ved.
Jeg mener heller ikke, at resultaterne fra topmødet i Wien går i den rigtige retning. Der er nogle tegn på national egoisme, der ikke lover for godt, og som Kommissionen, da den er Europas regering, på en eller anden måde bør sætte sig modigt og beslutsomt imod.
Arbejdsløshedsproblemet er af afgørende vigtighed, og jeg tror ikke, at det kan løses blot ved hjælp af finansielle foranstaltninger og foranstaltninger af administrativ karakter, uanset hvor fleksible de er. Den videnskabelige forskning, innovationen og ændringen af de kulturelle systemer og uddannelsessystemer skal være et centralt tema, da det er, hvad det gælder om i fremtiden. For at kunne nå disse målsætninger er det ikke alene nødvendigt at overføre teknologi til de små og mellemstore virksomheder, men også at råde over nogle store projekter, for det er kun med store projekter, at det er muligt at ændre, skabe innovation og nå videre med den videnskabelige og innoverende forskning i Europa.

Santer
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke hver enkelt af de talere, ja alle de talere, der har taget del i denne debat, og som derved har bidraget til at berige Kommissionens handlingsplan for 1999. Jeg vil naturligvis ikke give et fuldt svar på alle de spørgsmål, der er blevet formuleret, men vær forvisset om, at jeg vil videregive dem til mine kolleger, der er direkte ansvarlige for de mere specialiserede områder.
Denne debat befinder sig mellem den debat, De havde her til formiddag om dechargeafgørelsen, og den debat, vi skal have i morgen, om konklusionerne af Det Europæiske Råd i Wien. Jeg vil derfor forsøge at undgå gentagelser. De har bestemt allerede udholdt meget i løbet af dagen i dag. Jeg vil imidlertid søge at besvare visse spørgsmål og imødekomme visse anmodninger om svar eller visse præcisioner, som der er blevet bedt om.
Først vil jeg gerne undskylde over for fru Oomen-Ruijten, at jeg ikke har dvælet ved statusrapporten. Det var, fordi jeg med vilje ønskede at vende mig mere mod fremtiden - det vil sige, at jeg mere ønskede at placere mig i et politisk perspektiv. Men når jeg betragter situationen, må jeg dog se - for første gang i øvrigt - og det siger jeg med en vis stolthed, der måske ikke altid er legitim, men alligevel med en vis stolthed, ja så må jeg se, at 30 ud af de 34 nye lovgivningsmæssige initiativer i vores handlingsplan for 1998 er blevet fremsat, og det svarer til 88 %. De, der ikke var gennemført ved årets udgang, vil naturligvis blive overført til 1999 og således slutte sig til de 26 i programmet for 1999. Jeg vil ikke overbebyrde Dem med statistiske beregninger, men jeg står her med en hel tabel, der gør det muligt at se, hvilke initiativer der er nye. 30 ud af 34 er blevet gennemført. Indledning af debat: 14 er gennemført. Handlingsplaner og andre initiativer: 29 er gennemført m.v. Jeg vil ikke komme nærmere ind på det. Dette interesserer måske tjenestemænd og udvalgssekretærer, men det interesserer ikke altid politikere.
Jeg vil i øvrigt gerne bekræfte over for Dem, at Kommissionen vil sørge for en opfølgning på det lovgivningsmæssige program. I løbet af dette år deltog jeg selv i Formandskonferencen for at overvære evalueringen af programmerne, og min kollega Oreja deltog ligeledes i udvalgsformandskonferencen for at drøfte de lovgivningsmæssige programmer og arbejdsprogrammet. De kan være forvissede om, at jeg selv, ligesom min kollega Oreja, der er særlig ansvarlig for relationerne til Europa-Parlamentet, bestemt vil være til rådighed hver gang, vi bliver indbudt af Dem eller af Formandskonferencen eller af udvalgsformandskonferencen. Jeg tror, at vi vil gøre alt, for at dette program kan blive ført ud i livet og det af årsager, som De i øvrigt har forstået ganske godt, for 1999 er og bliver et vigtigt år.
En række medlemmer har ligeledes rejst spørgsmålet om reformen af Kommissionen. Jeg må fortælle Dem, at det er et emne, der har optaget mig, siden jeg tiltrådte mit embede, for jeg konstaterede dengang i januar 1995, og det har jeg fortalt Dem ved mange lejligheder, at der var et problem med forvaltningen inden for Kommissionen. Jeg har visse sagsakter liggende på mit bord. Der er f.eks. turismesagen. Det er grunden til, at vi fra starten introducerede en række initiativer netop for at sætte Kommissionen i stand til at sikre forvaltningsspørgsmålene. Der er her tale om det, man kalder - og jeg har sagt det, og vil ikke gentage det - SEM 2000, Sound Economic Management , MAP 2000 og meget mere. Vi har ligeledes gjort UCLAF, vores bedrageribekæmpelsesorgan, operationelt under denne Kommissions embedsperiode. Det var blevet nedsat lidt før, men det blev først gjort operationelt under denne Kommission. Det er mig magtpåliggende at fortælle Dem og fortælle Dem igen, at det er takket være UCLAF og takket være vores egne tjenestegrene, at en række elementer og især spørgsmål vedrørende svindel er blevet opdaget.
Det, vi kan bebrejde os selv, er, at vi selv er blevet ofre for vores egen gode vilje og måske vores naivitet. Fordi de elementer, der nu optræder som store overskrifter i alle aviser - de elementer, der har givet anledning til en lang række artikler - man må i øvrigt abstrahere fra de euromyter, der bliver lanceret i avisernes overskrifter, som jeg nærer mistillid til, og jeg ved, hvad jeg taler om - det er virkelig euromyter, men på den anden side er det også reelle kendsgerninger, og det er de reelle kendsgerninger, vi er blevet opmærksomme på netop, fordi vi ønskede åbenhed. Jeg har sagt, at vi ønsker en effektiv bekæmpelse af svindelen, og De har set, at i alle de sager, hvor der er et element af svindel, har vi draget alle konsekvenserne både de disciplinære konsekvenser for de implicerede tjenestemænd og ligeledes de retlige konsekvenser for sagerne, der i øvrigt lige nu er sub judice - det være sig sagerne om turisme, ECHO og andre. Nuvel alle dise sager går helt tilbage til årene 1990, 1992 og 1993, til en tid, hvor Kommissionen, som jeg sagde for lidt siden, fik overdraget en lang række nye ansvarsområder, mens bemandingen ikke fulgte med, og den har ikke været i stand til at følge disse operationer og følge forvaltningen af de midler, der var betroet den.
Bare tænk Dem, at Kontoret for Humanitær Bistand og ECHO havde 38 ansatte i 1993 til at forvalte et budget på ECU 1 milliard om året under meget vanskelige betingelser. De ved, hvordan de frivillige i vores ngo-organisationer opererer, hvad enten det er i Rwanda, i området omkring De Store Søer, i Bosnien, i Kina eller i Nordkorea m.v. Undertiden finder regnskabsreglerne, sådan som vi kender dem nu i relationerne med vores forskellige revisionsmyndigheder, ikke altid anvendelse på samme måde.
Det er derfor, jeg tror, at det er væsentligt, at vi har foretaget en screening af alle generaldirektoraterne og har draget en lang række konsekvenser, der i øvrigt er ved at bære frugt. Jeg forsikrer Dem om, at vi ønsker, at denne Kommission skal gøre det grundlæggende arbejde, at vi drager alle konsekvenserne, for at den nye Kommission, der tiltræder i år 2000, vil få en lang række instrumenter til sin rådighed, som den kan arbejde med. Det er også vigtigt, for så vidt som - og jeg tror, at det var hr. Rack eller hr. Desama, jeg er ikke helt sikker, der rejste spørgsmålet - der ligeledes er tale om kommissærernes individuelle ansvar. Det er ikke tilfældet på nuværende tidspunkt. Kommissionen fungerer som et kollegium. Den er således kollektivt ansvarlig over for Parlamentet.
Men i henhold til den nye Amsterdam-traktat vil formanden for Kommissionen få en position, der er meget anderledes end den, han har i dag. Han vil skulle fastsætte Kommissionens politik, og det vil få konsekvenser for udnævnelsen af kommissærer, der kun vil kunne udnævnes med formandens accept og godkendelse, hvorimod det i dag er tilstrækkeligt med en høring. Desuden vil formanden ifølge bestemmelserne i traktaten og dens protokol få mulighed for at fordele porteføljerne efter eget valg og ligeledes i givet fald at ændre denne fordeling i løbet af embedsperioden. Således vil formandens position efter Amsterdamtraktatens ikrafttræden ændre sig og blive styrket, og derved vil han have det store ord at skulle have sagt og få myndighed over Kommissionen, og det har han ikke i dag, og han kan ikke få det i dag, idet de institutionelle regler ikke giver ham denne mulighed.
Når man ser på hele denne indretning, på den indsats, vi gør lige nu for at indføre de nødvendige ændringer, på den åbenhed, vi ønsker at sikre med Parlamentets hjælp, og uden hvilken vi ville forfejle vores indsats, eftersom vi er ansvarlige over for Parlamentet, er jeg dog sikker på, at vi vil få held til at finde midlerne til at afhjælpe visse ting, som De måske med rette anklager os for på nuværende tidspunkt.
Hvad angår de spørgsmål, der er blevet stillet i denne henseende, er det, der er vigtigt, som fru Oomen-Ruijten så rigtigt har sagt det, de adfærdskodekser, der er ved at blive udarbejdet, og hvoraf nogle allerede er ved at være færdige. Vi har ikke afventet afgørelsen om decharge. Arbejdet er allerede begyndt for nogle år siden og er væsentligt for at sikre denne åbenhed. Man må naturligvis se, hvordan man kan føre tilsyn med denne åbenhed. Der eksisterer bestemt muligheder for at gøre det. Der er forslag fremme om indsigt i institutionernes dokumenter. Der er ligeledes et forslag fremme om beskyttelse af personlige oplysninger. Alt dette bør ses i dets helhed.
Jeg vil holde her, for De har allerede diskuteret længe her til formiddag. Naturligvis befinder vores handlingsprogram for 1999 sig inden for de politiske linjer, der er blevet aftegnet. I den henseende fremgår der en bred enighed af de forskellige indlæg, der gør det muligt at fastslå de vigtige punkter, der definerer vores aktion og vores politiske indsats i 1999. Det drejer sig i alt væsentligt om Agenda 2000. Jeg er enig med dem, der - som jeg gjorde ved Det Europæiske Råd i Wien, og som jeg vil gøre det igen i morgen formiddag, når man skal drøfte det - siger, at hvis man ikke er nået til enighed om Agenda 2000 ved udgangen af marts måned, vil der ikke, mine damer og herrer, blive nogen udvidelse. Men så vil vores Fællesskabs indsats blive alvorligt belastet. Vi vil få en krise, og Europa vil på et tidspunkt, hvor vi har behov for, at det står stærkt, blive konfronteret med tvivl om dets troværdighed, og det vil, er jeg sikker på, falde tilbage på forvaltningen af euroen.
Vi må ikke undervurdere alle de bestræbelser, der mangler at blive gjort for at nå frem til enighed om Agenda 2000. Kommissionen har lagt alle kortene på bordet, for at forhandlingen kan komme overens om alle problemerne. Så lad os, som jeg sagde det til medlemsstaterne i forgårs i Wien, lade være med at grave os ned igen bag vores principielle holdninger og lad os begynde at se på de områder, hvor en forhandling er mulig, hvor der kan indgås en aftale, eller hvor man kan nå frem til et kompromis. Jeg tror stadig, at den politiske vilje er til stede, og den er der, det er jeg meget glad for at have konstateret. Vores stats- og regeringschefer var enige i Wien om at sige, at det skal afsluttes ved udgangen af marts 1999, men for at kunne nå frem til en endelig aftale er det naturligvis nødvendigt, at alle er enige om at lægge alle kort på bordet og ikke grave sig ned igen bag resultater, der ikke længere er velbegrundede.
Jeg er således enig med Dem, når De siger, at der skal gennemføres en dybtgående reform af institutionerne inden den næste udvidelse. Hvis De har læst vores Agenda 2000, vil De i dette dokument have læst, at Kommissionen foreslår en ny international konference. Men vi må afvente ratificeringen og Amsterdam-traktatens ikrafttræden og ikke nu måske svække denne ratificering med nye forslag i det ene eller andet land, der måtte være sensibelt over for de institutionelle spørgsmål. Det er et spørgsmål om tid, men jeg er enig med dem, der har sagt, at vi, når traktaten først er ratificeret og trådt i kraft, må fremsætte forslag, så vi kan komme endnu videre med de institutionelle reformer.
Der var nogle, der spurgte om, hvad der var Den Europæiske Unions og i særdeleshed Kommissionens holdning til globaliseringsfænomenet. Det er ikke muligt at få hele problematikken med i nogle få ord, men vi har forelagt en meddelelse for Rådet om globalisering. Det er et dokument, som jeg finder yderst interessant, og som analyserer globaliseringsfænomenet og ligeledes giver Unionens svar på dette fænomen. Jeg vil opfordre Dem til at læse den. Heri vil De finde det svar, som Kommissionen giver på disse problemer. Vi har ingen grund til at underkaste os globaliseringen, selvom det er en kendsgerning, og vi bør reagere, drage de ønskede konklusioner og herigennem optræde som aktører på den internationale arena. Derfor er det så vigtigt, at Den Europæiske Union er til stede på internationalt plan, og at den drager de politiske konsekvenser af sin økonomiske dimension og gør sig gældende over for resten af verden.
Andre talere har stillet mere præcise spørgsmål vedrørende periferiområderne.
Nogle talere, hr. Medina, tror jeg, og ligeledes en anden kollega, har talt om disse ultrafjerntliggende regioner. Jeg kan blot forsikre Dem om, at Kommissionen er i færd med at forberede ikrafttrædelsen af den nye artikel 299 i Amsterdam-traktaten. En gruppe på tværs af tjenestegrenene arbejder med dette. Den gør for nærværende status og forbereder et program for fremtiden. På dette grundlag vil jeg, så snart Amsterdam-traktaten er blevet ratificeret, indkalde til et partnerskabsmøde med regionerne og de berørte stater, for at vi sammen kan tilrettelægge fremtiden og iværksættelsen af den nye status for disse regioner i henhold til artikel 299.
Andre talere er kommet ind på miljøet. Vi har fremsat en række forslag i denne henseende, og vi skal arbejde videre med dem. Det samme gælder andre initiativer, der er blevet nævnt og navnlig - og det er jeg fuldt ud enig i - vores eksterne forbindelser og i særdeleshed det transatlantiske partnerskab, som vi skal udvikle.
Ganske vist er handelsstriden blevet forværret her på det sidste, men vi bør ikke udelukkende fokusere på problemerne. Vi må spørge os selv om, hvad der er essensen i vores samarbejde med USA og undersøge mulighederne for at overvinde de vanskeligheder, der kan genere os lige nu, for vi er partnere. Vores relationer er relativt afbalancerede både, hvad angår vores handel og de direkte investeringer i forskellige verdensdele. Derfor har vi al mulig interesse i at udvikle en politisk dialog. Der vil i øvrigt blive afholdt et topmøde mellem præsident Clinton og rådsformand Klima i Washington fredag den 18. december 1998. Her vil man helt bestemt komme nærmere ind på udviklingen af de transatlantiske relationer.
Det tredje punkt, der er blevet nævnt, vedrører naturligvis beskæftigelsen. Jeg er fuldt ud enig med dem, der siger, at vi må fortsætte og konsolidere den proces og den strategi, der blev fastsat i Luxembourg. Det første forsøg har båret frugt. I morgen, det vil sige til næste år, vil de nationale handlingsprogrammer blive evalueret på grundlag af de 19 retningslinjer, samtidig med at de vil blive justeret og tilpasset. På basis heraf skal vi ligeledes færdigøre denne proces. Rygraden af den europæiske pagt for beskæftigelsen - og De ved i øvrigt, i hvor høj grad jeg er positivt stemt for et sådant initiativ, eftersom jeg i januar 1996 lancerede en tillidspagt for beskæftigelsen, der er forgængeren for den nuværende pagt - bør fremdeles være den proces og den strategi, der blev fastlagt i Luxembourg med det forbehold, at man siden kan udbygge og give denne strategi endnu mere substans.
Jeg er ligeledes meget glad for - og vi vil få lejlighed til i morgen at drøfte de indre og retlige anliggender - at tanken om at indkalde til et ekstraordinært møde i Rådet (indre og retlige anliggender), som jeg lancerede for Dem, er blevet taget op af Det Europæiske Råd. Jeg mener ikke, at disse områder bør forblive justits- og indenrigsministrenes privilegium. Det er meget ømtålelige sager, som bør tages op af stats- og regeringscheferne, der bør påtage sig deres ansvar.
Nu vil jeg, mine damer og herrer, ikke optage mere af Deres tid. Jeg vil blot fortælle og i særdeleshed til dem, der måske var lidt mere pessimistiske, at jeg har konstateret, at det internationale miljø har ændret sig voldsomt siden januar 1995, da Kommissionen trådte til.
Dengang herskede der en tungsindig atmosfære i Europa. Arbejdsløsheden voksede. Derimod vil euroens ikrafttræden den 1. januar 1999 snart give Den Europæiske Union en ny dynamik og ligeledes give den en anden position i de internationale økonomiske, monetære og politiske relationer. Arbejdsløsheden er på vej ned. For første gang er arbejdsløshedskurven faldet under 10 % og er nået 1992-niveauet. Arbejdsløsheden er naturligvis stadig alt for høj, og det er derfor, vi vil tage denne beskæftigelsesstrategi i brug. Vi må konsolidere den og fortsætte den. Vi skabte trods alt sidste år 1.700.000 nye arbejdspladser, hvilket ikke tidligere er sket i fem år, og jeg tror, at vi bør arbejde videre på dette grundlag. Jeg er meget fortrøstningsfuld, for som en amerikansk avis, der ikke er kendt for at være særlig Europa-venlig, udtalte i en overskrift for nogle måneder siden: Europe is back . Så lad os fortsætte på denne vej, og lad os ikke lade os lede på afveje af andre tilbøjeligheder.

Formanden
Tak, hr. kommissionsformand.
Jeg har modtaget seks beslutningsforslag , fremsat i overensstemmelse med artikel 37, stk. 2, i forretningsordenen.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Jensen, Lis
Hr. formand, jeg bad om ordet tidligere, men der var ingen, der kiggede herover. Jeg vil gerne have et svar på, hvad årsagen er til, at vi er så meget bagud for vores tidsplan. Jeg har fået at vide, at omkring kl. 4 ville Metten-betænkningen være på dagsordenen. Jeg vil gerne vide, hvornår jeg nu kan regne med, at den er på dagsordenen. Hvad er årsagen til, at man er hele to betænkninger bagud for tidsplanen?

Formanden
Hvis De ser i dagsordenen, frue, vil De bemærke, at vi indleder spørgetiden til Kommissionen med fem minutters forsinkelse. Som De ved, forsinkes forhandlingen om betænkningerne af og til, men vi kan ikke forsinke spørgsmålene til Kommissionen. Jeg kan ikke på nuværende tidspunkt besvare Deres spørgsmål. Jeg kan blot sige til Dem, at det er på tide at indlede spørgetiden til Kommissionen. Men jeg kan desuden sige, at betænkningen af hr. Metten vil blive behandlet efter kl. 21.00. Nu ved De altså, fru Sandberg-Fries, at forhandlingen om betænkningen af hr. Metten finder sted på mødet i aften efter kl. 21.00.

Spørgetid (Kommissionen)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er spørgetid til Kommissionen (B4-0713/98).

Formanden
Da spørgerne ikke er til stede, bortfalder spørgsmål nr. 46 og 47.
Spørgsmål nr. 48 af Brian Crowley (H-1146/98):
Om: Edb-systemer og år 2000
Der er kun et år tilbage, men edb-systemernes forberedelse på årtusindskiftet er langt fra afsluttet. På mødet i september 1998 erklærede OECD, at »nok er der en stigende erkendelse af problemet, men omfang af det arbejde, der stadigvæk skal gøres, er skræmmende, og problemet undervurderes fortsat. Beredskabet inden for sundhedssektoren, blandt de små virksomheder og i visse dele af det offentlige syntes at give anledning til særlig bekymring.« Oplysninger fra anden side synes at tyde på, at »cowboy« softwarespecialister indfører lige så mange fejl som de udbedrer i forbindelse med eftersyn af systemer med henblik på årtusindskiftet ( af 26.11.1998).
Hvor langt er man efter Kommissionens mening med beredskabet i EU med henblik på årtusindskiftet såvel inden for ovennævnte områder, som transport-, kerneenergi-, bank- og telekommunikationssektoren og hvordan stemmer dette overens med det standpunkt, at »tidlige sammenbrud af IT-systemer vil optræde stadigt hyppigere, når man nærmer sig år 2000, simpelthen fordi IT-systemer generelt ser fremad, når det gælder salgs- og ordreprognoser og andre forrentingsfunktioner« ( , supplement 02.12.1998)?

Bangemann
Hr. formand, Kommissionen gjorde allerede for flere år siden opmærksom på dette problem. Ikke bare har vi nedsat arbejdsgrupper i samarbejde med medlemslandene, vi har også via vores kontorer på forskellig vis gjort de private firmaer og forvaltningerne opmærksom på, at de skal forberede sig på dette tekniske problem. Vi har altså virkelig gjort alt, hvad der var mulighed for. Der findes i dag også løsninger til det forskellige informationsteknologiske udstyr, hvormed problemet så absolut kan løses. Der er imidlertid stadig ikke nok opmærksomhed omkring problemet, og derfor har Kommissionen endnu en gang rettet henvendelse til Det Europæiske Råd. I denne henvendelse har vi endnu en gang henvist til, hvad der kan gøres på de offentlige forvaltningers område, og hvad der desuden må gøres, for at de involverede fra den private industri tager dette problem alvorligt.
I den private industri er bevidstheden om dette problem stadig ikke tilstrækkelig stor. Jeg ved heller ikke hvorfor, for alle burde egentlig vide, at de skader sig selv mest, hvis de ikke træffer de nødvendige foranstaltninger. Medlemmet må have forståelse for, at vi selv kun kan gøre det, som angår os. Medlemslandene kan kun gøre det, som angår deres offentlige forvaltning. Vi kan ikke gå ind i hver enkelt virksomhed og installere den nødvendige software til at løse problemet.
På den anden side skal man jo heller ikke overdrive tingene. Jeg har læst eller hørt, at der er nogen, der overvejer at opbygge nødlagre af fødevarer for at klare år 2000-problemet. Og selvom Kommissionen måske af landbrugspolitiske grunde godt kunne finde denne tanke attraktiv, er der dog tale om en overdrivelse.

Crowley
Jeg vil gerne takke kommissæren for hans svar - jeg erkender, hvor vanskeligt det må være for ham at tale om dette spørgsmål, når så meget afhænger af, at der bliver truffet foranstaltninger af andre folk og andre institutioner. Men i løbet af weekenden rådede den britiske regering folk til at hamstre mad på grund af år 2000. Med indførelsen af den fælles valuta til næste år og omstillingen på finansmarkederne og andre lignende situationer hersker der ligeledes en stor frygt og en fare blandt medlemsstater, privatpersoner og institutioner for, at der ikke er blevet gjort nok arbejde. Jeg vil gerne spørge kommissæren, om han inden for sit eget kompetenceområde har fremsat nogen kodekser for bedste praksis, der burde kopieres af medlemsstaterne eller af små og mellemstore virksomheder, navnlig i betragtning af, at Det Europæiske Råd i Wien i sin endelige resolution lagde særlig vægt på at hjælpe små og mellemstore virksomheder med omstillingen i år 2000.

Bangemann
Hr. Crowley, jeg er bange for, at en adfærdskodeks, hvis den ikke skal bestå af helt generelle erklæringer, ikke hjælper ret meget, fordi systemerne er meget forskellige. Hardwaren er meget forskellig. Vi har helt forskellige computersystemer, som de forskellige firmaer arbejder med. Det er forståeligt, at mere moderne computersystemer er lettere at omstille. Jeg gentager: Vi er ikke først begyndt at arbejde med disse spørgsmål i dag, det har vi gjort i fire år. Og allerede for fire år siden konstaterede vi, at det er umuligt - eller i hvert fald meget dyrt - at udskifte den samlede hardware. Derfor har vi satset på - og også støttet sådanne programmer i vores forskningsprogrammer - at der udvikles software, som kan kombineres med den eksisterende hardware og anvendes på den eksisterende hardware til at klare år 2000.
Det betyder for det første, at der findes løsninger, og for det andet, at disse løsninger er dyre, og det er nok det største problem, for enhver, som kender problemet, kan anvende denne software og klare år 2000 uden problemer, men han skal betale for det. Der er mange små og mellemstore firmaer, som sandsynligvis lever i den tro, at de, uden at behøve at betale, nok klarer problemet på den ene eller den anden måde.
Nu har jeg set annoncer fra forsikringsselskaber, som under bestemte betingelser påtager sig at forsikre for skader, som opstår på grund af et svigt, det vil sige selv på dette område er der nu tilbud. Man kan ikke gøre mere. De står over for det fænomen, at De som offentlig forvaltning kan gå til en vis grænse, og derfra må folk selv handle. Gør folk ikke det, kan De ikke gøre det for dem.
Alle ved eller burde vide, at der er et problem, og der findes løsninger på det. Enhver kan spørge de firmaer, han arbejder sammen med, hvordan man gør det. Naturligvis har vi og også medlemslandene truffet de nødvendige forberedelser. Mere kan man virkelig ikke gøre. Selvom opfordringerne stammer fra den britiske regering - som jeg har den allerhøjeste respekt for - ville det virkelig kun gavne den europæiske landbrugspolitik at oprette fødevarelagre, men det kunne jo også være nok.

Formanden
Spørgsmål nr. 49 af Graham R. Watson (H-1158/98):
Om: Beskyttelse mod misbrug af børn under ophold i udlandet
Børn under 18 år repræsenterer 20 % af verdensmarkedet for turisme. Det skønnes, at der i 1998 vil være fire millioner europæiske turister, som er under 18 år, og heraf vil mindst en million være personer på et uafhængigt besøg arrangeret af udenlandske sprogskoler o.lign.
Har Kommissionen erkendt, at denne sektor i hele Europa er så godt som ureguleret?
Vil Kommissionen i bekræftende fald overveje, hvorledes det inden for denne sektor bedst kan sikres, at børn beskyttes mod misbrug, og vil den nøje overveje at fremme en europæisk dækkende adfærdskodeks? Hr. kommissær Monti, jeg byder Dem velkommen og beder Dem besvare hr. Watsons spørgsmål.

Monti
Kommissionen er klar over ungdomsturismens betydning, over dens fordele for udviklingen af de unge, der benytter sig af denne form for turisme, og over de økonomiske aktiviteter inden for turistsektoren i det hele taget.
Kommissionen er ligeledes klar over de bekymringer, man i det mindste har givet udtryk for i én medlemsstat med hensyn til den utilstrækkelige kontrol med aktiviteterne hos dem, der organiserer årlige rejser til udlandet for et stort antal unge, som ønsker at følge sprogkurser og andre aktiviteter, navnlig hvad angår deltagernes personlige sikkerhed. I forbindelse med vedtagelsen af et nyt fællesskabsprogram inden for turisme kan det være muligt at behandle dette spørgsmål med hensyn til de aktiviteter, der tager sigte på at identificere og udbrede den optimale praksis, ikke mindst fordi der sandsynligvis er mange organisationer, personer og ansvarlige myndigheder, som har truffet nogle fornuftige beskyttelsesforanstaltninger på dette område.
I forbindelse med Daphne-programmet, der støtter de ikkestatslige organisationers bekæmpelse af vold mod børn og unge, opfordrer Kommissionen til, at der i alle medlemsstaterne indføres telefonrådgivningslinjer, som giver de unge, der er i vanskeligheder, gode råd og nyttige informationer, og som kan hjælpe dem, når de rejser i udlandet. Med hensyn til de lovgivningsmæssige aspekter gør Kommissionen i øvrigt opmærksom på, at disse henhører under medlemsstaternes ansvarlige myndigheders kompetence.

Watson
Jeg vil gerne spørge kommissæren, hvor vi står i denne sag. Det store flertal af unge, der rejser på tværs af grænserne for at følge sprogkurser, får en meget god oplevelse ud af det, og deres første udenlandsrejse er en behagelig oplevelse. For de få uheldige kan det være et mareridt. Dette er ikke et problem, man ønsker at skabe sensation om. Vi ønsker bestemt ikke at afskrække unge eller deres forældre fra at benytte sig af fordelene af et forenet Europa. Men der findes beviser på, at denne sektor er infiltreret af organiseret kriminalitet og organiserede pædofile bander, og da jeg selv har børn, er jeg bekymret over farerne for dette. Jeg er meget glad for, at De vil tacke dette i forbindelse med det nye turismeprogram. Men ville Kommisionen ikke overveje en undersøgelse af omfanget af dette problem og af, hvordan det effektivt kan tackes?

Monti
Kommissionen tager dette problem meget alvorligt. Spørgsmål, der vedrører enkeltpersoners sikkerhed og standarder og procedurer, der skal overholdes af uddannelsesinstitutioner, henhører under medlemsstaternes kompetence. Det ville være forkert, hvis Kommissionen søgte at blande sig i dette. Det samme gælder i spørgsmålet om retligt samarbejde, hvis der er nogen tale om organiseret kriminalitet, der omfatter mere end en jurisdiktion.
I en mere optimistisk tone vil jeg sige, at hvis det skulle ske, at vi kunne nå til enighed om et turismeprogram for Fællesskabet, vil vi måske blive i stand til at yde et bidrag inden for rammerne af ungdomsturismen, hvis dette bliver betragtet som et prioriteret område for en fællesskabsindsats. Ellers er der som følge af den manglende budgetmæssige støtte heller ingen mulighed for, at vi kan bidrage inden for dette område. Der er imidlertid en særlig budgetoverskrift med tilhørende anmærkninger, der gør det muligt for os at støtte den indsats, der gøres af organisationer, der er involveret i kampagnen mod børnesexturisme. Dette bidrager naturligvis i nogen grad til at tacke det vigtige spørgsmål, som De med rette har henledt vores opmærksomhed på.

Formanden
Spørgsmål nr. 50 af Angela Theodora Billingham (H-1062/98):
Om: Britiske skilærere i de franske alper
Tilsyneladende er der ikke opnået enighed mellem den franske og den britiske regering på de bilaterale møder om anerkendelsen af britiske skilæreres kvalifikationer i Frankrig, og franskmændene har ikke været i stand til at bevise, at der skulle være en væsentlig forskel mellem de britiske instruktørers diplom ( ) og de franske instruktørers diplom ( ).
Agter Kommissionen på den baggrund at gribe ind for at standse forskelsbehandlingen af britiske skilærere og give dem mulighed for at undervise i de franske alper? Hr. Monti, De bedes besvare fru Billinghams spørgsmål.

Monti
Kommissionen er allerede gået i gang med at fremme den bilaterale dialog mellem de berørte parter, det vil sige BASI - British Association of Skiing Instructors - og de britiske myndigheder samt deres franske modparter, med det formål at tilskynde til indgåelsen af en aftale om grundlaget for anerkendelsen af BASI Grade 1-diplomet i Frankrig. I slutningen af 1997 fandt det første møde mellem BASI og de kompetente franske myndigheder sted i Bruxelles.
På Kommissionens initiativ blev det besluttet at oprette en fransk-britisk arbejdsgruppe med henblik på at undersøge de spørgsmål, der vedrører de to landes uddannelsessystemer. Kommissionen har for nylig fået besked om, at denne gruppe har fremlagt en rapport. De franske og britiske myndigheder er dog blevet enige om først at drøfte denne rapport og om muligt ikke at sende de fælles konklusioner til Kommissionen før bagefter.
Som det ærede medlem nemt vil kunne forstå, vil det ikke være hensigtsmæssigt for Kommissionen at foregribe resultatet af denne proces, så længe arbejdsgruppen ikke har offentliggjort sine resultater.
Som det ser ud i øjeblikket, kan jeg således kun forsikre det ærede medlem for, at Kommissionen gør en indsats for at finde en løsning på de spørgsmål, der stadig står åbne. For at nå frem til dette resultat - i det omfang, det er muligt - er det nødvendigt at styrke samarbejdet med erhvervsudøverne, deres fagforeninger og de pågældende kompetente myndigheder.
Kommissionen er samtidig fuldstændigt klar over, at den selv er ansvarlig for opmærksomt at holde øje med, om fællesskabsretten anvendes korrekt, når det gælder sports- og fritidsaktiviteterne i alperne. Jeg vil gerne tilføje, at den kontakt, der har været mellem dem, som berøres direkte, allerede har gjort det muligt at nå frem til en aftale om en betydelig række praktiske foranstaltninger, der allerede er blevet truffet. Disse foranstaltninger har medført nogle mærkbare forbedringer i forhold til den tidligere situation, og parterne fortjener at blive lykønsket for det arbejde, de har gjort indtil nu.
Kommissionen håber, at der i den nærmeste fremtid vil ske yderligere fremskridt, som forbedrer de resultater, man allerede har opnået takket være den store indsats af de franske og britiske ansvarlige.

Billingham
Kommissær, jeg bifalder Deres svar og takker Dem for det arbejde, De har gjort. Men det må siges, at ikke en eneste britisk skiinstruktør endnu har fået tilladelse til at arbejde i de franske alper. Det er to og et halvt år siden, vi første gang talte om dette her i Parlamentet, og De forsikrede mig om, at de franske skiinstruktører ville tillade de britiske skiinstruktører at arbejde det år. To år er nu gået, og der er endnu ikke sket noget. Det er en absolut katastrofal situation!
Der er nu sket en ny drejning, nemlig den, at en fransk skiskole har søgt at ansætte 15 britiske skiinstruktører og er blevet forhindret i at gøre det. De har nu selv anlagt sag imod den franske skiorganisation. Det er helt klart en forfærdelig situation, vi står med her, og som sætter spørgsmålstegn ved vores evne inden for Den Europæiske Union til at omsætte traktaten til passende handling. Jeg er ked af at sige, at vi her står med et eksempel på fransk protektionisme, som der må sættes en stopper for.

Monti
Det ærede medlem hentyder så rigtigt til, at det ikke er let at opnå en fuldstændig gennemførelse af bestemmelserne for det indre marked. Det er vi godt klar over, da vi erfarer det dagligt. Som fru Billingham ved og er så venlig at nævne, er dette en sag, vi beskæftiget os meget indgående med i lang tid.
Og vi må sige, at der er nået nogen resultater. De to nye dekreter, som de franske myndigheder har udstedt, har nu sørget for en retlig løsning på problemet. Det er gennemførelsen ude i marken - eller skulle jeg sige ude i sneen - af disse nye dekreter, der hovedsagelig optager Kommissionen. Et vigtigt element er, at der kun kan kræves prøver i tilfælde af væsentlige forskelle i uddannelsen i de enkelte medlemsstater. Dette er et væsentligt punkt. De franske myndigheder finder, at der foreligger væsentlige forskelle, mens de britiske skiinstruktører, som De ved, ikke er enige heri. Danskerne mener ligeledes, at deres kvalifikationer bør anerkendes. Som følge af disse mindre men stadig vedvarende forskelle har Kommissionen gjort bestræbelser, der inddrager de britiske og franske myndigheder og de faglige organisationer, og som er ved at bære frugt.
Af de grunde, jeg nævnte, er vi ikke i stand til at fremvise disse frugter her og nu. Men vi må være fortrøstningsfulde.

Skinner
Det er lettere afsporet at tale om at være ude i marken eller ude i sneen. Det er et meget velkendt terræn for folk, der har arbejdet med fri bevægelighed for arbejdstagere og gensidig anerkendelse af kvalifikationer på tværs af Det Europæiske Fællesskab. Det slår mig, at nogle myndigheder fortsat kommer med udflugter, i det mindste i et land. Er der ikke noget, der taler for at vende tilbage til status quo i det mindste til for to og et halvt år siden? Hvis der er et problem med at blive enige om standarder, og dette er en angivelse af manglende enighed i bilaterale drøftelser, bør Kommissionen i høj grad inddrages for at hjælpe med til at nå frem til enighed om disse standarder, således at vi kan komme ud af dette dødvande.

Monti
Problemet er kompliceret, fordi de franske myndigheder i princippet har lov til at kræve, at udenlandske skiinstruktører skal aflægge egnethedsprøver. Ifølge fællesskabsretten - og nærmere bestemt direktiv nr. 92/51 EØF - har de nationale myndigheder lov til at kræve kompenserende foranstaltninger, men kun hvis der foreligger betydelige niveauforskelle mellem kvalifikationerne. I skiinstruktørernes tilfælde, hvor personers sikkerhed står på spil, har de lov til at kræve egnethedsprøver. Derfor er det ikke særlig nemt for Kommissionen at gribe ind i en sådan debat - en debat, som De sikkert vil indrømme indebærer en sammenligning af meget tekniske uddannelsesforløb. Hvis BASI finder det passende, kunne problemet løses af en national domstol, der er ansvarlig for den korrekte gennemførelse af fællesskabslovgivningen. En anden måde at løse problemet på kunne naturligvis også være en bilateral dialog. Dette er den vej frem, som Kommissionen - som jeg forklarede nærmere i mit oprindelige svar - har fulgt og fortsat vil følge.

Formanden
Spørgsmål nr. 51 af Reinhard Rack (H-1057/98):
Om: Forenklet udvælgelsesprocedure for midlertidigt ansatte i Kommissionen
I forbindelse med Kommissionens seneste udvælgelsesprocedure, hvor der er forekommet uregelmæssigheder, må man overveje andre former for ansættelsesprocedurer i Europa-Kommissionen, navnlig forenklede udvælgelsesprocedurer for midlertidigt ansatte.
Hvor mange ansatte med tidsmæssigt begrænsede kontrakter findes der normalt i Kommissionen? Hvor mange heraf overtages som tjenestemænd efter den forenklede ansættelsesprocedure?
Hr. Liikanen, vi byder Dem velkommen og beder Dem besvare hr. Racks sprøgsmål. Jeg giver Dem ordet, hr. Liikanen.

Liikanen
Hr. formand, Kommissionen har i dag 2.993 midlertidigt ansatte. En del af disse, i alt 750, lønnes af forvaltningsbevillinger, og en del, i alt 2.243, af forskningsbevillinger. Ansættelses- og udvælgelsesproceduren for midlertidigt ansatte blev fornyet den 1. december 1996. Den benyttes udelukkende for de midlertidigt ansatte, hvis løn udbetales af forvaltningsbevillinger. Efter ikraftsættelsen af den nye procedure er der ansat i alt 135. I overenstemmelse med beslutningen om midlertidigt ansatte, vedtaget i december 1996, arrangerer Kommissionen ikke mere interne konkurrencer med sigte på fastansættelse efter 1999. Dette er, fordi man mente, at de, som deltog i interne konkurrencer, ikke var ligestillet med dem, som deltog i almene konkurrencer.
I stedet er Kommissionen begyndt at redegøre for, hvordan man kan blive fri for de store konkurrencer, hvis organisering er meget svær. I februar arrangeredes der igen en fejlslagen konkurrence. Jeg håber, at systemet med den omfattende massekonkurrence ikke mere anvendes. I øjeblikket drøftes, hvorledes det er muligt at foretage udvælgelse f.eks. på baggrund af sprog eller land og på den måde forenkle den meget tunge konkurrencemetode med titusinde ansøgere. Vi er parate til at informere Parlamentet om dette straks, når sagerne er viderebehandlet. Gruppen, som under ledelse af generalsekretær Williamson er i gang med at forny personaleadministrationen, er kommet med en hel del forslag til fornyelse.

Rack
Hr. formand, hr. kommissær, mange tak for det udførlige svar, ikke kun hvad angår tallene, men som også på forhånd besvarede et muligt tillægsspørgsmål, nemlig spørgsmålet om, hvordan det ser ud med de nuværende udvælgelsesprocedurer, og hvordan det skal fortsætte. Må jeg alligevel komme med endnu et spørgsmål, som går lidt i samme retning? Jeg forventer ikke konkrete tal, men dog en generel udtalelse. Findes der bestemte medlemsstater, hvis statsborgere i særlig stor udstrækning er blevet ansat som embedsmænd via denne konstruktion med de nationale statsborgere?

Liikanen
Hr. formand, ifølge EU's regler og personalelovgivning kan man ikke foretrække eller diskriminere nogen på basis af nationalitet. Dette princip gælder selvfølgelig. Men statistikkerne om personale og nationaliteter viser, at lidt afhængig af erhvervsstillingen har nogle nationaliteter på bestemte niveauer en for stor og nogle en for lille repræsentation. Jeg leverer gerne statistikkerne til besigtigelse for det ærede parlamentsmedlem.
Jeg kan sige så meget om konkurrencer for nye medlemslande, at når der er arrangeret konkurrencer for bestemte nationaliteter, har finnernes interesse for EU-erhverv været allerstørst, og derfor er udvælgelsen gået hurtigere. Svenskerne har været knapt så interesseret, og østrigerne allermindst. Vi har forsøgt at løse dette problem ved, at der nu arrangeres nye konkurrencer for både svenske og østrigske ansøgere, og vi håber, at Kommissionen inden udgangen af 1999 kan opfylde alle de formål, som disse tre lande blev gjort bekendt med, da de i januar 1995 tiltrådte som medlemmer i EU.

Formanden
Spørgsmål nr. 52 af Alexandros Alavanos, overtaget af hr. Papayannakis (H-1054/98):
Om: Handel med kvinder i Europa
Fem hundrede tusinde kvinder er ofre for den moderne slavehandel, som kaldes handel med kvinder. Dette fænomen bliver mere og mere udbredt, hvilket også er blevet understreget af den ansvarlige kommissær, Anita Gradin, på det nylige Øst-Vest-møde om handel med kvinder, der fandt sted i Wien: »Denne handel er indbringende og rummer ingen større risiko«, fordi den ikke straffes hårdt. Eftersom de relevante programmer, »Stop«, »Dafnee« og »Oisin« ikke kan imødegå den konstant voksende handel med kvinder og mindreårige piger, bedes Kommissionen besvare følgende: Hvilke omgående foranstaltninger agter den at træffe med henblik på at beskytte de kvindelige ofre fra lande uden for Den Europæiske Union samt retsforfølge de skyldige?
Fru Gradin, jeg byder Dem velkommen og beder Dem besvare hr. Papayannakis' spørgsmål.

Gradin
Jeg deler fuldt ud det ærede medlems, hr. Alavanos', bekymring over den fortsatte og voksende handel med kvinder, der ankommer til Den Europæiske Union med henblik på seksuel udnyttelse. Bekæmpelsen af denne skammelige form for organiseret kriminalitet og krænkelse af kvinders menneskerettigheder er et spørgsmål, som jeg har brugt megen tid og energi på, siden jeg blev kommissær i 1995.
Inden da var der ingen, der havde tænkt på, at Den Europæiske Union kunne beskæftige sig med dette spørgsmål. I juni 1996 stod jeg bag afholdelsen af Den Europæiske Konference i Wien om handel med kvinder. Det var første gang, at de væsentligste europæiske aktører fra både øst og vest mødtes for at drøfte dette alvorlige problem. På basis af deres anbefaling forelagde jeg i november 1996 en handlingsplan imod handel med kvinder med seksuel udnyttelse for øje. Siden da er der truffet en række vigtige foranstaltninger. Jeg vil kort nævne nogle af dem.
For det første besluttede Rådet (justits- og indenrigsministrene) i november 1996 at udvide Europols narkotikaenheds mandat til også at omfatte menneskehandel. I 1999 vil Europol støtte fælles efterforskninger med henblik på at optrævle kriminelle organisationer, der er involveret i denne handel. Europol har også til hensigt at udarbejde en rapport om den generelle situation i Den Europæiske Union vedrørende handel med kvinder.
Den anden vigtige beslutning var etableringen i december 1996 af det flerårige Stop-program. Dette program har et budget på ECU 6, 5 millioner over fem år. Det har til formål at fremme forskning, oplysningskampagner, uddannelse og projektudveksling. Målgruppen er alle fagfolk, der er involveret i arbejdet med at bekæmpe menneskehandel. Siden 1996 har vi været i stand til at støtte 30 projekter.
For det tredje og sidste vedtog Rådet i februar 1997 en fælles aktion med henblik på at kriminalisere menneskehandel. Det enedes også om konkrete foranstaltninger vedrørende retligt samarbejde og vidnebeskyttelse.
En anden meget væsentlig faktor i bekæmpelsen af denne handel og i tilvejebringelsen af støtte til ofrene er de ikkestatslige organisationers arbejde og rolle. Med henblik på at støtte deres arbejde etablerede vi i maj 1997 Daphne-initiativet til bekæmpelse af vold mod børn, unge og kvinder. Hovedmålet er at støtte etableringen af ngo-netværk over hele Europa og støtte pilotprojekter. Ti af disse projekter vedrører bekæmpelse af handel med kvinder. Kommissionen har også været i stand til at give direkte støtte til udviklingen af ngo'er i Central- og Østeuropa og til disses arbejde. Dette har været muligt via Phare- og Tacisdemokratiprogrammerne.
At bekæmpe handel med kvinder er at bekæmpe et mål, der er i bevægelse. Nye kriminelle net og nye strategier skabes næsten dagligt, og deres metoder bliver mere og mere hensynsløse. Så vi har hele tiden behov for at styrke og revidere vores egne strategier og skabe nye værktøjer. Derfor er jeg meget glad for at kunne oplyse Dem om, at Kommissionen den 9. december vedtog en ny meddelelse om yderligere foranstaltninger imod handel med kvinder. Denne meddelelse er en opfølgning på meddelelsen fra 1996. Den styrker den tværfaglige tilgang og sigter på at omfatte alle de forskellige stadier i handelskæden, det vil sige dem, der rekrutterer, handler med og udnytter kvinder. Den ser på de fremskridt, der er gjort indtil nu inden for dette område, og på grundlag af de hidtil indhøstede erfaringer foreslår den en uddybelse af igangværende aktiviteter såvel som igangsættelse af nye. Denne meddelelse imødekommer også den anmodning, som Europa-Parlamentet har fremsat i fru Waddingtons betænkning, om at forelægge den inden udgangen af 1998. Hovedmålet er at sikre, at bekæmpelsen af handlen med kvinder forbliver en højtprioriteret sag på Unionens politiske dagsorden og at styrke samarbejdet mellem oprindelses-, transitog modtagerlandene, herunder både regeringer og ngo'er.
Målet er også at tilskynde medlemsstaterne til senest inden udgangen af 1999 at implementere deres retlige forpligtelser i henhold til den fælles aktion fra februar 1997. De væsentligste nye initiativer i meddelelsen er at udarbejde en meddelelse i 1999 om hjælp til ofre for forbrydelser, herunder ofre for handel; at fremsætte et forslag om lovgivningsmæssige foranstaltninger vedrørende midlertidige opholdstilladelser til ofre, der er rede til at agere som vidner; at refokusere de eksisterende retningslinjer i Stopprogrammet til også at omfatte oplysninger til ofre om måder, hvorpå de kan søge hjælp, og forskning omkring de forskellige mellemled i handelskæden; at igangsætte uddannelsesprojekter for at forhindre og bekæmpe handlen med kvinder inden for områderne indvandring og sporing af falske og forfalskede dokumenter; at rådgive blandt de berørte målgrupper om muligheden for støtte i henhold til flere andre fællesskabsprogrammer såsom Integra- og Leonardo da Vinci-programmerne; og at fremme et yderligere samarbejde og udvekslingen af information om handel med kvinder inden for førtiltrædelsesstrategien samt i samarbejde med de nye uafhængige stater.
Jeg håber, at vi nu har en ny platform for vores fælles bekæmpelse af handlen med kvinder, og jeg ser frem til et fortsat tæt samarbejde med Europa-Parlamentet i bekæmpelsen af denne skamfulde krænkelse af kvinders menneskerettigheder.

Papayannakis
Hr. formand, jeg ville gerne takke kommissæren for hendes meget lange og detaljerede svar. Men, fru kommissær, De ved det også selv, dette fænomen findes stadigt og bliver hele tiden større. I mit land konstaterer vi medskyld hos de offentlige myndigheder eller i hvert fald nogle af de offentlige myndigheder - især politiet - i udbredelsen af denne »handel«. Lad os kalde det sådan. Jeg synes, at det, som kommissæren sagde, er opmuntrende. Men jeg vil dog gerne fremsætte to små detajlespørgsmål: For det første er der mulighed for, at Kommissionen vil indbringe lande, i hvilke det er blevet konstateret, at der ikke bliver gjort tilstrækkelig mod slavehandlen, for EU-Domstolen for overtrædelse af menneskerettighederne? Jeg mener, at der kan rejses tiltale, og at Kommissionen som vogter over traktaterne kan gøre det. For det andet er der mulighed for, at Kommissionen vil pålægge de lande, der søger om optagelse, et krav om en effektiv forfølgelse af slavehandel som betingelse for deres optagelse i den kommende udvidelse?

Gradin
Mange tak for Deres spørgsmål. Det er en selvfølge, at vi må samarbejde meget mere intensivt for at overbevise nogle af disse embedsmænd og folk i regeringerne, som ikke føler sig så engageret i disse spørgsmål.
Hvad de central- og østeuropæiske lande angår, foregår dette bedst via projekter. De projekter, vi har med dem, er ret så vellykkede, og de net, der er ved at blive opbygget mellem ngo'er i de 15 medlemsstater og i ansøgerlandene, bliver ret så gode. Det er den bedste måde at gøre fremskridt på, når det gælder disse spørgsmål.

Formanden
Spørgsmål nr. 53 af Clive John Needle (H-1086/98):
Om: Stigning i importen af cigaretter i Andorra
Tal fra toldmyndighederne i Andorra viser, at der i 1997 blev importeret 3, 1 milliarder cigaretter fra EU. Ud fra disse tal ryger hver mand og kvinde og hvert barn i Andorra 140 cigaretter om dagen.
Hvilke skridt agter Kommissionen at tage for at sikre, at smugling af tobaksvarer til EU forhindres, navnlig med henblik på foranstaltninger over for tobaksselskaber som f.eks. Gallaher, hvor man må have været klar over, at selskabets pludselige stigning i afsætningen til Andorra ikke kan forklares ved en lovlig leverance til et normalt handelsmarked? Fru Gradin, jeg beder Dem besvare hr. Needles spørgsmål om denne overraskende stigning i cigaretimporten.

Gradin
Hr. formand, det ærede medlem hr. Needle har stillet et spørgsmål om cigaretsmugling fra Andorra, og om hvilke skridt Kommissionen agter at tage for at forhindre smugling.
I slutningen af 1997 fik Kommissionen oplysninger om en betydelig eksport af britisk fremstillede cigaretter til Andorra. Samtidig modtog vi samstemmende oplysninger fra flere medlemsstater om beslaglæggelser af cigaretter, som var blevet smuglet ind i Unionen fra Andorra. På den baggrund stod det klart, at Andorra var blevet et knudepunkt for cigaretsmugling til Unionen.
Direktøren for Kommissionens bedrageribekæmpelsesenhed (UCLAF) besøgte Andorra i december 1997 for at føre samtaler med landets regering. Formålet med besøget var at nå til enighed om, hvordan cigaretsmuglingen kan forhindres. Man blev enige om, at Fællesskabet skulle gennemføre en række kontroller i Andorra i første halvår af 1998. De skulle foretages af tjenestemænd fra Kommissionens bedrageribekæmpelsesenhed, UCLAF, samt repræsentanter for de berørte myndigheder i Frankrig, Irland, Spanien og Det Forenede Kongerige. Disse kontroller viste, at Andorra havde både fremstillet og importeret store mængder cigaretter af amerikanske mærker, hovedsagelig fra Det Forenede Kongerige. Meget tydede også på, at en stor del af cigaretterne var beregnet til indsmugling til Unionen, navnlig til Spanien. Det viste sig ligeledes, at smuglerierne blev tilrettelagt af kriminelle netværk i både Andorra og flere medlemsstater. Andorras myndigheder hævdede dog, at de hverken kunne fremvise statistikker for cigaretsalget eller afgøre det endelige bestemmelsessted.
Efter disse kontroller har Kommissionen løbende stået i kontakt med Andorras regering. Dette har ført til indførelse af foranstaltninger med henblik på at standse den illegale handel. Vi ser bl.a., at medlemsstaterne nu beslaglægger betydeligt færre cigaretter, som man har mistanke om er blevet smuglet ud af Andorra. Det Forenede Kongeriges cigareteksport til Andorra er også faldet sammenlignet med situationen i 1996 og 1997. Det er særligt foruroligende, at cigaretproducenter i Det Forenede Kongerige må have været vidende om smuglingen, idet eksporten til Andorra steg så kraftigt inden for så kort tid. Disse omstændigheder efterforskes nu både af myndighederne i de medlemsstater, der deltog i kontrollen i Andorra, og af Kommissionens enhed, UCLAF.

Needle
Jeg vil gerne udtrykke min taknemmelighed over for kommissær Gradin for et meget informativt og positivt svar. Jeg håber meget stærkt, at vi kan få nogle flere oplysninger om de vellykkede foranstaltninger og om graden, hvormed problemet bliver reduceret. Jeg er taknemmelig for, at den britiske avis, The Independent , har rejse dette, og det er yderst vigtigt, at folk bliver gjort opmærksomme på dette spørgsmål på grund af det arbejde, som UCLAF gør. I det nuværende klima er det vigtigt at tale om potentielle succeshistorier såvel som om problemer.
Hvad angår den bredere problematik i relation til sundhedsdebatten i Europa-Parlamentet og de foranstaltninger, er Kommissionen ved at træffe med henblik på at bekæmpe tobaksforbruget, og som forhåbentligt Kommissionen vil gøre yderligere fremskridt med i morgen, er der fremskridt at spore i medlemsstater som Storbritannien, hvor regeringen har fremsat forslag om at gøre smugling til et prioriteret indsatsområde. Jeg er glad for at høre, at Kommissionen vil samarbejde om dette, og jeg håber, at tackingen af dette problem vil blive prioriteret tilstrækkeligt, således at vi kan sikre, at direktiver såsom tobaksreklamedirektivet bliver effektive og ikke bliver vanskeliggjort af disse kriminelle, navnlig i tobaksselskaberne, der må tage ansvaret for, hvad de gør, nemlig at øge rygningen.

Gradin
Jeg er meget glad for, at vi har været i stand til at få et så godt samarbejde med UCLAF og de forskellige medlemsstater. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan bekæmpe cigaretsmuglingen. Som De måske ved, har vi haft ret så stor succes med at arbejde med dette i Middelhavslandene, og vi har nu en specialiseret enhed i UCLAF, der beskæftiger sig med cigaretsmugling. Vi er altid villige til at orientere Parlamentet om vores arbejde på dette område.

Formanden
Spørgsmål nr. 54 af Maj Britt Theorin (H-1099/98):
Om: Illegal indvandring
Den illegale indvandring er et stort problem for EU og medlemsstaterne. Rådet har derfor vedtaget forskellige foranstaltninger for at samordne kontrolmetoderne og øge samrådet og samarbejdet mellem medlemsstaterne i forbindelse med udvisning og bekæmpelse af menneskesmugling. I dag lever der mange illegale flygtninge inden for EU's grænser. I perioden 1991-1993 kom der ca. 3 millioner illegale flygtninge til Europa. De lever ofte under umenneskelige og uhygiejniske forhold - både børn og ældre - som beskrevet af Chris de Stoop i bogen .
Hvordan mener Kommissionen, at disse menneskers levevilkår kunne forbedres? Fru Gradin, jeg beder Dem besvare fru Theorins spørgsmål.

Gradin
Hr. formand, jeg deler fru Theorins uro med hensyn til de borgere fra tredjelande, der opholder sig ulovligt i medlemsstaterne. Nogle er blevet ofre for menneskesmuglere, andre er taget hertil på eget initiativ. De fleste drives naturligvis af drømmen om et anstændigt liv og en tålelig fremtid. Virkeligheden bliver ofte en anden, og mange er tvunget til at leve under meget vanskelige forhold.
I dag varierer indvandringsbestemmelserne fra medlemsstat til medlemsstat. Vi har en række henstillinger og andre aftaler på EU-plan, som vedrører indvandringspolitikken, og som dækker de fleste kategorier af indvandrere. De er ikke helt dækkende og ikke enslydende i alle dele. I 1997 fremsatte jeg derfor et forslag til en konvention om fælles EU-regler for indvandring til Unionen. Det er mit håb, at klarere og mere ensartede indvandringsregler i Unionen vil bidrage til at mindske mulighederne for illegal indvandring. Europa-Parlamentet har fået forslaget fremlagt og skal udtrykke sin holdning, og jeg ser frem til at drøfte Parlamentets betænkning, formodentlig en gang i løbet af næste år.
I løbet af 90'erne har vi kunnet se, hvordan menneskesmuglingen er blevet stadig mere bekymringsvækkende. Slavehandlen med kvinder foregår rundt om i Europa, immigranter pakkes ind i bussers bagagerum eller i containere og køres over grænsen til EU. De risikerer at dø en særdeles pinefuld død af enten dehydrering eller iltmangel. Man sender også mennesker ud på havene midt om vinteren i synkefærdige fartøjer. Ingen ved i dag, hvor mange der hvert år drukner under disse omstændigheder.
Menneskesmuglingen styres af velorganiserede kriminelle netværk. De udnytter hensynsløst svage menneskers udsatte situation for egen vindings skyld. De tjener store penge, og risikoen er forholdsvis lille. For at bekæmpe disse netværk er der behov for en samtidig mobilisering på flere fronter. Det gælder både nationalt og på unionsplan. For at bremse denne udvikling er det nødvendigt at kombinere foranstaltninger på det indvandringspolitiske område med en indsats på andre centrale politiske temaområder
Isolerede foranstaltninger med hensyn til visumpolitik, grænsekontrol, afvisning eller udvisning har kun ringe virkning. Derfor skal de kombineres med foranstaltninger på en række andre områder. Jeg tænker navnlig på den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, handelspolitikken, bistandspolitikken og vores humanitære hjælpeprogrammer. Stadig mere overordnet arbejde for sociale fremskridt og social retfærdighed er naturligvis også en vigtig del af en strategi for at mindske den illegale indvandring til EU. Vi må aldrig glemme, at det drejer sig om mennesker, der befinder sig i en vanskelig situation. Selvom de ikke har ret til at indvandre, skal deres menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder alligevel garanteres. Dette skal være en ledestjerne i en europæisk strategi for kampen mod illegal indvandring.
Situationen for asylansøgere og mennesker, der kommer fra krigshærgede områder, er anderledes på nogle områder. Her drejer det sig om mennesker, der ikke frivilligt har forladt deres hjem. De flygter måske fra en borgerkrig, eller fordi deres regering ikke magter af give dem tilstrækkelig beskyttelse. Disse mennesker dukker ofte op i forbindelse med en masseflugtsituation. For også at kunne håndtere disse situationer har Kommissionen som bekendt fremsat to forslag over for Ministerrådet. Det ene drejer sig om midlertidig opholdstilladelse og det andet en om solidarisk ansvarsfordeling mellem medlemsstaterne, når der opstår en masseflugtsituation. Begge forslag behandles i øjeblikket i Ministerrådet, og som bekendt har Europa-Parlamentet behandlet spørgsmålene ved to lejligheder.
Som De ved, går mit forslag bl.a. ud på at indføre et fælles minimumsniveau for den sociale beskyttelse, disse mennesker kan få fra det øjeblik, hvor de ankommer til en af vores medlemsstater. Hvis Ministerrådet når til enighed om dette forslag, vil alle mennesker, som har behov for beskyttelse inden for Unionen, altså kunne garanteres tålelige levevilkår.

Theorin
Jeg takker kommissæren for det udførlige og meget positive svar. Det lader til, at vi er temmelig enige på mange punkter, hvilket jeg er meget glad for. Jeg er ikke mindst glad for hendes udtalelse om, at indsatsen også skal finde sted på det sociale område og bidrage til sociale fremskridt.
Katastrofen er imidlertid ganske enorm for Europas og EU's vedkommende. Vi afviste tidligere 30.000 om året, men nu er vi oppe på 200.000 om året. Der er, som kommissæren også nævnte, også tale om, at mafiaen har skaffet sig en betydelig indtægtskilde ved at smugle mennesker. Dette var ikke tilfældet tidligere.
Men for mig er det centrale spørgsmål et andet, nemlig spørgsmålet om de mennesker, der gemmer sig i EU og i Europa. Denne situation, som ofte medfører, at børn ikke kommer i skole, ikke bliver omfattet af sygesikring eller får den omsorg, de behøver, er yderst alvorlig. De udsættes for et enormt psykisk pres. Det mindste, man må blive enige om, er, at menneskerettighederne også skal gælde for illegale indvandrere i EU.

Gradin
Hvordan vi skal behandle mennesker, der bor illegalt i vores medlemsstater, er et meget vanskeligt spørgsmål, navnlig i en situation, hvor vi har 18 millioner arbejdsløse og samtidig ikke har klassisk arbejdskraftindvandring til vores lande. Der, hvor vi i stedet har vores forpligtelser, er på flygtningeområdet. Det gør denne situation endnu vanskeligere. Jeg er enig i, at vi må forsøge at finde menneskeværdige løsninger for disse mennesker, så de fleste af dem kan vende tilbage til deres lande og dermed også finde en løsning på deres situation.

Formanden
Mange tak, fru Gradin.
Med fru Theorins spørgsmål har vi opbrugt den tid, der var afsat til denne spørgsmålsblok. Spørgsmål nr. 55, 56 og 57 vil derfor blive besvaret skriftligt.

Formanden
Før vi går over til spørgsmål nr. 58, giver jeg ordet til hr. García Arias, som har en bemærkning til forretningsordenen.

García Arias
Hr. kommissær, jeg vil stille et procedurespørgsmål, som efter min mening er vigtigt ikke blot for de spørgsmål, som nogle af medlemmerne har stillet til den kommissær, der er ansvarlig for konkurrencepolitikken, men for Europa-Kommissionens kontrolprocedure vedrørende spørgetiden i al almindelighed. Altså, hr. kommissær Van Miert, analyserer man i Deres tjenestegrene gennemførelsen af artikel 24 i direktivet vedrørende fælles regler for det indre marked for elektricitet, der vedrører overgang til fri konkurrence?
Hvis kommissæren kunne besvare dette spørgsmål, ville jeg vide, om jeg kan protestere over for Europa-Kommissionen med hensyn til hvilken kommissær, der er kompetent med hensyn til de spørgsmål, som nogle af medlemmerne har stillet.

Formanden
Fru García Arias, De har netop stillet et spørgsmål. På baggrund af den type svar, som De har foreslået Kommissionen at give, indgår dette spørgsmål ikke i dagsordenen. De har endvidere i dag i Parlamentet protesteret over, at Deres spørgsmål ikke indgår i spørgsmålene til hr. Van Miert. Nu stiller De et spørgsmål, som ikke er på dagsordenen. Det ville være en overtrædelse af dagsordenen at inddrage dette spørgsmål. Hvis kommissæren ønsker at svare Dem, vil jeg give ham mulighed for det, men under hensyntagen til, at det ikke er en del af dagsordenen, og at der er andre spørgsmål på dagsordenen, som der skal være tid til.
Hr. Van Miert, vi ændrer lidt på vores sædvane, men jeg håber på de øvrige medlemmers og Deres velvilje og spørger Dem, om De ønsker at svare.

Van Miert
Jeg kan svare på det spørgsmål, når jeg svarer på hr. Pérez Royos spørgsmål. Jeg vil naturligvis gøre det personligt.

Formanden
Det er fint, hr. Van Miert. Så bryder vi ikke dagsordenen. Hr. Van Miert har lovet at svare fru García Arias, når han besvarer hr. Pérez Royos spørgsmål, og hvis vi skynder os, kan vi nå spørgsmålet af hr. Pérez Royo.

Formanden
Spørgsmål nr. 58 af Felipe Camisón Asensio (H-1052/98):
Om: Virksomhedssammenslutninger inden for bussektoren
Kommissionen har for nylig godkendt en række virksomhedssammenslutninger i Den Europæiske Union inden for bussektoren. I hvilken udstrækning vil sådanne sammenslutninger kunne indvirke på konkurrencen og jobskabelsen? Hr. Van Miert, jeg beder Dem besvare hr. Camisón Asensios spørgsmål.

Van Miert
Jeg kan svare kort på dette spørgsmål. Kommissionen har ganske rigtigt godkendt sammenslutningen af Iveco og Renault med hensyn til busser for de tre hovedformål, som disse anvendes til, nemlig turistbusser, busser til brug i byer og bymæssig bebyggelse og endvidere også busser, der i almindelighed anvendes til offentlig transport. Vi har efter at have undersøgt sagen kunnet konstatere, at det ikke fører til konkurrenceforvridning. De ved, at denne sag er undersøgt på basis af forordningen om sammenslutninger af virksomheder, og det har for det første vist sig, at begge virksomheder taber markedsandele i deres respektive hjemlande og for det andet, at konkurrencen i tilstrækkelig grad opretholdes. Jeg påpeger, at for turistbusser er der tale om meget hård konkurrence. Til andre formål, som busser anvendes til, begynder markedet at åbne sig. Dette marked var, som De ved, traditionelt temmeligt nationalt. Men også dette marked åbner sig, så man langsomt også her kan tale om et europæisk marked. Derfor havde vi fra et konkurrencemæssigt synspunkt ingen problemer hermed, fordi konkurrencen er tilstrækkelig stærk. Jeg vil gerne tilføje, at når vi har fået afklaret vores bekymringer med hensyn til konkurrenceforholdene, er vi så selvfølgelig villige til at se på andre aspekter, herunder også beskæftigelsesaspekterne. Men vores fornemste opgave på basis af forordningen i forbindelse med koncentrationer og sammenslutninger af virksomheder er at analysere konkurrenceproblemerne og give et svar herpå, hvilket i dette tilfælde faldt positivt ud.

Camisón Asensio
Hr. kommissær, i den fremgangsmåde, som Kommissionen har anvendt til at godkende virksomhedssammenslutningen inden for bussektoren af Renault og datterselskabet Iveco, en sammenslutning, der uden tvivl betyder, at sidstnævnte bliver vigtig på det europæiske marked - jeg gentager - i den fremgangsmåde har man da taget hensyn til, om virksomheden er i stand til og rede til at lette de handicappedes adgang til busserne med lifte? På hvilken måde?
Er der i forbindelse med sammenslutningen og de jobskabelsesforanstaltninger, som kommissæren har omtalt, tænkt på flytning af aktiviteter til Det Forenede Kongerige, Tyskland eller Spanien?

Van Miert
I dette tilfælde har ingen af de notificerende parter meddelt os et eneste aspekt med hensyn til jobskabelsen. Derimod har de meddelt os, hvor de ønskede at koncentrere deres aktiviteter. Sammenslutningsforordningen tillader, at fagforbundene høres af vores tjenester eller af undertegnede, men så vidt jeg ved, var der i dette tilfælde heller ingen spørgsmål på dette punkt. Men vi vil gerne lytte til deres bekymringer, og som jeg lige har sagt, vil vi gerne, i det omfang det er muligt, tage disse bekymringer med i vores overvejelser. I øvrigt var der i en anden typisk sag, Kässbohrer/Mercedes-Benz, én af den nye gruppes konkurrenter, i sin tid stor interesse fra fagforbundene, og det blev dengang medtaget i proceduren. Det var bl.a. medvirkende til en beslutning, som vi den gang traf i en anden sag. Men endnu en gang, i denne sag er der hverken fra anmelderne eller - så vidt jeg ved - fra fagforbundenes side stillet krav om at blive hørt.

Formanden
Spørgsmål nr. 59 af Paul Rübig (H-1068/98):
Om: Diskriminerende færgepriser
Det britiske skibsselskab, som organiserer overfarterne fra Dover til Calais, driver en selektiv prispolitik. Særlige tilbud muliggør på visse betingelser allerede en overfart til GBP 16. Kun indbyggere af Det Forenede Kongerige har adgang til disse begunstigelser. Andre unionsborgere skal betale den normale pris på GBP 79.
Har Kommissionen indvendelser mod denne praksis, dels med henblik på konkurrencebestemmelserne i henhold til artikel 85 ff. i EF-traktaten og dels i betragtning af afskaffelsen af kvantitative restriktioner mellem medlemsstater, hhv. organisationer, på hvilke de udøver en mærkbar indflydelse. (art. 30 ff. i EF-traktaten)? Hr. Van Miert, jeg beder Dem besvare hr. Rübigs spørgsmål.

Van Miert
Det forekommer mig at være et spørgsmål om en kommerciel strategi for et af de færgeselskaber, der opererer i Den Engelske Kanal. Hvis det er tilfældet - og det kan meget vel være, at det blot er en del af en kommerciel strategi, og hvis vi modtager klager, vil vi se nærmere på sagen. Så vidt jeg ved, er dette ikke tilfældet, men det kan betyde, at færgeselskaberne har indgået visse aftaler. Som jeg sagde, er der intet, der tyder på, at det er tilfældet her.
Et andet spørgsmål, der sluttelig kunne rejses, vedrører artikel 86. Har der været tale om misbrug af dominerende stilling? Da det pågældende selskab ikke har en dominerende stilling, gælder dette ikke. Derfor er der for nærværende, så vidt vi har fået oplyst, ikke noget problem i relation til håndhævelsen af konkurrencereglerne.

Rübig
Hr. kommissær, problemet består i, at rejsende, som rejser til Storbritannien fra Europa, møder to forskellige takster, nemlig en stærkt nedsat takst for Storbritanniens borgere og en normaltakst. Dette problem kender jeg også fra skiområderne i Østrig, hvor der findes liftkort med den samme problematik, og derfor er det vigtigt, tror jeg, at overveje dette spørgsmål om diskriminering på grundlag af bestemte lande. På den anden side ved vi, at der naturligvis også findes rabatter, og rabatter kan gives til bestemte erhvervsgruper, uddannelsesgrupper, firmaer, myndigheder osv. Men jeg tror, at en klar stillingtagen fra Kommissionen ville være på sin plads i dette spørgsmål.

Van Miert
Hr. formand, naturligvis er det for det meste populært, når der findes rabatter, og her findes der sådanne rabatter. Imidlertid skal man så også være meget opmærksom på, om der foregår noget, f.eks. at bestemte rederier træffer indbyrdes aftaler. Så kunne der være tale om et kartel. Det har vi set før, også i forbindelse med tunnellen eller disse overfarter. De ved sikkert også, at vi i sidste uge vedtog bøder til færgeselskaberne mellem Bari i Italien og Grækenland. Det bliver naturligvis undersøgt, når vi får klager. Men i dette tilfælde er der i dag - så vidt mit kontor og jeg kan se - endnu ikke tegn på, at dette overskrider det, man normalt ville kalde rabatpolitik. Hvis De har flere informationer, er De velkommen. Vi står til rådighed.

Macintosh
Jeg hilser kommissærens svar velkomment. Jeg gad vide, om han så pengeprogrammet på BBC 2 søndag aften - jeg ved, at han er en ivrig tv-seer i sin fritid - hvori det blev oplyst, at denne praksis ikke udelukkende begrænser sig til færgeselskaberne. Der er en udstrakt praksis inden for EU's luftfartsindustri med at kræve forskellige billetpriser for forskellige flyrejser afhængig af, hvilket land man starter rejsen i. Når euroen træder i kraft den 1. januar, og priserne skal angives i euro, vil jeg bede ham om at sørge for at sikre sig, at denne praksis ikke breder sig over hele transportsektoren. Hvis det er tilfældet, og han bliver orienteret om sager, eller hvis hans egen afdelings undersøgelser angiver, at dette er en udbredt praksis, vil han så ikke nok anvende den bemyndigelse, han ligger inde med i henhold til traktaten?

Van Miert
De nævner et bredere spørgsmål, som er et reelt problem, og det er måske endnu mere reelt i den civile luftfartsbranche, end det er i færgebranchen. Igen hvis det blot handler om salgsfremmende billetpriser, er det i orden. Det kan folk godt lide. Men hvis der ligger mere bag det, og hvis vi får beviser og sammenhængende oplysninger om det, vil vi bestemt se nærmere på det. Der er et andet spørgsmål omkring Sabena. Mit svar er, at der helt bestemt er grund til at igangsætte en bredere undersøgelse af visse praksiser og navnlig inden for den civile luftfartssektor.

Watts
Som medlem af Europa-Parlamentet for det østlige Kent repræsenterer jeg Dover. Jeg meget ivrig efter at hjælpe med til at forsikre hr. Rübig om, at der rent faktisk er fordelagtige pristilbud for ture over Kanalen for alle borgere i Den Europæiske Union. Særlige tilbud på billetter til omkring GBP 16 er til rådighed for alle borgere i Den Europæiske Union for endagsture. I praksis er der mange EU-borgere, der nyder godt af dette særlige tilbud, og ikke mindst naturligvis vores venner, franskmændene, på den anden side af Kanalen, der regelmæssigt benytter sig af disse gode tilbud og mange andre fordelagtige tilbud i sidste øjeblik. Når det toldfrie salg forsvinder, vil mange af disse tilbud naturligvis også forsvinde. Jeg håber, at det toldfrie salg bliver, og at hr. Rübig og hans landsmænd og -kvinder kommer til Nord/Pas de Calais og tager en tur over Kanalen med disse færger, hvor man får god valuta for pengene. Han og andre vil være yderst velkomne til at besøge min valgkreds. Det kan jeg forsikre ham om. Vi forskelsbehandler ikke med vores billetpriser.

Van Miert
Jeg har det indtryk, at dette ikke rigtig var noget spørgsmål, men en etminuts reklame. Jeg lykønsker parlamentsmedlemmet for at være så uforbeholden på sin regions vegne.
Når dette er sagt, kan jeg forsikre om, at der ikke finder nogen forskelsbehandling sted mellem fællesskabsborgere. Hvis der gjorde det, ville vi naturligvis have problemer og ville skride til handling. Det er ikke tilfældet. Lad der ikke herske nogen misforståelser omkring dette. Hvis der på nogen måde viste sig at være et misbrug eller en form for skjult kartel, eller hvad ved jeg, ville vi skride til handling. Så vidt jeg og mine tjenestegrene kan se i dag, er dette ikke tilfældet.

Formanden
Spørgsmål nr. 60 af Fernando Pérez Royo (H-1069/98):
Om: Den oligopolistiske situation i den spanske elektricitetssektor
I Spanien synes der at konsolidere sig en situation med oligopol, hvor fire virksomheder dækker 90 % af elektricitetsmarkedet, og hvor alene to virksomheder, ENDESA og Iberdrola, dækker 80 %. De alliancer, der for nyligt er blevet indgået, f.eks. mellem ENDESA og Gas Natural, er en ny horisontal koncentration, der forværrer denne tendens.
Mener Kommissionen, at disse aktiviteter og virksomhedsaftaler er i modstrid med traktaternes ånd og bogstav og er til skade for den fri konkurrence og forbrugerne? Som kommissæren allerede har meddelt, vil vi behandle dette spørgsmål, og jeg giver han derfor ordet.

Van Miert
Desværre kan jeg ikke hjælpe det ærede medlem særlig meget, for vi har ligesom Dem hørt om de to pågældende selskabers intentioner via pressen. Mine tjenestegrene bestræber sig således lige nu på at indsamle alle mulige og nødvendige oplysninger, for lige nu er jeg ikke engang i stand til at angive, om der er tale om en koncentration eller om en aktivitet i henhold til artikel 85, det vil sige en slags joint venture eller et samarbejde.
Så, som jeg lige har sagt, kan jeg lige nu desværre ikke sige mere om det. Men jeg har aftalt med mine tjenestegrene, at de over for de berørte selskaber skal insistere på at få oplysningerne meget hurtigt, for jeg kan forsikre Dem om, at vi meget nøje vil følge med i, hvad der foregår i energisektoren - ikke blot i Spanien i øvrigt, men også i de øvrige medlemsstater.
Jeg vil nu svare på det andet spørgsmål, der er blevet stillet, og som står opført længere nede på listen. For det første vedrører denne sag rent faktisk GD IV, men også min kollega, hr. Papoutsis, fordi den berører direktivet, og fordi medlemsstaterne derfor skal holde Kommissionen, og navnlig hr. Papoutsis, orienteret om deres intentioner med hensyn til »glemte« omkostninger, de såkaldte stranded costs .
Dernæst skal denne type sager, da der for det meste er tale om offentlig støtte, også meddeles mine tjenestegrene. Jeg kan i øvrigt fortælle Dem, at jeg ved mit sidste besøg i Madrid i begyndelsen af måneden havde en lang drøftelse med den ansvarlige minister, hr. Piqué, der lovede mig, at sagen helt bestemt ville blive forelagt mine tjenestegrene for at gøre det muligt for os at se på den samtidig med resten og sammen med de andre sager, for problemet rejser sig praktisk taget overalt i medlemsstaterne. I løbet af de kommende måneder har vi i sinde at se nærmere på samtlige sager vedrørende »glemte« omkostninger på en sammenhængende og åben måde.
Jeg kan således ikke fortælle Dem mere bortset fra, at vi rent faktisk over for den spanske regering har insisteret på, at vi skal holdes orienteret om sagen, således at også mine tjenestegrene kan få mulighed for at undersøge samtlige sager af denne art - naturligvis i fuldt samarbejde med hr. Papoutsis, det vil sige generaldirektorat XVII's tjenestegrene.

Formanden
Hr. kommissær, tillad mig at holde Dem fast ved dette spørgsmål lidt endnu, for først har jeg et supplerende spørgsmål af hr. Pérez Royo og dernæst to supplerende spørgsmål til, et af fru Estevan Bolea og et andet af fru García Arias. Derfor har hr. Pérez Royo først ordet i et minut.

Pérez Royo
Hr. kommissær, i mit skriftlige spørgsmål er der en henvisning til situationen med oligopol i den spanske elektricitetssektor. Med de foranstaltninger, som den spanske regering fremmer for tiden, er der snarere tale om en slags kapitalisme mellem kammerater eller til fordeling af byttet. Umiddelbart før liberaliseringen af elektricitetssektoren har virksomhederne faktisk opnået, at regeringen foreslår en kompensation på ESP 1, 3 billioner, det vil sige ca. EUR 6.200, for udgifter til overgang til fri konkurrence. Denne kompensation, som regeringen i hemmelig forståelse med virksomhederne forsøger at gennemføre, før udgifterne er beregnet, endda før man er klar over, om der er udgifter, kommer til at betyde en stor stigning i tarifferne til brugerne.
Det nationale udvalg for elektricitetssystemet, der er det regulerende organ for sektoren, har udtalt sig imod denne foranstaltning, som det anser for at være ubegrundet. Det eneste svar, som organet har fået fra regeringen på sine overvejelser, er, at formanden for det nationale udvalg for elektricitetssystemet er socialist.
Ud over den skam, som jeg føler ved denne holdning fra regeringens næstformands side, henvender jeg mig til kommissæren for at spørge ham, om regeringen har givet Kommissionen besked om, at den har til hensigt at vedtage disse foranstaltninger med en uopsættelighedsprocedure inden for få uger, og dernæst om Kommissionens tjenestegrene mener, at denne form for aktiviteter er forenelige med konkurrencereglerne.

Van Miert
Man ser tydeligt, at de to spørgsmål er forbundet med hinanden. For det første må jeg, hvad koncentrationen angår, atter engang sige, at jeg ikke for nærværende kan sige, hvad der helt nøjagtigt er tale om, da jeg ikke ligger inde med tilstrækkelige oplysninger herom. Men vi fastholder naturligvis over for selskaberne, at de skal holde os fuldt underrettede, således at vi kan kontrollere, om der er tale om en koncentration, og se, om vi bør se nærmere på sagen, eller om den henhører under de nationale myndigheder. Dernæst kan det, hvis der er tale om en samarbejdsaftale, også være, at vi er nødsaget til at se nærmere på den og denne gang i lyset af artikel 85 og ikke i lyset af forordningen om koncentrationer. Dette for så vidt det første aspekt af spørgsmålet, der rent faktisk slutter sig til spørgsmålet, sådan som det oprindeligt blev stillet.
Hvad det andet aspekt angår, har jeg lige fortalt Dem, at jeg for nogle uger siden, da jeg var i Madrid, insisterede over for hr. Piqué, der i øvrigt accepterede, at han skulle sørge for, at min kollega Papoutsis blev holdt underrettet ikke blot om finansieringen af overgangsordningen i henhold til direktivet, men også i henhold til statsstøtten. Måske er dette blevet kontrolleret i mellemtiden, men vi vil undersøge hele sagen i lyset af statsstøtten og også i lyset af de »glemte« omkostninger, de såkaldte stranded costs . Men jeg kan ikke fortælle Dem mere lige nu ud over at bekræfte, at vi naturligvis ikke kan acceptere, at man ikke informerer os om denne historie, således at vi kan undersøge den, som det sig hør og bør.

Estevan Bolea
Som De ved, har der i Spanien været en større og bredere åbning på elektricitetsmarkedet. I øjeblikket kommer 18 % af leverancerne fra medproducenter, det vil sige fra selvstændige producenter, så de tal, som hr. Pérez Royo fremkommer med, er noget forældede. Og desuden er der nye projekter, også med mange amerikanske virksomheder.
Men jeg vil spørge om situationen i Frankrig. I Frankring findes Electricité de France, og mit spørgsmål er: Mener De, at man i Frankrig overholder direktivet, hvad angår overgang til fri konkurrence?

Van Miert
Hr. formand, jeg er meget taknemmelig for dette spørgsmål, for det gør det muligt for mig at komme med nogle præciseringer
For det første må der ikke være nogen misforståelser. Vi er som sådan positivt indstillede over for regeringens intentioner om at liberalisere energimarkedet. Det hersker der ingen tvivl om. Men når dette er sagt, drejer det sig også om at overholde spillets regler og navnlig om at kontrollere, om det beløb, som man afsætter til stranded costs , til »glemte« omkostninger, er faktiske og ikke overskrider de »glemte« omkostninger. Det skal kontrolleres i Spanien som i andre lande, i Frankrig som i Belgien.
For det andet har De ret i, at situationen på en måde er endnu mere kompliceret i visse andre lande. I Frankrig kender alle situationen, hvad angår det nationale elektricitetsselskab, Electricité de France. Men også her må man åbne markedet, og så meget des mere eftersom Electricité de France lige har købt et energiselskab, et elektricitetsselskab i Storbritannien.
Hvis man vil ind på andre markeder, have adgang til andre markeder, må man således også acceptere, at andre ligeledes kan komme ind på ens eget marked. Det går i begge retninger. Det må der ikke herske nogen misforståelser omkring.
Jeg vil gentage, at vi generelt er positivt stillede over for regeringens politik. Når blot det kan lade sig gøre at kontrollere, at den måde, hvorpå man gør det, ikke skaber nogen problemer. Men det vil jeg ikke udtale mig om lige nu. Det vil jeg først gøre, når jeg har fået en fuld orientering om den pågældende ordning.

García Arias
I de kommende dage inden årets udgang, vil Kongressen i Spanien stemme om et ændringsforslag til forslaget om ledsagelov til budgettet, der vil gøre det muligt for elektricitetsselskaberne straks at få ca. ESP 1 billion fra finansmarkedet, som bankerne får igen via en ekstra afgift på forbrugernes tariffer i de kommende år. Disse penge, som elektricitetsselskaberne tjener, kan bruges mod konkurrenterne, ikke kun inden for elektricitetssektoren, men f.eks. i telekommunikationssektoren, hvor disse elektricitetsmonopoler allerede findes.
Mit spørgsmål er følgende: Mener De ikke, at det er påkrævet før denne afstemning - fra Fællesskabets lovmyndigheds side, som De repræsenterer - at gøre de spanske lovgivere opmærksomme på, at denne store hjælp eller støtte forudgående skal godkendes af Europa-Kommissionen, og at afstemningen derfor må udsættes?

Van Miert
Selvfølgelig, hr. formand. Jeg kan fortælle Dem, at vi har meddelt regeringen, at denne operation foregik på de pågældende selskabers egen risiko. For De har ret, Kommissionen skal kunne kontrollere, om den støtte, der er modtaget fra myndighederne til at kompensere for de »glemte« omkostninger, er korrekt, og følgelig foreligger der, så længe Kommissionen ikke har kunnet udføre dette arbejde, ikke nogen tilladelse, og hvis man derfor går videre, er det på de berørte myndigheders og selskabers egen risiko. Det må være klart.
Jeg skjuler således ikke for Dem, at jeg har plæderet over for regeringen for, at denne operation bliver fremskyndet. Det er, hvor vi står nu.
Hvad salget m.v. angår, må der ikke foreligge nogen misforståelse. Det er den samlede ordning, der vil blive undersøgt. Hvad salget angår - De har i øvrigt nævnt beløbet - foregår det ikke blot på selskabernes egen risiko, men man vil desuden være velunderrettet om ikke at gå videre, før Kommissionen har kunnet tilendebringe sit arbejde.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær. Med det kendskab jeg har til Deres generøsitet, beder jeg om, at De på de to minutter, som vi har tilbage, besvarer et sidste spørgsmål.

Formanden
Spørgsmål nr. 61 af Jyrki Otila (H-1101/98):
Om: Sabenas flyvninger til Strasbourg under Europa-Parlamentets mødeperioder
Det belgiske luftfartsselskab Sabena diskriminerer rejsende på økonomiklasse på ruten mellem Bruxelles og Strasbourg under Europa-Parlamentets mødeperioder. Til visse afgange nægter selskabet at sælge andet end business class-billetter, hvilket volder andre rejsende problemer med at få tidsplaner til at passe sammen og med begrænsning af rejsemuligheder.
Mener Kommissionen, at Sabena gennem denne praksis misbruger sin stilling på ruten Bruxelles-Strasbourg? Hvilke foranstaltninger vil Kommissionen træffe for at få Sabena til at ophøre med forskelsbehandlingen af økonomiklasserejsende på denne rute? Hr. Van Miert, jeg beder Dem besvare dette sidste spørgsmål på de to minutter, der er tilbage.

Van Miert
Jeg vil gerne anmode det medlem af Parlamentet, der med rette har stillet dette spørgsmål, om at fremkomme med flere oplysninger, for det er mig stadigvæk ikke helt klart, om det drejede sig om et tilfælde, hvor alle pladserne på økonomiklasse var udsolgt, og at det blev meddelt, at der kun var en plads på businessclass tilbage. Det kunne være tilfældet. Det forekommer. Eller om der faktisk var pladser på økonomiklasse, men at de pågældende rejsende blev tvunget til at betale businessclasspris. Det er også sket for mig, ikke på denne rute, men på ruten Bruxelles-Milano. Jeg må erkende, at der åbenbart her og der er nogle problemer, og det er baggrunden for mit svar lige før til fru McIntosh, der giver os tilstrækkelig anledning til at undersøge sagen i et bredere perspektiv, ikke kun på én bestemt rute. Jeg har på fornemmelsen, at der her og der foregår ting, der ikke er, som de burde være. Men i dette tilfælde vil jeg foreløbigt ikke udtale mig, fordi vi naturligvis har anmodet om supplerende oplysninger fra Sabena, men hvis det ærede medlem vil være så venlig at give os mere præcise oplysninger, vil det sandsynligvis også være en god hjælp.

Otila
Hr. formand, tak til kommissæren for svaret. Det forholder sig faktisk således, at Sabena udelukkende tilbyder businessclassbilletter på denne rute. Men da tiden løber ud, vil jeg ikke forhale dette møde. Jeg kommer tilbage til denne sag på et senere tidspunkt.

Formanden
Mange tak, hr. Otila.
Da den tid, der var afsat til spørgetid til Kommissionen, er udløbet, vil spørgsmål nr. 62-113 blive besvaret skriftligt.
Hermed er spørgetiden til Kommissionen afsluttet.
(Mødet udsat kl. 19.00 og genoptaget kl. 21.00)

Informationsstrategi for euroen
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0485/98) af Arroni for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om meddelelse fra Kommissionen om informationsstrategi for euroen (KOM(98)0039 - C4-0125/98).
Jeg giver ordet til hr. Arroni.

Arroni
Hr. formand, hr. kommissær, ærede kolleger, valutaen er til stede ved mange handlinger i dagligdagen. Den er ikke blot en vigtig del af de økonomiske mekanismer, den er også et symbol på værdier og idealer, og hvis det er euroen, vi taler om, får disse betragtninger en endnu større og mere udtalt betydning. Det er derfor væsentligt, at vi forstår at informere om euroen, og at vi formidler betydningen af dette valg til de europæiske borgere.
Der står meget på spil. Vi har nu besluttet at indføre euroen, og den skal være en succes. Men dens succes afhænger i stor udstrækning af, om den bliver accepteret af alle de europæiske borgere. Denne accept vil igen afhænge af vores evne til at informere og give besked om euroen. Euroen skal således have alle europæeres accept, og det er det første aspekt, som jeg vil komme ind på.
Hvis man kaster et kort blik på budgettet for Prince-programmet, fremgår det straks tydeligt, at de planlagte investeringer er stigende lige indtil højdepunktet den 1. januar 1999, hvorefter de på uforklarlig vis falder. Hvad betyder dette? Betyder det måske, at når først vi har imødekommet kravet om at informere den del af befolkningen, der får mulighed for og interesse i at benytte sig af det privilegium, som den virtuelle euro er fra 1999, så har vi udført vores opgave? Hvad har vi i sinde at gøre for den anden del af befolkningen, nemlig de svageste grupper og de almindelige borgere, der først kommer i kontakt med euroen, når de står med den i hånden i år 2002?
Vi skal huske, at for mange europæiske borgere kommer euroen ikke i 1999, men i 2002. Det har været meget fornuftigt af os, at vi hidtil har rettet vores indsats mod dem, der kommer til at anvende euroen allerede fra den 1. januar 1999, men vi må ikke begå den fejl at tro, at det er tilstrækkeligt. Hvis vi begår denne fejl, risikerer vi, at euroen i endnu højere grad bliver opfattet som en valuta for de rige eller blot for nogle af borgerne, og det ville ikke bare være en social uretfærdighed, men også i høj grad risikere at gå ud over foretagendets succes, som vi jo alle håber på. Det er derfor, at De i et af punkterne i min betænkning finder forslaget om at bevare den budgetære indsats - det vil sige ECU 38 millioner - også i årene efter 1999.
Lad os nu gå over til et andet spørgsmål. Når vi ændrer målgruppe, kan vi så beholde den samme slags information? Jeg har i Økonomiudvalget foreslået, at vi efter 1999 iværksætter en mere følelsesmæssig og mindre teknisk information. Det skal være en mere følelsesmæssig information; en information, der er i stand til at røre ved folks følelser. Økonomiudvalget mente ikke, at det var en hensigtsmæssig løsning, og jeg respekterer deres holdning. Jeg vil dog gerne sige, at det ikke kun drejer sig om en anden slags information, men også om et andet slags sprog og om at tage nogle andre midler i brug.
Den information, vi har forsøgt at give hidtil, har været baseret på de mere tekniske aspekter og på betragtninger af økonomisk og finansiel karakter, hvor der blev lagt vægt på de økonomiske og finansielle muligheder, som den nye fælles valuta giver. Det var uden tvivl en korrekt indfaldsvinkel, eftersom den var rettet mod en del af det europæiske samfund, der var i stand til at forstå den og drage fordel heraf. Men som jeg sagde før, er euroens succes afhængig af den accept, vi forstår at skabe hos gennemsnitsborgeren. Det er derfor nødvendigt at benytte en anden slags sprog; at finde ud af, hvordan vi kan tale til den almindelige borger i hans eget sprog, og at forstå, hvilken slags information han har brug for.
Med hensyn til midlerne skal vi huske på, at 25 % af den europæiske befolkning - og jeg gentager 25 % - udgør en målgruppe, der ikke kan nås ved hjælp af de systemer, man har anvendt hidtil. Det fremgår af en rapport fra OECD, at mellem 30 % og 45 % af de europæiske borgere ikke har nogen boglig uddannelse eller har glemt det lærte. Det betyder ikke, at de er analfabeter, men det er personer, der - selvom de godt kan læse og skrive - har vanskeligt ved at forstå betydningen af en skreven tekst. Så kan vi godt sende tonsvis af informationshæfter ud eller skabe de mest sofistikerede websteder på Internettet - det vil være helt virkningsløst. Det drejer sig ikke om at fornægte det, vi på så glimrende vis har gjort indtil nu, og som har været yderst formålstjenligt, men derimod om samtidig at anvende nogle andre og mere egnede midler. Netop med hensyn til de svageste grupper er et af de midler, der utvivlsomt vil være effektivt, brugen af de såkaldte »tillidspersoner«, det vil sige personer, som i kraft af deres sociale funktion er i tæt kontakt med disse svage grupper, f.eks. familielægen, apotekerne, postbudene og socialarbejderne.
Jeg vil gerne slutte af med at give udtryk for mine forhåbninger til de unge, der i sagens natur vil være gode til at videreformidle de budskaber, vi giver dem, på en positiv måde.

Tillich
Hr. formand, hr. kommissær, vi har allerede diskuteret temaet euro og Europa-Parlamentets informationskampagne, Prince, flere gange. De tilstedeværende kolleger, som næsten alle er eksperter på området, ved, at Prince-programmet er et initiativ fra Europa-Parlamentet og at vi netop i dette år, 1998, har haft en heftig strid med Kommissionen om gennemførelsen af Kommissionens informationsvirksomhed. Derfor havde vi i Budgetudvalget i vores udtalelse til den betænkning, der er blevet fremlagt i dag, og som stammer så langt tilbage som fra den 15. juni i år, først sat os for at kræve en selvstændig Prince-kampagne for også fremover at sikre os indflydelse på Princeprogrammet - formanden antog jo i sin tid ikke ændringsforslagene eller Pex-betænkningen.
På den anden side blev Prince-initiativet jo naturligvis ikke skabt bare for at lave en eurokampagne, men for at dække to andre aktionsområder også. Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik ønsker nu ikke længere at gøre dette i samme omfang, men jeg er på den anden side glad for, at ordføreren har overtaget de vigtige punkter 7-12 fra min udtalelse, for der er tale om centrale punkter, som den ansvarlige arbejdsgruppe, den fælles arbejdsgruppe mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen, er blevet enige om.
Jeg vil gerne bede Kommissionen og den ansvarlige kommissær, hr. de Silguy, om også at lade sin kompetence indgå, når det drejer sig om budgetrammen. De kender problemet. I denne forbindelse har vi konstant problemer mellem Parlamentet og Kommissionen, hvor Parlamentet tidligere har støttet Kommissionen meget stærkt i at stille de nødvendige midler til rådighed. Så sent som i går stillede vi igen i tillægsbudgettet ekstra midler til rådighed for eurokampagnen, så gennemførelsen af eurokampagnen er sikret. Jeg håber, at det fremover fra starten vil blive foreslået af Kommissionen på en sådan måde, at vi som europæisk parlament ikke behøver udbedre det.

Randzio-Plath
Hr. formand, ordføreren understreger i sin betænkning med rette betydningen af informations- og kommunikationsarbejdet i forbindelse med indførelsen af euroen. Det var Europa-Parlamentet, som i meget god tid gjorde opmærksom på den manglende information om euroen og heldigvis fandt en partner i Europa-Kommissionen, med henblik på at organisere samarbejdet mellem Europa-Kommissionen, Europa-Parlamentet og medlemsstaterne i Unionen. Jeg beklager nu som før, at informationsarbejdet i medlemsstaterne og også på regionalt og kommunalt niveau ikke er så udpræget, som det burde være.
Vi må konstatere, at mange mennesker i Den Europæiske Union ikke »er kommet med på vognen«. De føler sig for dårligt informeret, de føler sig ikke grundigt nok informeret. De føler ikke, at de er tilstrækkeligt informeret om valutaunionens muligheder og risici. Der er trods alt kun 17 dage, til valutaunionen træder i kraft. Derfor må vi i Europa-Parlamentet sørge for - og det har ordføreren med rette gjort klart - at dette informationsarbejde fortsætter. Det skal især fortsætte næste år, når menneskene lever i Den Monetære Union, men det kun er betalingsoverførsler, der afvikles i euro. Er De klar over, at mange mennesker tror, at de fra den 4. januar kan få euromønter og eurosedler? Er De klar over, hvilken frustration det vil være? Er De klar over, hvor vanskeligt det er at indstille sig på en anden møntfod? Alle disse spørgsmål vedkommer os især som medlemmer i dette Europæiske Parlament. Derfor må vi fortsat insistere på rundbordsdiskussioner om euroen, diskussionsrunder og håndfaste informationsbrochurer. Men vi må også sørge for, at vi inddrager ngo'erne, forbruger-, ungdoms- og kvindeorganisationerne for at overbevise på disse områder. Jeg tror, at der ved hjælp af sådanne initiativer ud over betænkningen kan gøres en hel del mere, og at de virkelig positive initiativer inden for informations- og kommunikationsarbejdet om euroen må og skal udvides.
Det er sandt, at vi også må tænke på problemgrupperne i vores samfund, på de dårligst stillede i videnssamfundet, og derfor ville det være godt, hvis Kommissionen i dag kunne sige til Parlamentet, at vi ønsker, at 10 % af midlerne øremærkes til disse dårligt stillede grupper, og vi har foruden de første projekter en ny strategi til, hvordan vi virkelig kan nå ud til alle. Vi har jo også vist, at vi ikke kun tænker på handicappede, men netop også på mennesker, som lever i fjerntliggende regioner, som ikke har så store chancer for at rejse, og at det også drejer sig om f.eks. analfabeter. Derfor har vi brug for et større bidrag og et større engagement fra medlemsstaternes side. Jeg appellerer derfor til finansministrene, men især også til undervisningsministrene i Den Europæiske Union om at gøre euroen til undervisningsstof i skolerne og inden for voksenundervisningen og at stille midler til rådighed herfor. Vi skal nå unge som gamle mennesker, så de ved, at Den Monetære Union er i deres interesse. Vi kan ikke overlade hele ansvaret for information om euroen til den private sektor. Den offentlige sektor må nu langt om længe påtage sig den spydspidsfunktion, som kræves af os, også i regionerne, også i medlemsstaterne!

Peijs
Hr. formand, informationen om euroen giver resultat. Støtten til euroen er i de 15 medlemsstater steget til 60 %. I Nederlandene endog til 75 %, men det er usikkert, om støtten vil fortsætte med at stige.
Det går f.eks. i mit land skidt med samarbejdet mellem de tjenester, der organiserer myndighedernes kampagne, og de private parter, der har sæde i det nationale forum for introduktionen af euroen. Bankerne har allerede i flere år vidst, at de skal klargøre deres politik over for kunderne. Inden sommerferien forsøgte jeg i aviserne at presse på for dette. I mange år har bankerne holdt udgifterne for kunderne skjult gennem en uigennemskuelig vekselskursmargen. Nu, fire uger før starten af euroen, overfalder de deres kunder med nye takster, selvom kunderne nu troede, at de i fremtiden ingen udgifter ville få. Nederlænderne reagerer med rette meget irriteret. Efter forbrugernes mening er den foreslåede takst også for høj og ofte uigennemskuelig. Der kan også stilles spørgsmålstegn ved de takster, som bankerne beregner hinanden indbyrdes. Her ser det ikke mere ud til, at der er tale om nogen form for konkurrence.
Der truer også en anden fare ved indførelsen af euroen. Den nederlandske detailhandel ønsker således et legal big bang . Det er også tilfældet i andre lande. Altså gylden til 1. januar 2002, derefter euro. Eventuelt omveksling af gylden i en periode på seks måneder herefter. Detailhandlen har anført en række gode argumenter og givet regeringen en hjælpende hånd med praktiske forslag. Fra regeringen er der ikke kommet et eneste holdbart argument, kun vag snak om sikkerhed og om, at militærets hjælp skal indkaldes. Det er sikkert ikke noget problem, for militæret i Europa er et positivt samfundselement og vil gerne medvirke.
Jeg har følgende spørgsmål til kommissæren: Kan kommissæren angive om konkurrencen mellem bankerne efter hans mening er sikret på grundlag af de takster, som bankerne beregner indbyrdes? Er det legal big bang efter hans mening muligt, og er den såkaldte frontloading , som er nødvendig til det formål, lovlig? Er rygtet om, at der forberedes en lov, der gør frontloading umuligt, sandt?

Boogerd-Quaak
Hr. formand, kære kolleger, betænkningen af hr. Arroni har gjort det helt klart, at information om euroen er meget vigtig. Alligevel vil jeg gøre opmærksom på et aspekt vedrørende målgruppepolitikken. Medlemsstaterne skal for en stor del indrette deres information efter den måde, som euroen i praksis vil blive indført på mellem 1. januar og 1. juli 2002. Valget af en overgangsperiode på nogle få uger og en stor omvekslingsdag er efter min mening afgørende for den måde, hvorpå informationen om euroen skal gives til borgerne. Informationen skal således fokusere på perioden for den faktiske fysiske omveksling. Problemet er imidlertid, at de fleste lande endnu ikke har truffet beslutning herom. Hvis en medlemsstat beslutter at indføre euroen via et big bang , som hr. Peijs lige har været inde på, skal informationen særlig rettes mod de ældre for at anspore dem til forinden at hente euro hjem. Ved en big bang -løsning er frontloading nemlig nødvendigt. Allerede flere dage inden 1. januar 2002 skal euroene være distribueret. Det skal undgås, at de ældre bliver overrasket ved omveksling på én dag. Det fremgår af undersøgelser, at de ældre i mindre grad lader sig påvirke til i god tid at gå over til euro. Ved en længere overgangsperiode er det muligt, at nogle mennesker betaler både med den gamle mønt og med euro. Ved denne metode bliver det detailhandlen, der kommer til at stå for det meste af den praktiske omveksling. Informationen skal ved den lange overgangsperiode især fokusere på at fremme forbrugernes betalinger med giro, pinkode, chips- og kontokort. På den måde aflastes detailhandlen i det mindste så meget som muligt.

Gallagher
Hr. formand, denne betænkning af Arroni er udarbejdet på et afgørende historisk tidspunkt nu, hvor indførelsen af euroen nærmer sig. Den fælles valutas komme kræver, at man, ikke blot i EU-institutioner, men også blandt EUborgerne, griber tingene an på en helt ny måde. Vores vaner og traditioner skal ændres.
For at være en succes skal denne ændring ledsages af en reel og effektiv informationspolitik. Overgangen til euroen vil ændre et helt sæt af værdier. De valutasymboler, som vi er vokset op med, vil forsvinde. Jeg er sikker på, at vi med en velorganiseret informationskampagne hurtigt vil vænne os til det nye eurosymbol.
Hele Europa vil bevæge sig fremad med euroen. Nu er det for sent at vende om. Det kan godt berettiges at bruge halvdelen af informationsbudgettet til en kampagne, der skal øge befolkningens forståelse for euroen, så overgangen bliver så glidende som muligt. Overgangen til euroen er ikke kun et spørgsmål om økonomi for bankfolk og finansielle institutioner. Den offentlige mening tæller også. Uden nogen form for tøven og om nødvendigt gennem storstilede prøvekørsler skal vi sikre, at de dårligt stillede, de blinde, de handicappede og dem, der lever isoleret, bliver målet for en storstilet praktisk informationskampagne.
Regeringer og lokale myndigheder spiller, eftersom de er tættere på befolkningen, en stor rolle i denne informationskampagne. Vi skal koncentrere os om skoler, universiteter, små butikker og medierne. Fra 2001 skal der indledes en større oplysningskampagne i hele Unionen for at fremme euroen. Denne kampagne skal tage højde for de spørgsmål, der opstår i perioden frem til da. Min gruppe støtter fuldt ud en større bevilling til Prince-programet.

Ribeiro
Hr. formand, hr. kommissær, jeg benytter den begrænsede taletid til at pege på, at det er Kommissionen, der selv indrømmer, at SMV'erne ikke er så lige så godt informerede om konsekvenserne af euroen, som de store virksomheder er. Det er jo indlysende ud fra euroens oprindelse og de interesser, som den i særlig grad er skabt for at tjene! Jeg vil også pege på, at det også er Kommissionen, der siger, at forberedelserne blandt lokale og regionale myndigheder og valgte repræsentanter ikke altid er særligt fremskredne. Det er jo indlysende! Og det er velgørende med det udglattende udtryk »ikke altid«, som er føjet ind. Jeg vil også pege på, at det er de små og mellemstore virksomheder, de små og mellemstore valgte repræsentanter, de små og mellemstore forbrugere, de små og mellemstore personer, der mangler informationer om euroen. Det er jo indlysende, fordi euroen ikke er blevet til for de små og mellemstore, selvom de kommer til at bruge den i deres små og mellemstore dagligdage! Jeg vil ydermere også pege på den passus i Arroni-betænkningen, der omtaler de psykologiske, sociale, politiske og ideologiske dimensioner, og som netop bemærker, at valutaen ikke kun udgør et teknisk instrument til at lette transaktioner. Hvortil jeg for euroens vedkommende tilføjer: »mellem de store internationale grupper på det økonomiske og finansielle område«. Jeg fremhæver også den passus, der måske overdriver ved at sige, at » overgangen til euroen vil ændre alle eksisterende kriterier for materiel værdimåling og alle i borgernes bevidsthed forankrede priser og prisvaner«. Alt dette vil jeg gerne pege på, og jeg kunne pege på mere, idet jeg erindrer om, at der stadig er nogen i Frankrig, der regner i gamle franc, og i Portugal i mil-reis eller tostões . I alle lande vil der givetvis være eksempler på, at nogen alvorligt risikerer at blive endnu mere diskrimineret eller ligefrem udstødt. For vores vedkommende er det dem, som vi nu, hvor euroen kommer anstigende, koncentrerer vores opmærksomhed om, og som vores information om euroen vil rette sig imod.

Lulling
Hr. formand, om kun 17 dage er det D-dag for indførelsen af euroen. Det kan derfor umiddelbart forekomme besynderligt og post festum, når Europa-Parlamentet i dag har sat informationsstrategien for indførelsen af euroen på dagsordenen.
Det er imidlertid værd at erindre om, at der siden 1996 er gjort en omfattende og kostbar indsats for at oplyse borgerne om indførelsen af den fælles europæiske valuta. Den fælles valuta vil i højere grad end måske noget andet fællesskabsinitiativ få direkte betydning for den enkelte borger. Det er derfor afgørende, at det står klart for borgerne - det være sig lønmodtagere, selvstændige eller forbrugere - hvad der er formålet med indførelsen af euroen. Det er afgørende, at såvel den politiske som den økonomiske og sociale målsætning er kendt, ligesom borgerne må vide, hvordan euroen anvendes i praksis dels i overgangsperioden (1999-2001) dels efter 1. januar 2002.
Der er fra 1996 til i dag brugt omkring ECU 150 millioner på oplysningskampagner. Endnu 100 millioner er afsat til kampagner i perioden 1999 til 2001.
Ikke desto mindre har ordføreren måttet konstatere, at en stor del af Den Europæiske Unions befolkning giver udtryk for, at de føler sig dårligt orienteret om euroen - og jeg benytter i øvrigt lejligheden til at takke hr. Arroni for den foreliggende betænkning, herunder takke for, at den omfatter hovedparten af de ændringsforslag, jeg har stillet. Ordføreren konstaterer videre, at i henhold til OECD har 30-40 % af befolkningen vanskeligt ved at forstå den skriftlige information, der er udsendt. Det er trods alt forbløffende, ikke mindst når man må antage, at alle er interesserede i pengespørgsmål - det hvad enten man har mange penge eller ingen har, eller man måske ikke har nok heraf.
Ordføreren understreger, dels at oplysningskampagnen primært bør rettes mod den brede offentlighed, dels at der bør gøres en særlig indsats over for enkelte dele af samfundet, dels at nærmere specificerede samfundsgrupper bør inddrages i oplysningsarbejdet.
Forskellige samfundsgrupper, hvis indsats skønnes at ville have en multiplikatorvirkning, ønskes inddraget i oplysningsarbejdet for at sikre, at budskabet når ud og er målrettet. På min foranledning foreslås også kvindeorganisationerne inddraget. Alt for ofte oplever vi en uheldig tendens til at overse de store kvindeorganisationer, som har flere millioner medlemmer i de 15 EU-lande, og som er i stand til med konkrete og direkte midler at nå ud til medlemmerne og holde disse orienterede. Hvorfor opfordrer Kommissionen ikke disse organisationer til at deltage i oplysningskampagnerne? Hvorfor tilbyder man dem ikke en partnerskabsaftale? De penge vil være givet godt ud, bedre end dem, vi giver ud til brochurer trykt på glittet papir, som folk ikke læser eller ikke forstår.

Lukas
Hr. formand, den fysiske indførelse af euroen berører virkelig alle borgere i de lande, som deltager i Den Monetære Union. Udskiftningen af de vante mønter og sedler med noget helt nyt og andet vil være en vigtig begivenhed i menneskenes liv. Denne omstilling kræver nytænkning og en konstruktiv indstilling til denne begivenhed. Betænkningen af hr. Arroni, denne fortræffelige og også fagligt bemærkelsesværdige betænkning, er derfor et særdeles vigtigt dokument med henblik på nødvendigheden af effektiv information til de økonomiske aktører og borgerne. Der anvendes store beløb på denne informationskampagne, og det er derfor vigtigt, at dette parlament, Europa-Parlamentet, tydeligt giver udtryk for, hvordan de involverede agenturer skal anvende dem.
Da alle befolkningsgrupper, alle sociale lag, alle aldersgrupper, også synshandicappede og psykisk handicappede skal leve med og omgås pengene, kan informationen ikke begrænses til enkle, generelle udsagn. Det er tværtimod vigtigt at søge dialog med folk og at informere målgruppeorienteret. Man vil kunne spare sig en lang og kostbar tosporet fase i første halvdel af år 2002, hvis borgerne før dette tidspunkt har nået et højt og grundigt informationsniveau.
En nøgleposition i denne information må tilkomme de institutioner og firmaer, som er særligt velegnede som multiplikatorer. Her skal især nævnes skoler, myndigheder, banker eller f.eks. turistvirksomheder med internationalt gæstepublikum. Med henblik på accepten af den nye valuta er det meget vigtigt, at man i denne fase ikke giver det indtryk, at der reklameres for euroen, men at der informeres om den.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil indledningsvis gerne på Kommissionens vegne takke hr. Arroni for den foreliggende betænkning om informationsstrategien for euroen. Kommissionens og EuropaParlamentets synspunkter er sammenfaldende et langt stykke af vejen, og jeg er da også som Parlamentet optaget af den ængstelse, de forventninger og det håb, der i brede dele af befolkningen knytter sig til indførelsen af euroen.
Jeg tror, at den fælles indsats, vi har ydet siden 1996, og altså siden Det Europæiske Råds møde i Madrid ultimo 1995, i vidt omfang har opfyldt målsætningen om en mobilisering af borgerne.
Til hr. Tillich vil jeg blot sige, at samarbejdet mellem Kommissionen, Europa-Parlamentet og de enkelte medlemsstater er særdeles nyttigt. Det har efter min opfattelse stået sin prøve, og jeg føler mig overbevist om, at det også fremover vil spille en afgørende rolle og bidrage til en vellykket afvikling af overgangsperioden.
Efter at have hørt de foregående indlæg og have læst den fremlagte betænkning vil jeg gerne kort kommentere to forhold: oplysningskampagnens afvikling og de højest prioriterede målgrupper.
Hvad angår oplysningsaktiviteternes afvikling, må jeg minde om, at vores kampagner bygger på to grundlæggende principper: partnerskab og decentralisering. Partnerskabstanken er efter min opfattelse helt rigtig. Medlemsstaterne bør inddrages i videst muligt omfang, således at kampagnerne håndteres så tæt på borgerne som muligt. Derfor er der indgået partnerskabsaftaler. Og de fungerer godt. Der er indgået aftaler med de 11 eurolande. De vil blive videreført næste år. Og jeg vil gerne tilføje, at Kommissionen, som De finder det ønskeligt, hr. Arroni, ikke begrænser sine oplysningsinitiativer til eurozonen. Vi fører drøftelser med pre-in-landene med henblik på - såfremt landene måtte ønske det - at indgå aftaler om samfinansiering af informationskampagner om euroen. Sådanne aftaler vil kunne indgås allerede fra 1999.
Imidlertid foreslås det i betænkningen, at Fællesskabernes samfinansiering begrænses til 50 % af budgettet. Dette finder jeg noget ejendommeligt. Når det er besluttet at afsætte ca. to tredjedele af de årlige budgetbevillinger til de nævnte partnerskaber, sker det netop på baggrund af anbefalinger fremsat af den arbejdsgruppe, der er nedsat med medlemmer af Kommissionen og EuropaParlamentet. Forslaget forekommer endvidere ejendommeligt, eftersom alle undersøgelser viser, at partnerskabstanken er en succes. Initiativer inden for rammerne af partnerskabsaftalerne kan netop tjene som løftestang for medlemslandenes egen indsats, hvad enten denne gennemføres i det enkelte medlemsland på nationalt niveau eller på lokalt niveau. Og hvad enten indsatsen gennemføres af små og mellemstore virksomheder, af detailhandlen eller af de svageste befolkningsgrupper, som med rette har Deres særlige bevågenhed.
Partnerskabsmodellen er således det bedste middel til at sikre en informationsindsats, der håndteres så tæt på borgerne som muligt. Jeg vil endvidere fremhæve modellens konkrete udformning, nemlig en konstruktion med trepartsudvalg, hvor også Europa-Parlamentet er repræsenteret. Denne konstruktion gør det muligt, fru Randzio-Plath, at udstikke en kurs for disse partnerskaber, at udstikke en kurs for informationsindsatsen og derigennem sikre den fornødne kontrol og opfølgning.
Det andet grundlæggende princip for informationskampagnerne er decentralisering. Jeg vil i den forbindelse blot minde om, at Kommissionen har foreslået, at der oprettes lokale observationsorganer, som etablerer de fornødne strukturer i de enkelte medlemsstater. Observationsorganerne vil gøre det nemmere at vurdere virkningen af informationsinitiativerne og dermed nemmere at opfylde behovet for oplysning. Ligeledes vil de gøre det nemmere at opfylde det generelle behov for at skabe tillid til euroen i den brede offentlighed.
Der er afsat ECU 100 millioner på budgettet til oplysningsaktiviteter i overgangsperioden (budgetposten Prince), det vil sige ECU 38 millioner eller EUR 38 millioner for 1999, 32 for 2000 og 30 for 2001, hvilket vi forventer vil være tilstrækkeligt som supplement til medlemslandenes indsats. Jeg har noteret mig ordførerens ønske om at øge denne budgetpost. Det er imidlertid et spørgsmål, vi må overlade til budgetmyndigheden, som må træffe beslutning herom år for år i forbindelse med vedtagelsen af EU's budget.
Det andet forhold, jeg gerne vil kommentere, er målgrupperne. Hvilke målgrupper bør vi prioritere højest? Jeg mener, som også ordføreren og flere af Europa-Parlamentets medlemmer, at de primære målgrupper bør være små og mellemstore virksomheder, især inden for detailhandlen og inden for turistbranchen, men også, hr. Arroni, den brede offentlighed og i særdeleshed de svageste befolkningsgrupper.
Det glæder mig, at betænkningen understreger Kommissionens henstillinger vedrørende dobbeltmærkning, vedrørende bankgebyrer og vedrørende opfølgningsprocedurer i forbindelse med indførelsen af euroen. Disse henstillinger, der blev udarbejdet i foråret 1998, bygger på frivillige aftaler og har ført til, at der er udarbejdet adfærdskodekser, at der er indgået aftaler om god forretningspraksis mellem de berørte brancher. Som eksempel vil jeg nævne den aftale, som er indgået mellem detailhandlen og forbrugerne, og som især omhandler dobbeltmærkning. En sådan mærkning med det smilende eurologo vil De meget snart se flere steder i EU. Tilsyneladende bliver den godt modtaget i befolkningen. En adfærdskodeks, regler for god forretningspraksis, er også under udarbejdelse inden for banksektoren vedrørende vekselgebyrer.
Ud over de nævnte aftaler er der behov for en informationsstrategi rettet mod de svageste målgrupper. Kommissionen deler i denne henseende fuldt ud de synspunkter, ordføreren gav udtryk for. Til fru Peijs har jeg følgende bemærkning vedrørende big bang -modellen: Den model, der er på tegnebrættet i EU, indebærer en løsning, hvor de handlende fra 1. januar 2002 giver tilbage i euro. Med andre ord får de handlende umiddelbart før 1. januar 2002 stillet de fornødne euromønter og -sedler til rådighed, således at de fra 1. januar 2002 kan give tilbage i euro. Borgerne vil imidlertid fortsat i nogle uger kunne betale i den nationale valuta. Det er den model, der for øjeblikket er under overvejelse.
Hvad målgrupperne angår, herunder især initiativer rettet mod de svageste befolkningsgrupper, tror jeg, at vores informationsstrategi i løbet af de kommende måneder vil udmønte sig i en indsats, der prioriterer disse målgrupper højt. Der er tale om en indsats inden for rammerne af de før omtalte partnerskabsaftaler med medlemsstaterne. Vi har således planlagt initiativer rettet mod de unge og mod undervisningssektoren.
Fru Lulling, vi har også - på grundlag af igangværende undersøgelser - planer om en særlig indsats rettet mod kvinderne, især kvinder uden for arbejdsstyrken. Når det gælder befolkningsgrupper, der anses for særligt følsomme, er flere pilotprojekter i øjeblikket under forberedelse. Jeg mener imidlertid ikke, at det vil være hensigtsmæssigt på forhånd at fastlægge niveauet for denne indsats til 10 % af bevillingerne. Der vil være lande, hvor der er behov for at afsætte yderligere midler, og der er lande, hvor man allerede anvender flere midler til dette formål. Under alle omstændigheder mener jeg, at vi bør anlægge en fleksibel holdning og tilpasse indsatsen i takt med de behov, vi konstaterer nu og fremover, alt imens vi fastholder det politiske pres og således sikrer initiativer til fordel for de svageste. Det vil være Kommissionens målsætning.
Afslutningsvist vil jeg på vegne af Kommissionen gerne takke for et godt samarbejde med Europa-Parlamentet. Vi har i fællesskab udviklet en sammenhængende informationsstrategi for euroen siden 1996. Vi må fortsætte det gode samarbejde og undgå en situation som den, vi så i Frankrig i 1960'erne. Vi må fastholde, at det er vores målsætning at sikre, at den 1. januar 2002, hvor euromønter og -sedler sættes i omløb, af alle opleves som sidste, afsluttende fase i et forløb. En fase, alle føler sig velforberedte på, og et forløb alle har følt sig velinformerede om. Vi ønsker således at sikre, at overgangen til denne sidste fase forløber smertefrit.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Justeringsmekanismen ved asymmetriske chokpåvirkninger
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0422/98) af Metten for Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om justeringsmekanismen i tilfælde af asymmetriske chokpåvirkninger.
Jeg giver ordet til ordføreren, hr. Metten.

Metten
Hr. formand, hvordan løser et land en økonomisk krise efter indførelsen af euroen? Det er faktisk det, som min betænkning drejer sig om. Den 1. januar 1999 har 11 lande i Den Europæiske Union kun en fælles valuta. Samtidig vil der kun være en fælles monetær politik, og de indbyrdes vekselkurser ligger fast. Betydningen heraf er, at mens de vinder en fælles mønt, mister de muligheden for gennem en efter de nationale forhold afstemt monetær politk eller ved at tilpasse valutakursen for den nationale mønt at afbøde virkningerne af en økonomisk krise, der kun rammer dem selv og ikke andre lande i eurozonen.
Fra 1. januar afstemmes den monetære politik efter den gennemsnitlige situation i hele eurozonen, og euroen vil derefter kun svinge i værdi over for valutaer uden for zonen. Økonomisk set er medlemsstaterne i eurozonen derefter kun regioner i den store helhed. En krise, der rammer en region, kan ikke bekæmpes med national politik. Selvom euromedlemsstaterne mister to vigtige instrumenter til at bekæmpe regionale kriser med, beholder de det vigtigste instrument, nemlig deres budget. I tilfælde af en krise kan de anvende budgettet til at bekæmpe den.
Stabilitetspagten har imidlertid begrænset mulighederne for at anvende budgettet. Hvis underskuddet på budgettet er 3 %, er mulighederne udtømt. Andre muligheder for at bekæmpe landsspecifikke, regionale kriser og den deraf følgende arbejdsløshed kunne være arbejdsmobilitet og lønfleksibilitet.
Arbejdsmobiliteten vil i Europa med dets mange forskellige sprogområder altid være begrænset, mens der klart er grænser for, hvor stor den acceptable lønfleksibilitet i Europa er. Det betyder, at eurozonen er meget sårbar over for økonomiske kriser, der kun rammer et eller nogle få lande. I min betænkning foreslår jeg to løsninger.
For det første kan medlemsstaterne selv træffe deres forholdsregler, sådan som de sociale parter har gjort det i Finland. I Finland anvender de sociale parter pensionsfondene som støddæmper. I perioder med økonomisk vækst indbetaler de højere bidrag til pensionsfondene, mens de i krisetider indbetaler mindre.
Fordi nationale økonomiske kriser i den stærkt integrerede eurozone også kan smitte af på andre medlemsstater, hvis de ikke bekæmpes effektivt, foreslår jeg på EU-plan at indføre et stabiliseringsinstrument, der fyldes med lån fra kapitalmarkedet. En sådan mekanisme er der allerede taget højde for i traktatens artikel 103 A, stk. 2. Det er faktisk ikke andet end et forsikringsinstrument mod følgerne af alvorlige nationale kriser. Det vil ikke kunne løse krisen, men det kan give regeringerne det nødvendige pusterum, som de har brug for til at genoprette balancen gennem strukturelle foranstaltninger. Derved erstatter det reelt vekselkursinstrumentet, der inden indførelsen af euroen faktisk havde samme funktion. Da det drejer sig om midler, der stammer fra kapitalmarkedet, og som består af lån, der skal tilbagebetales, og ikke om overdragelse, forventer jeg, at medlemsstaterne kan godkende det.
Den frygt, der tidligere eksisterede for, at en sådan stabilitetsmekanisme kunne blive en konkurrent til stabilitetspagten, er allerede nu fjernet. De betingelser, der er knyttet til lånene, vil nemlig utvivlsomt være parallelle med kravene i stabilitetspagten. Fra Kommissionen hører jeg gerne, hvordan den har tænkt sig at opfylde sit løfte fra 8. april sidste år om endnu i år - jeg citerer - sammen med Rådet og Parlamentet at undersøge, hvordan bestemmelserne i artikel 103 A, stk. 2, skal gennemføres. Netop fordi denne artikel i traktaten omfatter en stabilitetsmekanisme, og at anvendelsen kræver enstemmighed i Rådet, mener Parlamentet, at det er vigtigt, at anvendelsesrammen allerede gøres klar. For hvis et land konfronteres med et chok, som det ikke kan bekæmpe med de eksisterende midler, er hurtig EU-bistand nødvendig, og man kan så ikke først forhandle et halvt år om, hvad der skal gøres. For at kunne reagere hurtigt ville det også være formålstjenligt at oprette et advarselssystem. Det henstiller vi også om til Kommissionen.
Hr. formand, landspecifikke chok i eurozonen er ikke noget, som politikerne for slet ikke at tale om den almindelige befolkning ligger vågen af. I betragtning af den brede støtte som min betænkning har fået, er Parlamentet imidlertid overbevist om, at det er forkert. Derfor er det nødvendigt, at Kommissionen og Rådet kommer i gang.

Torres Marques
Hr. formand, i Portugal er der folkelig talemåde, der siger, at når tyven har været der, kommer der lås på døren, hvad der jo betyder, at man først, når ulykken er sket, prøver at finde løsninger til at undgå den. Før uforudsigelige chokpåvirkninger rammer de nationale økonomier, må der skabes en eller flere mekanismer til at imødegå dem. Det bør ikke være efter, at en krise er brudt ud, at man skal til at finde løsninger på den. Netop dét er denne betænknings mål og fortjeneste, en betænkning, hvis tilblivelse skyldes vores kollega Alman Metten, som jeg lykønsker, og som med udgangspunkt i traktatens artikel 103 A, der fastsætter en stabiliseringsfond i tilfælde af chokpåvirkninger i en medlemsstat, foreslår os forskellige løsninger.
Det er for det første vigtigt at være opmærksom på, at denne hjælp kun kan ydes som følge af ekstraordinære omstændigheder, som landene ikke kan kontrollere, og efter enstemmig beslutning i Rådet. Det instrument, der nu foreslås skabt, vil være særlig nyttigt, hvis disse kriser rammer medlemsstater, der endnu ikke har fået deres budgetunderskud nedbragt tilstrækkeligt, og som derfor ikke råder over egne reserver til at imødegå sådanne situationer.
Vi synes således, at den foreslåede løsning, der består i, at Den Europæiske Union får et større budget, så der kan gribes effektivt ind over for konjunkturfald, er den rigtigste løsning. Den Europæiske Union må være i besiddelse af instrumenter, der kan forsvare de enkelte medlemsstaters økonomi.
Kommissionen bør derfor fremlægge direktivforslag, der omfatter diverse løsninger til at imødegå denne potentielle fare. Disse midler må under ingen omstændigheder tages fra strukturfondene, for disse har et andet formål og anvendes i regioner, der i dag er de mindst udviklede i Unionen.

Fourçans
Hr. formand, den europæiske fælles valuta er meget snart en realitet, og der kan være grund til at se nærmere på konsekvenserne heraf. Hvordan kommer Den Økonomiske og Monetære Union til at fungere? Hvilke problemer kan der opstå? Og hvordan løser vi disse problemer? Et centralt spørgsmål i den forbindelse er spørgsmålet om en justeringsmekanisme i tilfælde af asymmetriske chokpåvirkninger. Indførelsen af euroen begrænser som bekendt de enkelte medlemsstaters muligheder for at føre en selvstændig økonomisk politik, dels når det gælder valutapolitikken, dels når det gælder pengepolitikken. Vi må derfor spørge, om eurozonen i givet fald vil være i stand til at imødegå asymmetriske chokpåvirkninger. Er de fornødne instrumenter til rådighed?
Lad mig indledningsvist præcisere, at Den Økonomiske og Monetære Union i sig selv reducerer faren for asymmetriske chokpåvirkninger. Ordføreren var kort inde på dette forhold. Hvorfor? Fordi de enkelte medlemslande netop ikke længere vil kunne markere sig i forhold til de øvrige eurolande ved at føre en økonomisk politik, som går »imod strømmen«. Vi har set dette praktiseret af visse medlemslande, herunder nogle af vores nærmeste naboer.
Når dette er sagt, skal det imidlertid understreges, at vi ikke, fordi faren for asymmetriske chokpåvirkninger mindskes, må forledes til at tro, at den helt er drevet over. Hvilke forholdsregler må vi træffe? Hellere forebygge end helbrede, siger et kendt mundheld (ja, vi gør flittigt brug af de gamle mundheld i aften). At forebygge indebærer i denne sammenhæng, at vi for det første må styrke koordineringen af medlemslandenes økonomiske politik for om ikke at undgå så dog at mindske de omtalte asymmetriske chokpåvirkninger. For det andet må vi iværksætte strukturelle reformer i flere af medlemslandene, især arbejdsmarkedsreformer samt reformer af skattesystemer og bidrag til sociale ordninger. Skal vi også have mulighed for at helbrede, har vi imidlertid brug for passende instrumenter, først og fremmest i form af en effektiv finans- og skattepolitisk koordinering. Endvidere kunne man på sigt forestille sig, at en større del af medlemsstaternes budgetudgifter og -indtægter blev overført til EU's budget. Jeg siger udtrykkeligt »på sigt«. Jeg er udmærket klar over, at denne løsning, omend den ud fra en økonomisk synsvinkel ville være optimal, i dag næppe er optimal ud fra en politisk synsvinkel.
Ordføreren foreslår, at der oprettes en stabiliseringsfond, og han henholder sig i den forbindelse til traktatens artikel 103. Hr. Metten, jeg må imidlertid gøre opmærksom på, at den nævnte artikel ikke går så vidt, som her foreslået. Den åbner mulighed for, at EU kan yde finansiel støtte til den berørte medlemsstat. Det er baggrunden for, at vi i PPE-gruppen mener, at vi bør holde os til et garantiinstrument. Vi har fremsat ændringsforslag, som afspejler denne opfattelse.

Goedbloed
Hr. formand, Den Liberale Gruppe har med interesse læst hr. Mettens betænkning om asymmetriske chokpåvirkninger. Formålet er, som han netop angav i sin korte indledning, at skabe et alternativ for devalueringer og lokal monetær politik. Det har rejst det spørgsmål i Den Liberale Gruppe, hvor vidt der, når vi sammenligner den nye med den gamle situation, virkelig er forandret noget, og hvem der tidligere bar ansvaret og nu skal drage ansvaret. Den bagved liggende årsag til den slags chokpåvirkninger findes ofte i landets egen politik. Har man, og det har flere talere allerede påpeget, i tilstrækkelig grad gennem egen politik sørget for, at der skattemæssigt, budgetteknisk og med hensyn til statsgælden er en god balance? Endvidere har traktaten givet mulighed for i særlige situationer at træffe forholdsregler, det er endog tilladt med underskud, der overstiger 3 %, men kun under særlige forhold. Jeg mener, at set fra en liberal synsvinkel skal der være tale om ekstraordinære forhold, og så vil et sådant indgreb, måske af kort varighed, ved et sådant ekstra underskud på bugettet kunne tillades. Det er en helt ekstraordinær situation, og det kræver enstemmighed. Den anden side er, at ansvaret primært ligger i den politik, der føres af de nationale medlemsstater, og de nationale medlemsstater skal fortsat selv betale. Vi er derfor ikke enige i den tankegang, at dette primært skal foregå gennem en stabilitetsfond på EU-plan. På det punkt støtter vi ikke forslaget.

Svensson
Hr. formand, i denne betænkning påstår man jo, at asymmetrien i Unionens økonomi vil blive mindre i forbindelse med euroens indførelse. Alle fakta taler imod dette. Det forholder sig rent faktisk sådan, at kløfterne mellem Unionens regioner bliver større, og det er en udvikling, der har været i gang længe. Der er tydelige tendenser til koncentration af virksomheder og aktiviteter. Der er stor forskel på landenes afhængighed af råstoffer udefra, og selve det indre marked skaber stigende ulighed. Hele tanken om et stort marked bygger netop på specialisering og koncentration, det vil sige større asymmetri. Betænkningen er efter min mening blot yderligere et eksempel på, hvor lidt man i grunden har analyseret forudsætningerne for dette eventyrlige valutaprojekt.

Berthu
Hr. formand, den forelagte betænkning af Metten viser, at eurozonen i virkeligheden meget vel kan vise sig at være særdeles ustabil på grund af asymmetriske chokpåvirkninger. Dels eventuelle udefrakommende chokpåvirkninger, dels - og ikke mindst - indefrakommende chokpåvirkninger. Lad os ikke glemme sidstnævnte, hr. Fourçans. Der vil forekomme chokpåvirkninger, der må tilskrives selve systemet, som pålægger landene en fælles politik, omend deres økonomiske forudsætninger langtfra er identiske.
Det vil i denne forbindelse være interessant for de økonomiske iagttagere at følge udviklingen i de kommende måneder og se, om den koordinerede justering af den korte rente, der blev gennemført den 3. december 1998 i eurolandene, ikke vil fremkalde den første af de omtalte chokpåvirkninger. Den forelagte betænkning af Metten rejser i øvrigt dette spørgsmål under begrundelser og nævner specielt situationen i Irland. Hvad vil der ske, såfremt den drastiske rentenedsættelse medfører en overophedning af økonomien? Ordføreren foreslår, at virkningerne af rentesænkningen modsvares af en skattestigning i Irland. Irlænderne vil næppe synes om den løsning, men vil føle sig ofret på den fælles mønts hellige alter.
Mere generelt foreslås det i betænkningen, at der med udgangspunkt i traktatens artikel 103 oprettes en stabiliseringsfond, som kan støtte medlemslande, som udsættes for asymmetriske chokpåvirkninger. Ordføreren forsikrer - som det forventes i forbindelse med denne type initiativer - at der vil være tale om en »let konstruktion«, som tilbyder garantier, men ikke indebærer nogen finansiel omfordeling landene imellem. Vi stiller os tvivlende til denne påstand. En konsekvens af indførelsen af den fælles mønt vil naturligt være, at der gradvist via EU's budget sker en omfordeling, som skal udligne den manglende interne stabilitet inden for eurozonen. De lande, som allerede på nuværende tidspunkt klager over, at deres bidrag til EU's budget er for stort, bør nok tage dette forhold med i overvejelserne.

Lukas
Hr. formand, spørgsmålet om, hvorvidt risikoen for asymmetriske chok vil stige eller falde med indførelsen af euroen, kan vel næppe besvares på nuværende tidspunkt. Det står dog fast, at denne mulighed foreligger. Det står imidlertid også fast, at devalueringsinstrumentet bortfalder. Hr. Mettens betænkning indeholder en række fornuftige anbefalinger, både til nationalstaterne og til fællesskabet. Imidlertid er koordineringen af den økonomiske politik nok det instrument, der er bedst egnet til at minimere risiciene. Henvisningen til artikel 103 A som forsikringsinstrument kan jeg følge. Tanken om i fremtiden at udstyre Unionen med et større budget for at kunne gribe effektivt ind mod sammenbrud i konjunkturerne, forekommer mig i det mindste for øjeblikket at være fuldkommen illusorisk. Det eneste effektive middel til at gribe effektivt ind vil fortsat være medlemsstaternes politiske vilje.

Berès
Hr. formand, den forelagte betænkning af Metten rejser et centralt spørgsmål, som alle økonomer da også har beskæftiget sig med i flere år. De må nu finde brugbare løsninger, eftersom den fælles pengepolitik afskærer medlemslandene fra at gribe til devalueringer. Det er baggrunden for spørgsmålet om en justeringsmekanisme i tilfælde af asymmetriske chokpåvirkninger.
Vi kan konstatere, at der, endnu mens landenes valutakurser ikke var indbyrdes fastlåste, kunne forekomme chokpåvirkninger i det enkelte medlemsland med konsekvenser for hele Den Europæiske Union. Man vil derfor forstå, hvor vigtigt det er at kunne imødegå sådanne asymmetriske chokpåvirkninger. Disse kan ramme et land eller, som vores kollega Metten meget rigtigt påpeger, ramme en region eller en branche.
Sådanne chokpåvirkninger forekommer rent faktisk i medlemsstaterne. Det forekommer også i dag, at en region befinder sig i en situation, som må betegnes som asymmetrisk i forhold til helheden. Hvordan løser vi i dag en sådan situation? Vi anvender en løsningsmodel, som bygger på sammenhæng og solidaritet. Samme fundament bør vi, mutatis mutandis , bygge vores europæiske løsning på. En betydelig indsats forestår for at skabe dette fundament. For det første må vi arbejde på at opnå en bedre koordinering af den økonomiske politik. Hvis vi fører en koordineret ekspansiv politik, en vækstorienteret politik, en solidaritetsorienteret politik, medvirker vi til at mindske faren for asymmetriske chokpåvirkninger.
For det andet må vi give Kommissionen bedre redskaber. Skal Kommissionen have mulighed for at afværge asymmetriske chokpåvirkninger, må Kommissionens indsats harmoniseres, når det gælder evalueringskriterier og opstilling af scenarier, således at Kommissionen ikke udelukkende er henvist til at støtte sig til de enkelte landes indsats. Kommissionen må have mulighed for selv at få foretaget en sagkyndig bedømmelse af situationen. Vi kan anlægge en endnu bredere synsvinkel. Ordføreren rejser således spørgsmålet om den frie bevægelighed. Efter min opfattelse er det ikke tilstrækkeligt at tale om arbejdskraftens frie bevægelighed, vi må tale om borgernes frie bevægelighed, hvilket vil bidrage til at give vores økonomier øget bevægelighed. Jeg vil gå skridtet videre og sige, at vi, når det gælder universiteterne, bør indføre fælleseuropæiske undervisningsmoduler som en obligatorisk del af ethvert universitetsstudium.
Endelig skal det understreges, at de løsningsmodeller, der foreslås i den foreliggende betænkning, primært fokuserer på budgetspørgsmålet. Betænkningen rejser med rette spørgsmålet om det eksisterende udgiftsloft. Tager vi ikke spørgsmålet op på nuværende tidspunkt, melder det sig på længere sigt. Skal vi være i stand til effektivt at imødegå asymmetriske chokpåvirkninger, må vi kunne iværksætte foranstaltninger, som ligger ud over den foreslåede stabiliseringsfond. Ordførerens forslag om at søge løsningsmodeller med udgangspunkt i traktatens artikel 103 A bør efter min opfattelse undersøges nøjere, således at vi finder brugbare metoder til at imødegå asymmetriske chokpåvirkninger.

García-Margallo y Marfil
Hr. formand, den betænkning, som hr. Metten har udarbejdet, er helt sikkert ikke den betænkning, som jeg kunne ønske mig. Den er ikke dristig nok, men det er den eneste mulige i øjeblikket. Jeg takker hr. Metten for den indsats, som han har gjort, og for at have accepteret en stor del af de ændringsforslag, som jeg har fremsat.
Jeg gør opmærksom på, at jeg i dette indlæg ikke forsvarer de nationale spanske interesser. Jeg kommer ikke engang ind på den diskussion af modsætningen mellem rige og fattige lande, der var så populær i Wien. Jeg forsvarer udelukkende europæiske interesser.
Hvorfor siger jeg, at jeg ikke forsvarer spanske interesser? Fordi de tidligere asymmetriske kriser, som det fremgår af Mettenbetænkningen, især påvirkede Det Forenede Kongerige i 1980, Tyskland efter genforeningen og Nederlandene, og selvom det ikke nævnes i betænkningen, siger eksperterne, at de lande, der i fremtiden kommer til at lide under de asymmetriske kriser, er Protugal i tilfælde af en krise i tekstilsektoren eller Irland i tilfælde af en recession i Det Forenede Kongerige, som ville stoppe køb i Irland og pengeforsendelser fra emigranterne.
Hvorfor siger jeg, at jeg forsvarer europæiske interesser? Fordi det her drejer sig om at imødegå en risiko, der kan ramme hvem som helst. Når de, der tror, at man kan skabe mere Europa med færre og færre penge, stilles over for problemet med den asymmetriske krise og skal besvare spørgsmålet: Hvad bør der gøres? - som Lenin sagde - siger de ganske enkelt ikke noget. Vi, der mener, at Europa hurtigere skal gøre fremskridt, understreger og bifalder ændringsforslagene, nogle forsigtigt antydet, andre kraftigt forsvaret og støttet i teksten.
Hr. Metten påpeger, at det er nødvendigt, at produktionsfaktorerne har en større mobilitet. Jeg understreger det, som fru Berès har sagt: Sprogkundskab og samordning af de videregående uddannelser vil betyde, at Europa bliver endnu mere frit at bevæge sig i.
Samhørigheden som princip er et af de grundlæggende elementer, ligeledes budgettet, alarmsystemet og sikkerhedsnettet, som hr. Metten har inddraget i betænkningen, hvilket jeg varmt lykønsker ham med.

Katiforis
Hr. formand, heldigvis er vi i aften blandt os selv, så vi kan tale mere frit. Ja, jeg hører sågar Lenins navn blive omtalt i denne agtværdige sal. Jeg vil gerne fortsætte dér, hvor hr. Fourçans sluttede. Han fortalte os meget rigtigt, at medlemsstaterne ikke længere har to af de tre redskaber til en økonomisk politik, som de tidligere havde, og de har sandelig ingen økonomi- eller valutapolitik. Man må tilføje, at også finanspolitikken, som er det tredje redskab, er overordentligt pantsat - om ikke udryddet - af den berygtede stabilitetsaftale, og jeg vil gerne sige, at man skal være yderst opmærksom på den analyse, som ordføreren har givet os om stabilitetspagten. Ifølge ordføreren er underskudsmargenerne på 3 %, som denne berygtede aftale tillader, tilstrækkelige til at dække, at de automatiske økonomistabilisatorer fungerer - under forudsætning, at vi starter med et underskud på nul. Som ordføreren meget rigtigt bemærker, er det usandsynligt, at vi kan opnå underskud på nul i de kommende få år. Af den grund kan den hjælp fra stabiliseringsfonden, som ordføreren foreslår, vise sig særlig nyttig i den første kritiske fase af euroens ikrafttræden.
Den fremherskende fortolkning af stabilitetsaftalen, hr. formand, som De sikkert ved, er, at de offentlige investeringer, eftersom de ikke bliver dækket af skatteindtægterne, er underlagt stabilitetsaftalens grænse på 3 %. De offentlige investeringer i Europa ligger i dag gennemsnitligt på 2 % af nationalindkomsten, et punkt, de er faldet til fra de 3 %, som de lå på i starten af dette årti. Hvis de offentlige investeringer er underkastet stabilitetsaftalen, er der enten ikke plads til, at de automatiske stabilisatorer kan fungere, eller der er ikke plads til offentlige investeringer, eller også skal de offentlige investeringer finansieres gennem skatteforhøjelser, noget, der vil være fuldstændig tosset - ligesom hele stabilitetsaftalen er fuldstændig tosset - i en tid, hvor den økonomiske aktivitet er faldende i Europa.
I hvert fald, hr. formand, hvis stabilitetsaftalen virkeligt iværksættes - hvad jeg tvivler på, for den forekommer mig uanvendelig - vil den udgøre kilden til ulykker for den europæiske økonomi. I den betydning kan foranstaltninger, sådan som vores kollega hr. Metten foreslår, mindske ondet, og vi bør støtte ham, om ikke andet så for hans forslags rent symbolske betydning, for stor praktisk værdi kan de ikke have, eftersom de er afhængige af enighed i Rådet. Man kunne sige, eftersom aftenen i aften er viet talemåder - sådan som også hr. Fourçans sagde - at for at vi kan trække Europa ud af dets nuværende fastlåste situation, er det nødvendigt med de l'audace, de l'audace et encore de l'audace , sådan som Deres kendte landsmand har sagt, hr. Fourçans. Men hvor findes der audace, når vi alle har underkuet vores tanker til denne sindssyge monetarisme, som fører os direkte mod afgrunden, hvis vi ikke reagerer? Lad os i det mindste give et signal om, at vi forkaster denne mentalitet.

Mendes Bota
Hr. formand, at tale om asymmetriske chokpåvirkninger er at tale om Unionens kommende udvidelse. Det bliver en planlagt, vedtaget og uomgængelig chokpåvirkning. Det er et eksempel på, hvordan et og samme forhold vil påvirke de 15 medlemsstaters økonomi forskelligt og få deres sårbarhed og uligheder på nationalt og regionalt plan til at træde tydeligt frem.
Det er slut med de glade valutadevalueringsdage eller dansen om forskellige diskontosatser som regeringernes pengepolitiske våben. Risikoen for asymmetriske chokpåvirkninger består, og de vil næppe altid give et forvarsel således som ved udvidelsen. De vil kunne dukke op ganske ubelejligt.
Derfor er den stabiliseringsfond, som nu er på tale, og som i øvrigt hviler på det analoge retsgrundlag, der hjemles af traktatens artikel 103 A, vigtig. Den kan antage form af lån, der optages på kapitalmarkedet mod solid sikkerhedsstillelse fra unionsmedlemsstaterne. En rentegodtgørelse over unionsbudgettet er en mulighed, der bør undersøges. Vi mener ikke, at denne stabiliseringsfond er uforenelig med stabilitetspagten. Vi ser det ligesom ordføreren snarere som et styrket sikkerhedsnet, hvis et eller flere lande kommer i makroøkonomiske vanskeligheder, uden at den overordnede målsætning om at give Unionen et sæt sunde offentlige finanser dermed bringes i fare.
Alle undersøgelser indtil dato viser, at Portugal er det land, der på én gang vil få de færreste fordele ved udvidelsen mod øst, og som mest direkte skades af dens virkninger. Fra den traditionelle industri til turismen og til beskæringer i strukturfondene vil opfyldelsen af Agenda 2000 i dens oprindelige skikkelse gøre Unionens næstmindst udviklede medlemsstat til det primære offer for denne forudsigelige asymmetriske chokpåvirkning. Det vil være en urimelighed, men skulle det ske, vil den justeringsmekanisme, som foreslås her i dag, kunne bidrage til at afhjælpe den.

Caudron
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den foreliggende betænkning vidner om, at såvel ordføreren, Alman Metten, som Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik har præsteret et omhyggeligt og grundigt arbejde. Hr. kommissær, endnu en gang har Europa-Parlamentet med dette initiativ bevist, at vi er opmærksomme på de centrale problemer, EU står over for eller fremover kan komme til at stå over for. Europa-Parlamentet sætter disse problemer på dagsordenen, og Europa-Parlamentet er i stand til at finde saglige og realistiske løsningsforslag.
Jeg støtter således den forelagte betænkning af Metten. Jeg mener som ordføreren, at vi må være klar til at imødegå de udfordringer, der tegner sig for tiden efter den 1. januar 1999, også selvom disse måtte være mindre vidtrækkende takket være euroens stabiliserende virkning. I denne forbindelse foreslås det i betænkningen, at der oprettes en EU-fond, at der etableres et garanti- og forsikringssystem, som tager sigte på at hjælpe de lande inden for eurozonen, som kommer i vanskeligheder. Disse forholdsregler vil styrke den fælles mønt og ikke mindst støtte de lande, der har besluttet at indføre denne. Jeg vil tilføje, at en sådan fond også vil have en stabiliserende virkning på euroen i forhold til andre store valutaer, hvad enten disse er stærke eller svage, førende eller under pres.
Vi kan på den ene side nok forvente, at eventuelle asymmetriske chokpåvirkninger vil være af mindre vidtrækkende karakter. Også eurolandenes stabile valutakurser tyder i den retning. På den anden side må vi erkende, at hverken lovgivning eller politikker er kendetegnet ved samme grad af homogenitet.
Jeg vil derfor afslutningsvist understrege, at jeg ubetinget hører til dem, der mener, at der bør ske en bedre koordinering af landenes økonomiske politik. Der bør ske en tilnærmelse på skatteområdet, og der bør, sidst men ikke mindst, ske en koordinering af vores bestræbelser for at bekæmpe arbejdsløsheden og fremme beskæftigelsen. Også i disse anliggender er der behov for en aktiv indsats fra Kommissionens side.
Alt i alt kan vi i disse anliggender konstatere - og det skal være min afsluttende bemærkning - at vi, såfremt vi skal maksimere vores stærke sider og minimere de omtalte risici, har brug for »mere Europa«.

Ilaskivi
Hr. formand, det er blåøjet at tro på, at alle europæiske lande undgår asymmetriske chokpåvirkninger. I EU-området skal vi i tide forberede os på at bekæmpe sådanne forstyrrelser. De kan mest klart ramme lande med ensartet produktionsstruktur. Når Metten peger på Finland som et eksempel på disse, pointerer jeg, at den stærkt voksede Nokia- og hightecheksport har alsidiggjort produktionsstrukturen og eksporten.
Jeg går ikke helt ind for den tanke, som Metten anbefaler, at krisebekæmpelsen skal foregå inden for EU's budgetrammer. Beslutningstagendet er for langsomt. Jeg mener heller ikke, at en harmoniseret monetær politik kan anvendes som virkemiddel. Derfor er en tilstrækkelig national frihed en nødvendighed. Metten henviser helt rigtigt til de finske pensionsordningers planer om at variere størrelsen af pensionspræmierne, således at de ved lavkonjuktur skal være lavere og ved højkonjunktur skal være højere end gennemsnittet. For mit eget vedkommende foretrækker jeg anvendelsen af Keynes' budgetpolitik som middel mod bekæmpelsen af en krise. De automatiske reaktioner, automatic stabilizers , skal udvikles.
Jeg minder om, at Parlamentet allerede for over et år siden godkendte idéen, som jeg havde foreslået i Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, hvorefter et underskud på under 3 % bør betragtes over en hel konjunkturcyklus, og ikke stund for stund. På den måde kan det pågældende land ved trussel om asymmetrisk chok og budgetunderskud genoplive situationen og ved hjælp af højkonjunkturens overskud tilbagebringe den i form af helhedsrammer på 3 %. Tiden er nu inde for Kommissionen og Rådet at overgå til en fælles linje for at ændre stabilitetspagten, så medlemsstaterne kan forberede sig på chokbekæmpelse ved hjælp af forud udfærdigede programmer.

Paasilinna
Hr. formand, tak til fru Metten for en god og professionel betænkning, som indeholder gode forslag. De største og mest virkningsfulde chok har nemlig været krige. Dem har vi heldigvis kunnet undgå her i Parlamentet. Økonomiske chok er alligevel alvorlige, og de rammer altid de mindstbemidlede mennesker hårdest.
Oliekriserne i 1973 og 1981 var eksplosioner, som spredte angst over hele verden. Også sænkning af dollarens værdi har været et chok, ikke kun for amerikanere, men også for os. Selvom disse chok ramte hele Europa, var virkningen i nogle stater større end i andre. Sådan skabes asymmetri, næsten som i blodcirkulationssystemet. Når et landebestemt chok rammer ét af medlemmerne i Den Økonomiske og Monetære Union, er det en alvorlig sag. Der er brug for hurtigvirkende medicin. I dette tilslutter jeg mig den forrige taler, men imidlertid har vi ingen devalueringsmedicin til rådighed.
Jeg havde den ære som repræsentant for min store gruppe at interviewe direktørkandidaterne til Den Europæiske Centralbank. Til min store forbavselse betragtede én af dem ikke asymmetriske chok som et betydningsfuldt anliggende. Hvis den slags fremmedgørelse fra virkeligheden spredes i ECB, medfører dens virke uden tvivl et chok her i Parlamentet. ECB's monetære politik er ikke neutral, så den skal føle sig ansvarlig både over for beskæftigelsen og asymmetriske chok.
Som eksempel på landebestemte chok fremlægger ordføreren virkningen fra Nordsøens olieproduktion på Storbritannien, Tysklands genforening, oversvømmelserne i Europa, kogalskabssygdommen og svinepestkrisen i Nederlandene. Hvad angår Finland, kan Ruslands krise sammenlignes med én af de ovennævnte. Situationen i Rusland kan når som helst bryde ud som et asymmetrisk chok. Derfor bør Unionens hjælp til Rusland rettes mod at mildne sociale eksplosioner, tiden er inde for dem nu, og ikke mod at støtte fåmandsvældet, hvis repræsentanter investerer deres midler i udlandet, altså vores midler. Et finsk chok kan skabes af uligheder i træforædlingsindustrien. Heldigvis er betydningen af træ for vores land reduceret kraftigt. Metal- og elektronikindustrien er blevet de største eksportsektorer. Desuagtet er situationen i træforædlingsindustrien vigtig, og da krisen i Rusland startede, havde den ikke indvirkning på Finland, hvilket er bevis for, at situationen er ændret.
Vi har brug for en stabiliseringsfond og sikkerhedsinstrumenter. Et alarmsystem for landebestemte chok er også nødvendigt.

Porto
Hr. formand, skabelsen af en justeringsmekanisme til brug i tilfælde af asymmetriske chokpåvirkninger - tiltalende ved første øjekast - giver alligevel anledning til forbehold og bekymringer, som vi skal være opmærksomme på, uden at der dermed skal sættes spørgsmålstegn ved det initiativ, der er taget af ordføreren, som jeg da også gerne vil lykønske. Ingen vil sætte spørgsmålstegn ved, at ondet skal angribes ved roden ved at fjerne eller i det mindste svække de omstændigheder, der kan afstedkomme sådanne chokpåvirkninger, dels gennem sektordiversificering, strukturel forbedring og smidiggørelse af økonomierne, især af faktormarkederne, dels gennem en stram budgetpolitik. Forhåbentlig kan det lade sig gøre med disse midler, for man kan nemlig frygte, at de asymmetriske chokpåvirkninger (eller symmetriske for den samlede økonomi) kunne antage et sådant omfang, at det langt ville overstige, hvad Unionens budget kunne bære, der jo ikke er på mere end 1, 2 % af det samlede BNI.
Da hr. Mettens håb om, at »EU i fremtiden bør have et større budget, end det har i øjeblikket«, desværre ikke er realistisk, vil kampen mod konjunkturfald ganske givet ende med at blive ført ved hjælp af ressourcer, der burde bruges til strukturelle løsninger. Det er en frygt, der ikke lader sig bortvejre af ordførerens forbehold, når han siger, at det ikke skal være en overførselsmekanisme, men kun en garanti for lån, som skal tilbagebetales med rente, og hvis konditionalitetsprincip er en politik, der bestræber sig på at nå frem til balance på statsregnskabet (selvom han alligevel i begrundelsen taler om rentegodtgørelser ...). Man må derfor spørge: Hvorfor er der behov for en fond, og hvorfor skal budgettet øges, hvis der ikke er brug for ressourcer?
Det kan ende med at blive den direkte vej til en aldeles urimelig ressourceoverførsel i større skala til rigere lande (det siges, at de mindre lande måske ikke har brug for denne mekanisme ...) eller en præmiering af lande, der fører en mindre rigtig politik, på bekostning af lande med behov for strukturstøtte, og som, fordi de har ført en rigtig politik, har undgået asymmetriske chokpåvirkninger.
Da det således drejer sig om prioritering, bør der ske prioritering af strukturpolitikken, der er indlysende rigtig, men som politikere med et snævert syn på det europæiske projekt uforståeligt nok sætter spørgsmålstegn ved. Med dette afgørende forbehold bør der arbejdes hen imod den fond, som hr. Mettens betænkning foreslår.

de Silguy
Hr. formand, mine damer og herrer, den foreliggende betænkning af Metten rejser et spørgsmål, som jævnlig omtales i forbindelse med Den Økonomiske og Monetære Union, nemlig spørgsmålet om asymmetriske chokpåvirkninger. Jeg vil indledningsvis lykønske hr. Metten og det involverede underudvalg med et godt arbejde, omend jeg ikke kan tilslutte mig alle de konklusioner, man i betænkningen når frem til.
Jeg havde forberedt et længere indlæg, men i betragtning af det fremskredne tidspunkt vil jeg forkorte mit indlæg mest muligt. Dem, der måtte være interesserede, kan jeg tilbyde en kopi af det fuldstændige manuskript, som mere detaljeret behandler emnet - asymmetriske chokpåvirkninger - og min holdning hertil. Jeg beklager, at jeg ikke har længere tid til rådighed. Jeg ville gerne have forsøgt at overbevise hr. Berthu. Dog er der måske i virkeligheden her i højere grad behov for en enetime om de grundlæggende økonomiske mekanismer. Jeg stiller mig om ønsket gerne til rådighed.
Taler vi om asymmetriske chokpåvirkninger, må vi først og fremmest vide, hvad vi taler om. Vi må altså definere begrebet. Vi må endvidere vide, hvor stor sandsynligheden er for, at der opstår sådanne chokpåvirkninger i EU. Endelig må vi vide, hvordan vi kan løse denne type problemer. Jeg vil kort omtale disse tre forhold.
Hvad forstår man for det første ved asymmetriske chokpåvirkninger? En teoretisk, enkel, men også forholdsvis upræcis definition lyder: Ved en asymmetrisk chokpåvirkning forstås chokpåvirkning af enten udbud eller efterspørgsel, som rammer forskellige dele af en økonomisk zone på forskellig vis, eller som kun rammer en bestemt sektor inden for denne zone. Vi har imidlertid arbejdet meget med dette spørgsmål i Kommissionen, og for at tydeliggøre denne definition har vi forsøgt at opstille en typologi. Vi skelner mellem fire forskellige typer af asymmetriske chokpåvirkninger.
For det første kan man tale om chokpåvirkninger, som kan tilskrives naturlige årsager, eksempelvis påvirkninger som følge af jordskælv eller epidemier. Disse chokpåvirkninger er af asymmetrisk karakter, eftersom de er fremkaldt af omstændigheder af meget lokalbestemt art, som kun påvirker et nærmere afgrænset område. For det andet kan man tale om chokpåvirkninger, der skyldes en særlig historisk udvikling, som man ikke kunne forudse. Jeg tænker eksempelvis på det genforenede Tyskland. For det tredje kan man tale om chokpåvirkninger, der skyldes et drastisk fald i efterspørgslen efter en bestemt vare eller tjenesteydelse, som et land har specialiseret sig i. Som eksempel kan nævnes træpriserne, som er faldet voldsomt og har trukket hele træbranchen med sig i faldet. For Finlands vedkommende tegner træbranchen sig for 15 % af landets BNP. Denne type chokpåvirkninger er selvsagt asymmetriske i det omfang, et land har specialiseret sig inden for en given branche. For det fjerde kan man tale om chokpåvirkninger, som fremkaldes af omstændigheder af symmetrisk karakter. Reaktionerne på disse omstændigheder i form af den økonomiske politik, der iværksættes, varierer fra land til land, hvilket medfører asymmetriske chokpåvirkninger. Tænker vi eksempelvis på den første oliekrise i 1973, kunne alle industrialiserede lande have reageret ens på denne påvirkning, der ramte dem alle på samme vis. Imidlertid gik det anderledes. Reaktionerne varierede meget fra land til land. Og chokpåvirkningen blev asymmetrisk. Nogle lande iværksatte en ekspansiv økonomisk politik, andre satsede på en stabiliseringsorienteret politik. Så meget om definitionen af begrebet asymmetrisk chokpåvirkning. Det er imidlertid ikke tilstrækkeligt at vide, hvad man forstår ved asymmetriske chokpåvirkninger. Vi må også prøve at vurdere, hvor sandsynligt det er, at sådanne påvirkninger opstår.
Først en bemærkning til fru Berès. Kommissionen er rent faktisk i færd med at skabe sine egne analyseværktøjer. Vi har netop i dag godkendt den nye organisationsplan for Generaldirektorat II. I denne forbindelse sker der en betydelig udvidelse af beføjelserne, når det gælder økonomiske analyser, og vi har etableret et system, som skal sikre, at vi »tænker i eurozonebaner«. Jeg nævner dette som en umiddelbar reaktion på Deres indlæg, men formoder i øvrigt, at vi får mulighed for at drøfte dette spørgsmål nærmere ved en senere lejlighed.
Når vi skal vurdere, hvor sandsynligt det er, at der opstår asymmetriske chokpåvirkninger, må vi se på to centrale faktorer: graden af integration af medlemslandenes økonomier og graden af koordinering af medlemslandenes økonomiske politik. Kombinationen af de to faktorer sikrer netop, at sandsynligheden for asymmetriske chokpåvirkninger inden for Den Økonomiske og Monetære Union er ringe.
Ser vi på den første faktor, det vil sige integration af medlemsstaternes økonomier, konstaterer vi for det første, at det indre marked i sig selv øger medlemsstaternes indbyrdes afhængighed også i økonomisk henseende. Den indbyrdes afhængighed forstærkes med indførelsen af den fælles valuta, hvilket mindsker de enkelte landes specialisering. For det andet konstaterer vi, at struktur- og samhørighedspolitikkerne, der har til formål at sikre et nogenlunde ensartet udviklingsniveau inden for Fællesskaberne, ligeledes bidrager til at afværge asymmetriske chokpåvirkninger. Efter min opfattelse er situationen i EU i denne henseende fuldt ud på højde med situationen i andre monetære unioner. Finland er, hr. Berthu, ikke mere udsat i tilfælde af krise inden for træbranchen end Alabama i tilfælde af krise inden for bomuldsindustrien eller Michigan i tilfælde af krise inden for automobilindustrien. Endvidere kan tilføjes, at EU er kendetegnet ved en relativt beskeden specialiseringsgrad i de enkelte medlemsstater, hvilket gør det meget lidt sandsynligt, at der opstår asymmetriske chokpåvirkninger, som rammer én enkelt medlemsstat. Dette er imidlertid ikke ensbetydende med, at der ikke kan forekomme chokpåvirkninger i en egn eller region, som rammes af naturkatastrofer, eller som er meget specialiseret inden for en bestemt branche. Der vil utvivlsomt forekomme sådanne chokpåvirkninger, men de vil ikke kun ramme en enkelt medlemsstat.
Ser vi på den anden faktor, det vil sige koordineringen af medlemslandenes økonomiske politik, er Den Økonomiske og Monetære Union efter min opfattelse netop kendetegnet ved sammenhængende og koordinerede politikker. For det første den fælles pengepolitik, som afskærer en eventuel »snigskytte« fra at forværre en chokpåvirkning rettet mod andre medlemslandes økonomier. Situationen adskiller sig således markant fra situationen i Den Europæiske Union i årene 1992 til 1995. For det andet koordineringen af landenes finanspolitik. Jeg tænker især på den indsats, der gøres inden for rammerne af stabilitets- og vækstpagten, som netop sikrer, at landene ikke reagerer forskelligt over for en eventuel chokpåvirkning, sådan som det var tilfældet i forbindelse med den første oliekrise. Stabilitets- og vækstpagten sikrer endvidere medlemslandenes finanspolitiske handlefrihed, idet den forhindrer strukturelle underskud på de offentlige finanser. Af de nævnte årsager indebærer Den Økonomiske og Monetære Union og den heraf følgende sammenhængende og koordinerede økonomiske politik en styrkelse af Den Europæiske Union, som bedre vil være i stand til enten helt at afværge asymmetriske chokpåvirkninger eller - såfremt sådanne chokpåvirkninger opstår - at iværksætte en målrettet politik og begrænse de negative følger heraf.
Når dette er sagt, skal det understreges, at chokpåvirkninger ikke er totalt udelukkede. Vi må derfor se på, hvilke midler vi kan tage i brug for at imødegå chokpåvirkninger. Der er to typer foranstaltninger. For det første er der foranstaltninger af markedsøkonomisk art. Ingen i denne forsamling har mig bekendt omtalt denne type foranstaltninger. For det andet er der foranstaltninger af finanspolitisk art. Disse har til gengæld været genstand for en indgående debat.
Først nogle bemærkninger vedrørende markedsøkonomiske foranstaltninger. Jeg vil påstå, at markedskræfterne på effektiv vis dæmper asymmetriske chokpåvirkninger. Der er en tendens til, at alle analyser koncentrerer sig om det offentliges indsats over for økonomiske chokpåvirkninger. Denne analysemodel er imidlertid ude af takt med de strukturer, der i dag karakteriserer de industrialiserede lande. Den fornødne tilpasning og finansiering i tilfælde af økonomiske chokpåvirkninger sikres i dag ikke af det offentlige, men af markedskræfterne.
I 1996 blev der ved Brown Universitetet udarbejdet en analyse vedrørende asymmetriske chokpåvirkninger. Af denne fremgår det, at de økonomiske midler, der blev anvendt til at rette op på situationen efter en chokpåvirkning, for 62 %'s vedkommende blev hentet på kapitalmarkederne, mens 13 % kom fra de offentlige budgetter. Markedskræfterne spiller således en afgørende rolle. Den Økonomiske og Monetære Union giver i markedsøkonomisk henseende EU nye og stærke kort på hånden på to områder: kapitalmarkedet og arbejdsmarkedet.
Når det gælder kapitalmarkedet, er euroen selvsagt et nyt og stærkt kort. Euroen er ikke mindst et fælles kapital- og kreditmarked. Indførelsen af euroen indebærer således, at der oprettes et sådant fælles marked, som vil være kendetegnet ved stor likviditet på markedet og rent faktisk også stor sikkerhed på markedet. Et marked, som, hvad likviditet og sikkerhed angår, vil være fuldt på højde med det amerikanske marked. For øjeblikket drøftes mulighederne for at etablere en fælles europæisk børs. Vi ser endvidere, hvordan tanken om at skabe et europæisk marked for risikovillig kapital nyder fremme. Et fælles europæisk kapitalog kreditmarked vil være et stærkt kort, når økonomiske chokpåvirkninger skal afbødes og den fornødne finansiering tilvejebringes.
Når det gælder arbejdsmarkedet, vil jeg tillade mig at henvise til den overordnede økonomiske politik, til de overordnede retningslinjer for beskæftigelsen, som klart udtrykker en og samme målsætning, nemlig at EU's medlemsstater, Kommissionen og i øvrigt også Europa-Parlamentet ønsker at sikre, at det europæiske arbejdsmarked i højere grad bliver i stand til at imødegå de udfordringer, den stigende globalisering frembyder. Jeg tror, at øget fleksibilitet på arbejdsmarkedet fremover på afgørende vis vil bidrage til at afbøde den negative virkning på beskæftigelsen, som følger af asymmetriske chokpåvirkninger. Jeg skal ikke nærmere kommentere konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Wien. Kommissionens formand har givetvis været inde på dette emne. Lad mig blot understrege, at forslaget om en europæisk beskæftigelsespagt er et skridt i samme retning. For fuldstændighedens skyld skal tilføjes, at den styrkelse af det indre marked for varer og tjenesteydelser, som af Rådet betegnes »den økonomiske reform«, ligeledes vil bidrage til at sikre en robust og handlekraftig Union i tilfælde af chokpåvirkninger. Alt i alt er der således grund til at understrege, at den private sektor spiller en helt afgørende rolle og ikke må overses i denne sammenhæng.
Den anden type foranstaltninger, vi må omtale, er de finanspolitiske. Finanspolitiske foranstaltninger kan antage to former. Rammerne herfor er fortsat stabilitets- og vækstpagten samt traktaten. De finanspolitiske foranstaltninger kan dels antage form af det enkelte medlemslands finanspolitik dels, som nævnt af ordføreren, antage form af finansiel solidaritet inden for rammerne af traktatens artikel 103 A.
Når det gælder det enkelte medlemslands finanspolitik, må jeg erindre om, at stabilitets- og vækstpagten opstiller en målsætning om dels at undgå større budgetunderskud, dels på mellemlangt sigt at skabe balance eller et mindre overskud på statens budget. Målet er således at sikre, at medlemslandene senest i 2002 råder over tilstrækkelig handlefrihed og kan imødegå økonomiske chokpåvirkninger på effektiv vis. Vi har allerede modtaget fire nationale stabilitets- og vækstprogrammer, som nu er godkendt af Rådet. Disse programmer lever op til de fastsatte mål. Endnu 11 programmer skal udarbejdes og i princippet indleveres inden udgangen af 1998. Vi vil analysere disse fra samme synsvinkel.
Ordføreren bemærker, at den omtalte handlefrihed først vil være sikret i 2002, og foreslår derfor som noget helt nyt, at EU's budget inddrages som middel til kunstigt at fremskynde processen, eksempelvis ved at medlemslandenes bidrag til budgettet enten udskydes eller fremskyndes. Jeg må hertil sige, at EU's budgetregler ikke åbner mulighed for en sådan konstruktion. Jeg finder i øvrigt konstruktionen uretfærdig, eftersom den letter byrden for nogle lande, alt imens andre lande får pålagt øgede byrder. Og uden at der i øvrigt er tale om en langsigtet løsning af problemerne. Efter min opfattelse vil en nøje overholdelse af stabilitetsog vækstpagtens bestemmelser være det bedst egnede middel i denne henseende, om muligt, som ordføreren foreslår, suppleret med at medlemslandene i perioder med højkonjunktur skaber et solidt overskud på statens budget, sådan som eksempelvis Finland har gjort. Dette overskud vil landene så kunne anvende i tilfælde af chokpåvirkninger.
Kommissionen anbefaler generelt, at medlemslandene ud over den strukturelle ligevægt på statens finanser tilstræber at sikre sig en yderligere handlefrihed i form af reserver, som kan anvendes i tilfælde af chokpåvirkninger eller i tilfælde af lavkonjunktur.
Endelig minder jeg om, at det i henhold til stabilitetspagten er muligt for en medlemsstat midlertidigt og undtagelsesvis at have et underskud på de offentlige finanser, som overskrider 3 %'s grænsen, såfremt særlige økonomiske omstændigheder taler herfor. Asymmetriske chokpåvirkninger af betydeligt omfang vil være et eksempel på sådanne særlige økonomiske omstændigheder. Så meget om de enkelte medlemslandes finanspolitiske muligheder.
Lad os se på den anden form for finanspolitiske foranstaltninger: anvendelsen af traktatens artikel 103. Det er et særdeles vigtigt punkt. Jeg minder om, at det i artikel 103 for det første hedder: »Med forbehold af de øvrige fremgangsmåder i denne traktat kan Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed på forslag af Kommissionen, vedtage foranstaltninger, der er afpasset efter den økonomiske situation, navnlig hvis der opstår alvorlige forsyningsvanskeligheder med hensyn til visse produkter.« For det andet hedder det: »I tilfælde af vanskeligheder eller alvorlig risiko for store vanskeligheder i en medlemsstat som følge af usædvanlige begivenheder, som den ikke selv er herre over, kan Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed på forslag af Kommissionen, på bestemte betingelser yde den pågældende medlemsstat finansiel støtte fra Fællesskabet. Såfremt de store vanskeligheder skyldes naturkatastrofer, træffer Rådet afgørelse med kvalificeret flertal. Formanden for Rådet underretter Europa-Parlamentet om den afgørelse, der er truffet.«
Teksten er klar. Den kan under ingen omstændigheder udlægges som en »kautionsforpligtelse«, der indebærer, at EU træder hjælpende til, såfremt en medlemsstat kommer i vanskeligheder, også selvom denne medlemsstats økonomiske politik ikke er i overensstemmelse med traktaten. Teksten er affattet med stor omhu. I tilfælde af en uforudselig chokpåvirkning giver den Kommissionen og Rådet en betydelig frihed til at udforme den finansielle solidaritetspolitik. Det er selvsagt ikke muligt på forhånd at fastlægge, hvilke foranstaltninger man skal tage i anvendelse over for det uforudselige. Kommissionen overvejer imidlertid for øjeblikket, hvordan den finansielle solidaritet inden for eurozonen mest hensigtsmæssigt kan tilrettelægges eksempelvis i tilfælde af naturkatastrofer. Jeg vil vende tilbage til dette spørgsmål ved en senere lejlighed. Blot vil jeg påpege, at det største problem i forbindelse med artikel 100 A er, at den kræver enstemmighed i Rådet, mens en effektiv indsats for at imødegå chokpåvirkninger i sagens natur skal kunne iværksættes omgående og automatisk.
Endelig vil jeg tilføje, at det i henhold til traktatens artikel 109 K og 109 K, stk. 6, er muligt for pre-in-landene og out-landene, altså for lande, som ikke deltager i euroen - og kun for dem - at modtage støtte fra EU i tilfælde af betalingsbalanceproblemer. Vi vil i løbet af 1999 udarbejde forslag til sådanne foranstaltninger.
Afslutningsvist vil jeg understrege to forhold - og jeg undskylder, at mit indlæg blev så langt; vi kunne bruge flere timer på dette emne. For det første vil jeg understrege, at det i tilfælde af asymmetriske chokpåvirkninger er afgørende, at der sker en justering og ikke blot en finansiering. Det er fejlagtigt at rette al opmærksomhed mod spørgsmålet om en EU-finansieringsløsning, eftersom problemet primært er medlemslandenes ansvar. Det er medlemslandene, som må gennemføre de reformer, en given situation måtte kræve.
For det andet vil jeg understrege, at forekomsten af asymmetriske chokpåvirkninger er »mindre sandsynlig«. Det er således mindre sandsynligt efter euroens indførelse, at sådanne chokpåvirkninger indtræffer, og jeg er overbevist om, at EU takket være den koordinering af de økonomiske politikker, der følger af Den Økonomiske og Monetære Union, vil være godt rustet til at imødegå asymmetriske chokpåvirkninger. Vi må her 16 dage før euroens indførelse fortsætte vores bestræbelser i denne retning.

Metten
Hr. formand, jeg takker kommissæren for hans meget fyldige redegørelse, men han har ikke svaret på mit konkrete spørgsmål. Nemlig hvordan Kommissionen vil holde sit løfte af 8. april sidste år vedrørende en betænkning af undertegnede om det samme emne, om nemlig endnu i år, 1998 - jeg citerer - sammen med Rådet og Parlamentet at undersøge, hvordan bestemmelserne i artikel 103 A, stk. 2, skal gennemføres? Han har ikke nævnt noget i den retning. Han har heller ikke gjort det klart, at det stadig er hans hensigt. Det var dog rent faktisk budskabet i denne betænkning.

de Silguy
Hr. formand, jeg må anmode hr. Metten om at læse mit første indlæg nøjere. Jeg tror, at han der finder svaret på sit spørgsmål.
For det første, hvad angår finansiel støtte fra EU i tilfælde af betalingsbalanceproblemer, med andre ord hvad angår forlængelse af den ordning, som har hjemmel i artikel 109 H, og som tager sigte på lande uden for eurozonen, har vi forpligtet os til at gøre status og fremsætte forslag til en løsning. Forslagene vil som nævnt blive fremsat inden for de nærmeste uger eller måneder.
For det andet, hvad angår en hasteprocedure, som skal gøre det muligt at anvende denne artikel i tilfælde af naturkatastrofer og afbøde mikroøkonomiske konsekvenser heraf, er vi i færd med at undersøge mulighederne for at etablere en procedure, som fremskynder Rådets beslutning. Rådet skal i sådanne situationer kunne træffe afgørelser med kvalificeret flertal med henblik på dels at sikre støtte til førstehjælp, idet der hentes ressourcer hertil fra en særlig budgetpost, dels at sikre støtte til genopbygning af de katastroferamte områder i form af lån, der primært formidles af Den Europæiske Investeringsbank.
For det tredje, hvad angår asymmetriske chokpåvirkninger, og altså første del af artikel 109 A, stk. 2, som er det mest omstridte punkt - hvilket jeg i øvrigt tror primært beror på helt grundlæggende og teoretiske forskelle i opfattelsen - er der foretaget analyser af forskellige tilfælde af asymmetriske chokpåvirkninger, og der har været overvejelser på empirisk grundlag, herunder overvejelser vedrørende udvikling af økonomiske og juridiske argumenter. Jeg har i mit indlæg været inde på nogle af svarene. Jeg står naturligvis til rådighed for yderligere overvejelser, hvad enten disse drøftes offentligt eller på tomandshånd.

Formanden
Mange tak, hr. kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Statistikker over udveksling af goder mellem medlemsstaterne
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandlingen (A4-0486/98) fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Rådets fælles holdning (8776/98 - C4-0492/98-97/0155(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3330/91 om statistikker over udveksling af goder mellem medlemsstater, for at begrænse omfanget af oplysninger, som skal indberettes.
Jeg giver ordet til ordføreren, fru Lulling.

Lulling
Hr. formand, hr. kommissær, den 31. marts 1998 forelagde jeg her i Europa-Parlamentet betænkning om de to forslag til forordning, som er fremlagt af Kommissionen med det formål at forenkle Intrastat-forordningen, at lette indberetningsbyrden for virksomhederne, især for små og mellemstore virksomheder, og at begrænse omkostningerne for de indberetningspligtige virksomheder, som forsyner Eurostat med de oplysninger, der danner grundlag for udarbejdelsen af de helt nødvendige og også meget værdsatte statistikker over udveksling af goder mellem medlemsstaterne.
Jeg gav ved den lejlighed udtryk for, at jeg fandt det uheldigt, at disse forslag til forordning kun omfattede nogle af Sliminitiativets udmærkede forslag, ligesom forslagene efter min opfattelse kun var at betragte som første skridt i den rigtige retning. Ikke mindst når man tager i betragtning, at Intrastat-statistikkernes pålidelighed er omvendt proportional med de omkostninger, der pålægges de 450.000 virksomheder, som leverer data til statistikkerne. Disse omkostninger beløber sig til ca. 500 millioner, hvortil kommer 100 millioner til dataindsamling på nationalt plan.
I forbindelse med førstebehandlingen fremsatte vi derfor en række ændringsforslag, som blev vedtaget af Europa-Parlamentet med enstemmighed. Med undtagelse af enkelte detaljer vandt de også genklang i Kommissionen. Kommissær de Silguy gav således her i Europa-Parlamentet sin tilslutning til samtlige ændringsforslag. Desværre indtog Rådet ikke samme holdning, men fremsendte den vedtagne fælles holdning, som indebærer en svækkelse af Kommissionens oprindelige forslag, mens både EuropaParlamentet og Kommissionen ønskede en skærpelse i forhold til det oprindelige forslag. Tilslutter vi os Rådets holdning, og altså medlemsstaternes regeringers holdning, bliver resultatet, at virksomhederne pålægges øgede indberetningsbyrder - en holdning, som må undre, eftersom de ansvarlige for de nationale statistiske systemer har været inddraget i Slim-initiativet. Rådet undlod helt at vedtage en fælles holdning til nomenklaturforslaget.
I betragtning af Rådets meget negative holdning kunne vi have resigneret, vi kunne have kapituleret over for den tilsyneladende umulige opgave, som består i at skabe en opblødning, når det gælder medlemsstaternes klippefaste tro på bureaukratiets velsignelser. Vi ville dermed bringe Slim-initiativet i miskredit, vi ville lade hånt om virksomhedernes ønske om lettelser i indberetningsbyrden. Vi har valgt at fastholde vores ændringsforslag til de to forslag til ændring af Intrastat-forordningen. Jeg er klar over, at Kommissionen med henvisning til Rådets manglende fælles holdning kan sige, at Kommissionen af formelle årsager ikke kan godkende visse ændringsforslag, selvom den i realiteten er enig heri. Selvom Kommissionen ikke har ændret holdning siden den 31. marts. Når vi fastholder disse ændringsforslag, er det også for at tilkendegive over for Rådet, at Kommissionens og Europa-Parlamentets holdning i denne sag bygger på gensidig tillid og solidaritet.
I min egenskab af ordfører har jeg mødt mange kritiske røster og spørgsmål fra brugere af disse statistikker. De giver udtryk for et helt legitimt ønske om statistikker over udveksling af goder mellem medlemsstaterne, som er detaljerede og af høj kvalitet. De ønsker derfor at bevare den højest mulige detaljeringsgrad, med otte cifre, og at være sikret adgang til en pålidelig og billig informationskilde.
Eftersom den rejste kritik i vid udstrækning bygger på misforståelser, når det gælder rækkevidden af vores ændringsforslag, vil jeg gerne understrege, at den kombinerede nomenklatur i henhold til vores ændringsforslag 8 vil være basisnomenklatur i forbindelse med klassificering af varer. En nomenklatur, nemlig den kombinerede nomenklatur, vil blive anvendt i forbindelse med statistikker over såvel udveksling af goder med lande uden for EU som udveksling af goder mellem EU-landene. Vores ændringsforslag er således en konsekvens af, at tanken om en særskilt Intrastat-nomenklatur er opgivet. Endvidere skal det understreges, at den forenkling, der tilstræbes ved at lade den ottecifrede kode erstatte af en sekscifret kode og altså dermed af det harmoniserede klassificeringssystem for varer, sker på vilkår, som fastsættes af Kommissionen efter forudgående udvalgsarbejde. Disse vilkår fastsættes således dels med hensyntagen til en partnerskabsaftale mellem nationale administrative myndigheder og brugere dels med en understregning af, at et nært samarbejde med alle berørte parter fra første færd skal sikres lovhjemmel. Den omtalte partnerskabsaftale skal sikre, at der tages højde for særlige behov, eksempelvis inden for nærings- og nydelsesmiddelbranchen. Dette også til beroligelse for vinbranchen. Denne branche vil fortsat have adgang til statistikker, der viser udvekslingen af rød- og hvidvin mellem medlemsstaterne med angivelse af mængder og oprindelsesområde.
Der er således ikke tale om, at vi ved at fastholde vores ændringsforslag skyder os selv i foden og selvforskyldt begrænser vores konkurrenceevne på grund af manglende strategisk sans. Endvidere er der i forbindelse med anden fase af Slim-initiativet bestræbelser i gang for at forenkle og modernisere den kombinerede nomenklatur. En adfærdskodeks for god administration af den kombinerede nomenklatur er under udarbejdelse, og europæiske faglige sammenslutninger er sig bevidst, at et nært samarbejde inden for de enkelte erhvervssektorer allerede har resulteret i en forenkling af nomenklaturen. Hr. formand, vi har besluttet at fastholde den linje, der blev lagt i forbindelse med førstebehandlingen, eftersom der er behov for at gå skridtet videre og træffe foranstaltninger, som i visse tilfælde fritager virksomhederne for indberetningspligt af et omfang, der svarer til den detaljerede nomenklatur. Det er mit håb, at Kommissionen vil støtte os i denne holdning.

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, Europas virksomheder har brug for vores hjælp. Det miljø, virksomhederne skal agere i, er kendetegnet af en mangfoldighed af strafferegulerede retlige rammer, og det er uden tvivl blevet stadig mere komplekst og kompliceret i de seneste år. Fra mit eget land og mig egen smedevirksomhed ved jeg kun alt for godt, at den administrative byrde på grundlag af nationale, men også europæiske bestemmelser giver mange problemer, netop for middelstanden. Den foreliggende fælles holdning udgør for så vidt sammen med ændringsforslagene fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik og de ændringsforslag, som fru Lulling har indgivet, et positivt grundlag for en forenkling af administrationen. Et lille skridt, men et rigtigt skridt, og frem for alt i den rigtige retning.
Derfor betyder skelnen mellem intra- og ekstrastat, at der fortsat er et væsentligt behov for handling. Forenklingen af nomenklaturen inden for det indre marked er en mellemstation. Det endelige mål må være en deregulering på samme måde som for andre statistikker.

de Silguy
Hr. formand, fru ordfører, mine damer og herrer, De har selv henvist til Kommissionens forslag af 30. maj 1997 til forenkling af grundforordningen om Intrastat-systemet, altså statistikkerne over udveksling af goder mellem medlemsstaterne. Formålet er, som hr. Rübig netop har understreget, at lette virksomhedernes indberetningsbyrde. For det første ved at forenkle indberetningsformularerne, således at antallet af indberetningspligtige data reduceres. For det andet ved at forenkle nomenklaturen, som anvendes til klassificering af de udvekslede varer.
Kommissionens to forslag blev godt modtaget her i Europa-Parlamentet. Med otte ændringsforslag søgte Europa-Parlamentet endog at sikre forslagene øget rækkevidde. I overensstemmelse med mit tilsagn om støtte til Europa-Parlamentets ændringsforslag vedtog Kommissionen 1. april 1998 i forbindelse med førstebehandlingen hovedparten af Europa-Parlamentets ændringsforslag. Disse blev indarbejdet i Kommissionens ændrede forslag.
Rådets fælles holdning, der blev vedtaget den 20. juli 1998, omfatter kun det første forslag, altså forslaget om begrænsning af de indberetningspligtige data. Rådet har i sin fælles holdning med enstemmighed forkastet Kommissionens ændrede forslag. Hvad angår Kommissionens andet forslag, der ikke omhandles i den fælles holdning, udtrykker Rådet blot ønske om, at Kommissionen fortsætter arbejdet med revision af klassificeringssystemet.
Jeg erindrer om, at Kommissionen ved den lejlighed fik ført en erklæring til protokols, hvori det understreges, at Rådets holdning betegner en tilbagegang i forhold til Slim-initiativet, der tilsigter en forenkling af lovgivningen om det indre marked.
Først mine bemærkninger til Kommissionens første forslag og Rådets fælles holdning. Ordføreren foreslår, at der gennemføres yderligere forenklinger i overensstemmelse med Slim-initiativet. Jeg kan sige, at Kommissionen kan tilslutte sig hovedparten af disse ændringsforslag, dog med tre undtagelser.
Den første undtagelse: Europa-Parlamentet foreslår, at indberetningskategorien »transportform« straks udgår. Kommissionen foretrækker, at kategorien bevares frem til den 1. januar 2000, hvor EU's transportdirektiver skulle være gennemført i alle medlemsstaterne.
Den anden undtagelse: Europa-Parlamentet foreslår ligeledes, at indberetningskategorien »leveringsbetingelser« udgår straks. Kommissionen er ikke enig heri, men foreslår en overgangsperiode på et år for at give medlemsstaterne den fornødne tid til at justere deres statistiske systemer.
Den tredje undtagelse: Europa-Parlamentet har ikke ønsket at åbne mulighed for, at der i forbindelse med gennemførelsen af de nye regler kan indrømmes de enkelte medlemsstater undtagelser. Kommissionen anser det imidlertid for nødvendigt at tillade en overgangsperiode på et år i betragtning af de betydelige krav om tilpasning af de nationale systemer, der følger af de nye regler. En sådan overgangsperiode forekommer ikke urimelig.
Jeg har endvidere et par bemærkninger til Kommissionens andet forslag, der som nævnt ikke omhandles i Rådets fælles holdning. Da der ikke foreligger en fælles holdning fra Rådet, har Kommissionen ikke beføjelse til at gå videre med ændringsforslagene 1, 2, 3 og 8, som Europa-Parlamentet har til hensigt at vedtage. Jeg har imidlertid forståelse for, at Europa-Parlamentet - som påpeget af ordføreren - ønsker at fastholde et vist pres på Rådet for at få Rådet til at tage stilling til spørgsmålet om en forenkling af varenomenklaturen.
Kommissionen ønsker at påpege over for Europa-Parlamentet, at der trods alt kan konstateres en udvikling med hensyn til Rådets holdning. En anden instans, nemlig ØKOFIN-Rådet, har den 1. december 1998 - altså for ganske nylig - godkendt en rapport udarbejdet af Det Monetære Udvalg, som understreger behovet for en forenkling af Intrastat-systemet. Jeg tror, at denne holdning ligger nærmere Kommissionens forslag og Europa-Parlamentets holdning, og jeg håber, at den kan bidrage til, at Rådet får vedtaget en fælles holdning til begge Kommissionens forslag.
Hr. formand, fru ordfører, lad mig afslutningsvist takke for ordførerens støtte til Kommissionens forslag til forenkling af Intrastatsystemet. Forslag som i øvrigt ligger i forlængelse af Slim-initiativets målsætninger. Jeg kan forsikre Europa-Parlamentet om, at Kommissionen vil holde Europa-Parlamentet underrettet om udviklingen, når det gælder Rådets holdning, ligesom Kommissionen i forhold til Rådet vil gøre sit yderste for at sikre et godt resultat i denne sag.

Lulling
Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissær de Silguy for dette indlæg og tilføje, at vi, når det gælder de nævnte detaljer, givetvis vil kunne nå til enighed om tidsfristerne.

Formanden
Fru Lulling, forhandlingen er afsluttet. De kan stille spørgsmål, men De kan ikke genoptage forhandlingen.

Lulling
Hr. formand, jeg må vel have lov til at svare kommissæren ...

Formanden
Nej, forhandlingen er afsluttet, der er ikke mulighed for at fremkomme med svar. Tiden er fremskreden, og De kender forretningsordenen. De har kun mulighed for at stille spørgsmål.

Lulling
Hr. formand, jeg ønsker at sige til kommissæren, at vi vil kunne nå til enighed. Vi er trods alt i gang med andenbehandlingen, og jeg forstår ikke, at jeg ikke har mulighed for at svare kommissæren, når kommissæren anfører, at han ikke kan være enig i tidsfristerne. Jeg ønsker at understrege, at det er mit håb, at vi når til enighed ...

Formanden
Fru Lulling, jeg beklager, forhandlingen er afsluttet.
(Formanden fratog fru Lulling ordet, som fortsatte med at protestere uden mikrofon)

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Ekstern forsendelse
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0442/98) fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik om Rådets fælles holdning (C4-0536/98-97/0242(COD)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) om ændring af forordning (EØF) nr. 2913/92 for så vidt angår ekstern forsendelse.
Jeg giver ordet til ordføreren, fru Peijs.

Peijs
Hr. formand, på plenarmødet i maj blev der ved førstebehandlingen vedtaget syv ændringsforslag af Parlamentet. Deraf er en stor del helt eller delvist overtaget af Rådet. Der er nu to vigtige punkter tilbage, som jeg finder det nødvendigt at indgive på ny. Først en administrativ meddelelse. Fra den svenske repræsentation i Rådet har jeg hørt, at der i den svenske oversættelse af det første ændringsforslag er en fejl. Den engelske udgave skal betragtes som den originale tekst. Jeg taler ikke svensk, altså kan jeg ikke sige mere herom.
Så til de to ændringsforslag. Det første drejer sig om gennemskueligheden af de beslutninger, der træffes i udvalget. Det har allerede i flere år vakt bekymring i Parlamentet. Der træffes i udvalget vigtige beslutninger om den måde, som de virksomheder, der er aktive inden for transittransport, skal forholde sig over for toldmyndighederne. Særligt er betingelserne til virksomhederne for at kunne gøre brug af forenklede procedurer med hensyn til at stille sikkerhed meget vigtige. De kan være af afgørende betydning for individuelle virksomheders evne til at operere.
Parlamentet har ladet de store linjer i disse betingelser optage i lovteksten, men udvalget skal først udarbejde dem. Der skal være fuld klarhed, hr. formand, for at sikre, at lovgivningen anvendes ens over for virksomheder i sammenlignelige situationer.
For det andet har jeg på ny medtaget et ændringsforslag om den frist, som toldmyndighederne skal udøve deres arbejde inden for. Transitsystemet er endnu papirarbejde, af og til endog manuelt arbejde, hvilket næsten ikke er til at forstå på tærsklen til det 21. århundrede. I fremtiden skal dette automatiseres, og år 2000 var angivet i planlægningen, faktisk var det 1998. Computersystemet lader imidlertid vente på sig i endnu nogle år. Derfor kan det en gang imellem tage måneder, ja selv år, inden proceduren vedrørende en bestemt ladning afsluttes, renset hedder det inden for branchen. Parlamentet er tvunget til at acceptere denne udsættelse, men iværksætter dog sin egen undersøgelse af årsagerne til denne næsten uacceptable forsinkelse.
Udeblivelsen af et computersystem er et af de punkter, der spiller en rolle ved dechargen for 1996. Det må anses for umuligt at udvide det indre marked med nye medlemsstater uden et fuldt udbygget toldcomputersystem. I den forbindelse henstiller jeg til nogle medlemsstater om at droppe deres modstand mod at sammenkoble de nationale systemer med det europæiske. Klager over svindel ved grænserne inden for transittransporten er utroværdige, hvis der ikke findes et nært samarbejde mellem nationale og europæiske tjenester.
Kommissionen har angivet, at den i udførelsesbestemmelserne for toldmyndighederne har til hensigt at fastsætte en tidsfrist på 30 dage. Kun på betingelse af, at dette virkelig sker, har jeg været villig til kun at medtage et ændringsforslag i bemærkningerne under andenbehandlingen. Personligt finder jeg det uacceptabelt at pålægge erhvervslivet alle mulige pligter og begrænsninger, hvis ikke myndighederne selv er bundet af ekspeditionsfrister. Der skal være balance mellem alle parternes forpligtelser. I sidste uge blev ændringsforslagene drøftet i det ansvarlige rådsudvalg, og jeg har forstået, at det må være muligt, hr. formand, at undgå en forligsprocedure. Det sparer megen tid og mange penge. Jeg håber, at Parlamentet støtter ændringsforslagene.
Hr. formand, jeg har lidt tid til overs til at meddele noget, der virkelig ligger mig på sinde. Det er en mærkelig sag, som vi her drøfter, yderst teknisk. Det er helt skørt, at alle Den Europæiske Unions grundlæggende spørgsmål trækkes frem i en så teknisk sag. Det drejer sig om gennemskuelighed og demokrati, og konstant bliver denne gennemskuelighed og dette demokrati, som jeg også har indbragt i ændringsforslagene, tilsidesat af Kommissionens tjenester.
I aften har jeg modtaget et brev fra godstransittransportørerne, eller hvad den nu hedder, og disse transportører har sluttet sig sammen efter henstilling fra mig. Det er umuligt at tale med en industri, der taler med forskellige stemmer og ikke med én stemme til Kommissionen. Det har de gjort. De taler nu med én stemme til Kommissionen. Men hver gang der skal være rigtig gennemskuelighed i committee procedures , er der ingen gennemskuelighed. Så siger Kommissionen: Ja, men vi forhandler da med jer. Natuligvis bliver der forhandlet. Det er da helt normalt. Hvis vi ønskede at leve under et diktatur, havde vi ikke haft brug for Den Europæiske Union, den havde vi selv kunnet lave. Vi ønsker ikke at leve under et dikatur, heller ikke under et teknokratdiktatur. Vi ønsker, at Kommissionen også i committee procedures er meget gennemskuelig over for godstransittransportører.
Jeg anmoder Kommissionen om at videregive dette til tjenesterne. Vi vil nøje overvåge dette. Vi anmoder Kommissionen om at gøre noget alvorligt ved sagen. Bland ikke en normal konsultationsprocedure med erhvervslivet sammen med gennemskueligheden i committee procedures .

Rübig
Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne lykønske Karla Peijs med hendes engagerede kamp for forenklinger på dette område. Vi skal ikke bare tale om Slim, vi skal anvende det. Vi skal se fiche d'impact som noget givet. Det drejer sig om at engagere de involverede, at gå sagligt ind på berettigede indvendinger. Jeg har selv været medlem af det undersøgelsesudvalg, som beskæftigede sig med bedrageri i transitproceduren, og jeg ved, at der er problemer på det område, men man skal heller ikke smide barnet ud med badevandet.
Vi har ganske enkelt brug for en forenklet procedure. Vi har brug for ordentlige garantiordninger, og vi har også brug for de 60 dage, så systemet er effektivt, og så toldprocedurer fremover kan afvikles på en sådan måde, at Den Europæiske Union ser de penge igen, som den giver ud på dette område.

Watson
Hr. formand, jeg vil også gerne lykønske fru Peijs med denne betænkning. Den er så sandelig et fremragende stykke arbejde. Aktionsplanen for forsendelser som toldgods er yderst vigtig. Nu hvor euroen kommer, forventer vi en stigning i handel på tværs af grænserne, og procedurerne for, hvordan vi håndterer dette effektivt, skal være på plads. Målsætninger som at skabe en mere effektiv tilbagesøgningsprocedure i forbindelse med forsendelser og at forkorte tiden for forsendelsesprocedurernes afslutning er meget vigtige for vores industri med henblik på at reducere omkostninger og besvær, især hvis man tager i betragtning, at proceduren i dag kan tage op til fem år at afslutte. Af afgørende betydning for disse forslag er behovet for at begrænse svig i forbindelse med transportprocedurer. Vi har i den seneste tid hørt en del om svig og problemerne med svig i forbindelse med Fællesskabets budget. Det bliver ikke bedre af en manglende gennemskuelighed i beslutningsprocessen, og det er derfor, at min gruppe især støtter ændringsforslag 1.
Som fru Peijs påpeger, er det ganske forbløffende, at vi i disse tider stadig laver så meget på papir. Det siges, at det er menneskeligt at fejle, men for virkelig at træde i spinaten skal man bruge en computer. Jeg tror, at vi nu har nået et punkt, hvor computere er afgørende, og at de procedurer, som medlemsstaterne indfører, skal være kompatible med de regler, der er for forsendelsesprocedurer i Fællesskabet. Disse regler skal defineres klart. Beregninger skal baseres på de erhvervsdrivendes erstatningsansvar og den risiko, der er knyttet til de pågældende produkter. Jeg hilser denne betænkning velkommen.

Paasilinna
Hr. formand, mine damer og herrer, gratulationer til ordføreren for betænkningen. Ændringerne i den eksterne forsendelsesprocedure er baseret på arbejdet i Parlamentets undersøgelsesudvalg, hvor ændringerne godkendtes i 1997. Jeg deltog også der lige som kollega Rübig.
Gennemførselsforordningerne eller transitsystemet er fornyet i tre henseender. Lovgivningen er blevet set efter og ændret. Samarbejdet mellem medlemsstaterne er øget ved hjælp af Told 2000 og automatiseringen. Men netop denne automatisering, som der er taget fat i her, automatiseringen af toldvirksomhed og indbyrdes netværksdannelse, er helt uundværlig. En kompetent toldvirksomhed i Den Europæiske Union er i dag ikke mulig uden et effektivt netværkssamarbejde. Kære kolleger, vi og Kommissionen opretholder en åben mulighed for svindler-og forbrydervirksomhed. Hvis dette ikke forstås i medlemsstaterne og Kommissionen, kan man kun undre sig. Jeg taler om informationssamfundet, og hos de nykomne fungerer det ikke.
Jeg tilslutter mig ordføreren i, at alle beslutninger, som fastlægges efter udvalgsproceduren, bør være så åbne som muligt. Men det er vigtigt, at centrale anliggender ikke overføres til udvalgsproceduren, men at de kan forhandles i Parlamentet, for ellers er der ikke kun tale om undgåelse af åbenhed, men også om forbigåelse af demokrati.

Monti
Hr. formand, først vil jeg gerne takke Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, og navnlig ordføreren, fru Peijs, for det væsentlige bidrag til opnåelsen af et retfærdigt kompromis med hensyn til ændringen af EF-toldkodeksen, for så vidt angår reformen af den eksterne forsendelse.
Kommissionen og Parlamentet har allerede haft lejlighed til at vise, at de begge er interesserede i, at forsendelsesprocedurerne gøres mere sikre, og at de pålidelige erhvervsdrivende kan få gavn af et mere fleksibelt system. Som det blev bekendtgjort i meddelelsen af 30. april 1997 til Parlamentet og Rådet, har Kommissionen i anledning af fremlæggelsen af handlingsplanen for forsendelse i Europa - «En ny toldpolitik« - påbegyndt et ambitiøst projekt med en reform af forsendelsesordningen. Et projekt, der navnlig tager sigte på gennemførelsen af henstillingerne fra det parlamentariske undersøgelsesudvalg om Fællesskabets forsendelsesordning.
Reformen omfatter lovgivningsmæssige foranstaltninger, operative bestemmelser samt - hvilket er en vigtig del af reformen - indførelsen af edb i forbindelse med tjenesterne. Forslaget til ændring af forordning 2913/92/EØF, der indførte EF-toldkodeksen, blev fremlagt i september 1997. Kommissionen godkendte størstedelen af de ændringsforslag, som Parlamentet fremsatte ved førstebehandlingen, hvorved dens forslag blev ændret den 3. juli 1998. Kommissionen godkender nu alle de ændringsforslag, som Parlamentet har fremsat til Rådets fælles holdning ved andenbehandlingen, da den mener, at de er helt i overensstemmelse med målsætningerne i handlingsplanen for forsendelse.
Det første ændringsforslag, som vedrører gennemsigtigheden af de beslutninger, der træffes inden for rammerne af udvalgsproceduren, hænger sammen med de principper, Kommissionen anvender i forbindelse med høringen af de erhvervsdrivende og i forbindelse med gennemsigtigheden med hensyn til forberedelsen og gennemførelsen af reformen af forsendelsesordningen. Dette ændringsforslag, som allerede var blevet fremsat af Parlamentet ved førstebehandlingen, blev derfor medtaget i Kommissionens ændrede forslag af 3. juli 1998.
Det andet ændringsforslag har at gøre med en af forsendelsesreformens vigtigste målsætninger, da det drejer sig om de operative bestemmelser, som garanterer en mere sikker og effektiv procedure. En hurtig undersøgelse af forsendelsesordningen er en betingelse, der er væsentlig for kontrollen med operationerne og nødvendig for at kunne sikre dem, der hører under ordningen, frigørelse for de finansielle forpligtelser inden for en passende frist. Kommissionen godkender derfor også dette ændringsforslag.
Kommissionen giver udtryk for sin tilfredshed med de fremskridt, der er sket med forslaget under proceduren for den fælles beslutningstagning, da disse fremskridt viser, at både Parlamentet, Rådet og Kommissionen er interesserede i, at vi endelig kan gennemføre reformen af forsendelsesordningen, der er så vigtig, og som bekendt er meget vanskelig. Jeg vil gerne slutte af med endnu en gang at rette en stor tak til ordføreren, fru Peijs.

Formanden
Mange tak, hr. Monti.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Omstilling af visse fiskeriaktiviteter
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0463/98) af Souchet for Fiskeriudvalget om Rådets beslutning om en specifik foranstaltning til fremme af omstillingen af visse fiskeriaktiviteter og om ændring af Rådets beslutning nr. 97/292/EF af 28. april 1997 (KOM(98)0515 - C4-0543/98-98/0274(CNS)).
Jeg giver ordet til ordføreren, hr. Souchet.

Souchet
Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, den 8. juni 1998 vedtog Rådet efter en lang debat en forordning, som forbyder fiskeri med drivgarn i Atlanterhavet og Middelhavet fra den 1. januar 2002.
Rådet har med udgangspunkt i traktatens artikel 43 udarbejdet det foreliggende forslag, som tager sigte på delvis at dække de deraf følgende økonomiske tab for fiskerne (krav om ombygning af fartøjerne, således at havfiskeri efter tunfisk kan fortsætte med nye teknikker, eller ophør med fiskeriaktiviteten). Forslaget er i store træk identisk med Spadare-planen, som blev iværksat i Italien i 1997, og som omfattede foranstaltninger rettet mod såvel fiskere som redere. Det foreliggende forslag omfatter en godtgørelse til fiskerne, dels såfremt de ophører med enhver erhvervsaktivitet inden den 1. januar 2002, dels såfremt de vælger at omstille sig til en anden fiskeriaktivitet. Hvad angår rederne, foreslås det, at disse kan opnå en godtgørelse, dels såfremt de helt ophører med enhver fiskeriaktivitet, dels såfremt de vælger at omstille sig til en anden fiskeriaktivitet. Godtgørelserne udbetales i henhold til det foreliggende forslag til redere og fiskere, som i 1995, 1996 eller 1997 har drevet fiskeri med drivgarn. Man kunne også have inkluderet året 1998, for så vidt angår fiskere, der fortsat udøver dette erhverv, eftersom de helt naturligt må være de første til at nyde godt af de nævnte foranstaltninger.
Fem medlemsstater berøres af forbuddet: Spanien (kun fiskeri i Middelhavet), Irland, Frankrig, Italien og Storbritannien. For at begrænse udgifterne til denne ordning og for at imødegå et eventuelt misbrug af investeringsstøtten fastsættes der i det foreliggende forslag kun maksimumssatser for præmierne. Det overlades til medlemsstaterne at justere disse præmier i forhold til det faktiske tab af økonomisk og social art som følge af forbuddet mod fiskeri med drivgarn.
Hr. formand, jeg må understrege, at forbuddet mod fiskeri med drivgarn kan få nogle fiskere til at trække sig tilbage fra erhvervet før tiden, eftersom en af de foreslåede foranstaltninger går ud på at yde en supplerende engangspræmie i tilfælde af ophør med enhver fiskeriaktivitet inden den 1. januar 2002. Imidlertid har lokale myndigheder og fiskere på det seneste investeret betydelige summer i infrastrukturer, eksempelvis auktionsfaciliteter, primært for at bringe disse i overensstemmelse med EU's krav. Rentabiliteten af disse investeringer vil falde drastisk, såfremt et betydeligt antal fiskere indstiller deres aktivitet. Dette vil især ramme havne, hvor de fartøjer, der berøres af forbuddet, traditionelt lander deres fangst.
Fiskeriudvalget har vedtaget otte ændringsforslag, som jeg i min egenskab af ordfører havde fremsat. Ændringsforslagene 1 og 8 tager sigte på at sikre ligebehandling af italienske fiskere, som er omfattet af Spadare-planen, og fiskere i de andre medlemslande, som bliver berørt af forbuddet mod fiskeri med drivgarn. De foreslåede foranstaltninger til fremme af omstillingen må under ingen omstændigheder føre til konkurrenceforvridning.
Ændringsforslagene 2 og 7 har til formål at sikre en globalisering af de økonomiske ressourcer, således at det bliver muligt at finansiere en omstilling inden for fiskerierhvervet i perioden fra den 1. januar 2000 til den 31. december 2001. Disse ændringsforslag er særdeles vigtige, eftersom der i flere medlemsstater er iværksat undersøgelser og pågår forsøg med nye fangstteknikker, som vil kunne afløse fiskeri med drivgarn. Et betydeligt antal fiskere afventer resultaterne af disse undersøgelser, som vil give dem en idé om, hvilke investeringer der kræves for at foretage den nødvendige tekniske ændring af deres fartøjer.
I ændringsforslag 3 præciseres det, at kun aktive fiskere over 50 år vil kunne opnå den individuelle engangspræmie på ECU 50.000, såfremt de ophører med enhver erhvervsaktivitet inden den 1. januar 2002. Ændringsforslaget sikrer, at ordningen ikke opleves som en mulighed for en uventet ekstrafortjeneste, og det sikrer, at der ikke foregår bedrageri eller misbrug af ordningen, som på ingen måde tager sigte på at fjerne unge fiskere fra det erhverv, de har valgt.
I ændringsforslag 4 præciseres det, at de anførte ordninger er forbeholdt fiskere og redere, som påføres et reelt tab som følge af forbuddet mod fiskeri med drivgarn.
Ændringsforslag 5 anfører, at fiskerfartøjets alder kun tages i betragtning, såfremt der skal udbetales ophørspræmie. Såfremt fartøjets ejer skal foretage investeringer for at ombygge fartøjet til fiskeri med andre fangstteknikker, er det helt afgørende, at støtten fastsættes i forhold til den nødvendige investering, uden at der sker et nedslag i støtten på grundlag af fartøjets alder.
Endelig stilles der i ændringsforslag 6 krav om, at Kommissionen sikrer de nødvendige ressourcer til finansiering af omstillingsordningen, som skal tilbydes alle fiskere, der rammes af dette forbud. Flere medlemsstater, herunder især Irland, har allerede udnyttet eller kommer til at udnytte alle bevillinger, der er afsat til dem inden for FIUF's rammer.
Hr. formand, disse ændringsforslag, som alle er vedtaget af Fiskeriudvalget, falder efter min opfattelse helt i tråd med den ordning, Rådet har set sig nødsaget til at vedtage for at lette omstillingen for de fiskere, der rammes hårdt af et forbud, som de oplever som særdeles urimeligt. Ordningen tager ikke sigte på at afskrække, men tværtimod at støtte unge fiskere i medlemsstaterne, som har nyere fartøjer og driver fiskeri efter hvide tunfisk. Det er afgørende, at vi støtter havfiskeriet, som er rettet mod sunde ressourcer og skåner udsatte arter.

Crampton
Hr. formand, min gruppe støtter denne betænkning med ændringsforslag. Det er en yderst nødvendig betænkning. Nu, hvor regeringerne i Den Europæiske Union har vedtaget dette, og Den Europæiske Union og Parlamentet har støttet tiltaget med at forbyde drivgarn, må der gøres noget, hvad angår de berørte fiskeres levebrød. Det er bydende nødvendigt, at vi gør noget. Drivgarnsfiskeri blev stemplet som negativt af Parlamentet. Det blev vurderet, at bifangst af delfiner og andre havdyr var for vigtig, og derfor forbød vi drivgarnsfiskeri. Men nu må vi gøre noget for fiskerne.
For det første skal vi yde en form for kompensation, pension eller hvad man nu kalder det til de fiskere, som må indstille virksomheden og ikke længere kan fiske. Det er den ene side af sagen.
Den anden side af sagen er, at vi skal ændre teknikkerne, så fiskere stadig tager ud og fanger deres tun, men ved hjælp af teknikker, som ikke har de negative bifangstkonsekvenser, som drivgarn har.
Vi skal huske, at selvom fiskeri udgør en meget lille del af Den Europæiske Unions samlede bruttonationalprodukt, eller hvordan vi nu vil sætte tal på, er fiskeri for lokalsamfund som det vestlige Frankrig, Italien og Irland samt nogle få områder i Det Forenede Kongerige og enkelte steder i Spanien næsten det eneste, de har. Der er meget få alternativer. Jeg er helt enig med ordføreren i, at Den Europæiske Union skal yde kompensation til de fiskere, der må indstille virksomheden, samt de fiskere, der ønsker at fortsætte og dermed har udgifter til omskoling og ombygning af skibe som følge af ændrede teknikker.

McCartin
Hr. formand, jeg vil gerne takke hr. Souchet for hans betænkning og sige, at hvis hans forslag accepteres, vil det være en mere generøs og acceptabel ordning, som tilbydes de fiskere, der har fået frataget deres levebrød.
Parlamentet blev i første omgang enige med Fiskeriudvalget om forbuddet. Jeg var en af dem, der var meget betænkelig ved det, idet jeg mente, at det var politiske overvejelser frem for videnskabelige beviser, der førte os til at tro, at denne fangstteknik var yderst skadelig for dyrelivet i havet. Desuden tror jeg, at mange fiskere mener, at forbuddet ikke var nødvendigt. Derfor, hvis Kommissionen foreslår, og Unionen er enig i, at fiskerne skal forhindres i at tjene til livets ophold og ikke modtage kompensation herfor, vil dette tiltag uden hr. Souchets forslag ikke bidrage med nye midler eller ny støtte til fiskerne.
De midler, som allerede er blevet tildelt medlemsstaterne til forbedring af fiskerflåder, markedsføring og forarbejdning og havnefaciliteter, forventes at blive brugt til kompensation til de mennesker, der har mistet deres levebrød. Det var et falsk tiltag, og det er det stadig for mange af de berørte fiskere. Hvis der ikke gives flere penge til de lande, som har brugt deres strukturfonde på at gennemføre planer med henblik på at udvikle fiskerisektoren, tilbyder vi reelt fiskerne ingenting.
Vi har nu nået det tidspunkt på året, hvor der kommer nye kvoter og fordelinger af tilladte fangster. Fiskerne er meget frustrerede. Der er af og til i fiskeriområderne en uberettiget følelse af, at Den Europæiske Union er temmelig undertrykkende og har travlt med at finde på restriktioner og forordninger. At gøre dette uden videnskabeligt belæg og ikke yde kompensation for det vil være en stor fejl.
Der er kun en foranstaltning, som vi ikke kan acceptere i Souchet-betænkningen, og det er der, hvor han anmoder om at udsætte gennemførelsen af beslutningen, indtil Domstolen har afsagt dom i sagen. Beslutningen kan selvfølgelig ikke træde i kraft, før forbuddet selv er trådt i kraft, og vi mener, at vi skal lade standpunktet stå. Når forbuddet så træder i kraft efter planen, kan fiskernes kompensation ligeledes automatisk træde i kraft, og henvisningen til en dom, der måske og måske ikke bliver afsagt af Domstolen, skal holdes helt uden for denne sag.

Eisma
Hr. formand, allerede i 1994 anmodede Parlamentet om et forbud mod drivgarn. Den 8. juni i år, altså fire år efter at vi anmodede herom, har Rådet endelig vedtaget en ændring af forordningen, hvorved fiskeri i Atlanterhavet og Middelhavet med drivgarn forbydes fra 1. januar 2002. Dermed opfylder Rådet endelig, delvist, Parlamentets ønske. Jeg siger delvist, for vi er naturligvis stadigvæk langt fra målet. Det er således fortsat tilladt at fiske med drivgarn i Nordsøen og Østersøen. Også selvom der i disse have ikke findes delfiner, der kan vikle sig ind i drivgarnene - det problem gælder ikke for disse have - er der stadigvæk problemer med bifangsten. Derfor mit spørgsmål til Kommissionen. Hvornår fremsættes der forslag om at udvide forbuddet mod drivgarn til også at omfatte Nordsøen og Østersøen?
Det er det første gode skridt i den retning. Det, det nu drejer sig om, er at få dette forbud gennemført og overholdt. Jeg spørger også Kommissionen om, hvilke kontrolforanstaltninger den vil træffe? Jeg vil også gerne vide, hvordan man vil undgå, at aktiviteterne flyttes til tredjelande. Det er rimeligt, at fiskerne får kompensation for en del af den lidte skade, men jeg vil i den forbindelse gerne vide fra Kommissionen, hvilke betingelser der er knyttet hertil. Det vil sige skal nettene rent faktisk destrueres for at forhindre, at de forsvinder til tredjelande? Hr. formand, selvfølgelig er min gruppe helt enig med ordføreren, hr. Souchet, og de ændringsforslag, som Fiskeriudvalget har indgivet.

d'Aboville
Hr. formand, vi ved alle, at beslutningen om at forbyde fiskeri med drivgarn er en politisk beslutning, som savner videnskabelig begrundelse. Vi ser et udslag af denne absurde holdning, når de, der påstod, at tunfiskebestanden var truet, og fiskeri med drivgarn derfor måtte forbydes, nu synes at have opdaget, hvor vigtigt det er, at tunfiskerne ved Den Biscayiske Bugt omstiller sig til ... tunfiskeri.
Vi tilslutter os i øvrigt synspunktet og finder, at de ændringsforslag, ordføreren har fremlagt, på afgørende vis forbedrer Kommissionens forslag. Når det gælder fiskerne, er det afgjort en forbedring, at ophørspræmien forbeholdes ældre, erhvervsaktive fiskere, som rent faktisk vil kunne trække sig tilbage. Når det gælder fartøjerne, er det rimeligt, at fartøjets alder tages i betragtning i forbindelse med fastsættelsen af ophørspræmien. Til gengæld vil det være urimeligt at nedsætte støtten til ombygning af ældre fartøjer, eftersom det netop er målet at gøre fartøjerne egnede til fortsat tunfiskeri, således at aktiviteten ikke omlægges til fiskeri efter udsatte arter.
Endelig finder vi, at det er udtryk for konsekvens, når det foreslås, at der sker en globalisering af de økonomiske ressourcer, således at omstillingsperioden kan strækkes til udgangen af 2001. Det bliver herved muligt i fuld udstrækning at drage nytte af de undersøgelser og forsøg, som er iværksat for at finde nye fangstteknikker til brug i forbindelse med tunfiskeri. Dette punkt er særdeles væsentligt, idet vi ellers risikerer, at nogle fiskere fristes til for tidligt at omstille sig med det uheldige resultat, at de omstiller sig til kystfiskeri, som rammer truede arter.

McKenna
Hr. formand, Gruppen De Grønne i Europa-Parlamentet glæder sig over beslutningen, der blev taget i juni, om at forbyde drivgarn til fangst af tun og visse andre fiskearter. Vi glæder os også over Kommissionens forslag om at yde støtte til de fiskere, der berøres af denne beslutning. Det er vigtigt, at passende og tilstrækkelig finansiering til kompensation stilles til rådighed for fiskerne med henblik på at skifte til mere selektivt og passende fiskeriudstyr. Vi håber, at EU har taget ved lære af hele denne sag.
Både nationale regeringer og EU opfordrede til anvendelse af drivgarn i flere lande på trods af, at erfaringer fra andre steder viste, at disse garn gav store bifangster. Grundige undersøgelser skulle have været gennemført, før de blev taget i brug i EU, men det blev ikke gjort. Garnene blev indført i handlen, som så senere blev udvidet. På markedet fandtes andet og mere selektivt udstyr, som man hellere skulle have fremmet.
Mit andet punkt handler om forslaget til beslutning. Som andre talere har nævnt, er der et meget usædvanligt afsnit om, at Rådet skal udsætte gennemførelsen af denne beslutning, indtil Domstolen har afsagt dom i en sag anlagt af nogle franske fiskere. Det skal understreges, at den franske regering havde planer om at føre en lignende sag, men besluttede ikke at gøre det, da det var tydeligt, at en sådan sag ikke kunne vindes. Den franske regering optræder meget kynisk i denne sag, eftersom de lader deres egne advokater rådgive fiskerne i en sag, som den franske regering godt selv ved ikke kan vindes. Vi har den holdning, at medmindre dette afsnit fjernes fra forslaget til beslutning, vil vi stemme imod hele forslaget til beslutning. Det er meget vigtigt, at dette afsnit fjernes, så beslutningen kan vedtages af et stort flertal i Parlamentet. Som en anden taler har sagt, er det ikke korrekt at medtage et sådant afsnit angående Domstolen og en dom, der skal afsiges dér. Det skal holdes for sig.

Langenhagen
Hr. formand, hr. kommissær. Hr. Monti, hvis jeg ikke skulle behandle et andet spændende tema i aften, ville jeg meget gerne stille Dem nogle spørgsmål om den nye duty free -udvikling. Men dette er jo ikke det rette tidspunkt, og derfor vil jeg gå over til betænkningen af Souchet. Efter at vi har kæmpet for det så længe, som vi har hørt, blev der i juni i år endelig vedtaget et forbud mod fiskeri med drivgarn i Atlanterhavet og i Middelhavet. Det var på høje tid, hvis vores knappe fiskeressourcer skulle beskyttes på en økologisk fornuftig og holdbar måde. Alligevel må det ikke glemmes, at forbuddet betyder yderligere økonomiske tab for de i forvejen hårdt trængte fiskere i de berørte lande. Disse tab må udlignes, i det mindste delvis.
Efter Kommissionens forslag skal både fiskerne ombord og rederne have erstatninger. Men også de lokale organer og andre investorer vil lide økonomiske tab, for der er i de sidste år investeret mange penge i forbedringer af infrastrukturen, f.eks. havneanlæg og auktionshaller. Når fiskeriet går tilbage, vil disse investeringers rentabilitet falde. Dette skal også ses på den baggrund, at fiskerne skal have støtte til at indstille deres fiskerivirksomhed. Dette fører muligvis til, at nogle vil indstille fiskeriet tidligere, end det ellers ville have været tilfældet. Vi ønsker imidlertid, at erhvervet skal bevares. Derfor må der skabes incitamenter, som kan hjælpe især den unge generation af fiskere til at skifte til alternative fangstteknikker.
Vi vil gerne minde Rådet om, at det ville støtte omstillingen til andre fangstteknikker. Nu er lejligheden der. Desuden er Fiskeriudvalget af den opfattelse, at der bør sikres en generel binding af midlerne til finansiering af fiskernes omstilling ud over udløbet af FIUF i 1999. På dette punkt støtter også Det Europæiske Folkepartis Gruppe ordfører Souchets ændringsforslag. Efter min gruppes mening skal omstillingen imidlertid ske umiddelbart uden at afvente en afgørelse fra Domstolen.

Fraga Estévez
Hr. formand, selvom jeg anerkender det store arbejde, som ordføreren har udført, vil jeg som nogle af mine kolleger erklære mig uenig i et vigtigt punkt i betænkningen.
I afsnit 4 i forslaget til lovgivningsmæssig beslutning anmodes der om, at de finansielle foranstaltninger i Rådets beslutning ikke træder i kraft, før De Europæiske Fællesskabers Domstol har truffet afgørelse i det søgsmål, der er indbragt af nogle brugere af drivgarn mod den forordning, der forbyder brug af disse fangstredskaber fra 2002.
I modsætning til det, som ordføreren giver udtryk for, og det, der står i betænkningen, mener jeg ikke, at der er nogen logik i denne anmodning, og at den ydermere er til stor skade for de berørte fiskere. Formålet med Rådets forslag er at dæmpe de økonomiske følger, som forbuddet mod drivgarn får for fiskerne, og at fremme omstillingen. Det giver derfor mulighed for en erstatning til fiskerne i takt med, at de opgiver denne form for fiskeri indtil 2002, hvor den vil være helt forbudt.
Der er ingen, der er i tvivl om - og allermindst fiskerne - at fiskeri med drivgarn ikke har nogen fremtid i Den Europæiske Union. Det kan derfor tænkes, at når Domstolen har afsagt dom om det indbragte søgsmål, har størstedelen af fiskerne allerede opgivet denne aktivitet, og mange ønsker at gøre det hurtigst muligt for at kunne stabilisere deres nye aktiviteter så hurtigt som muligt.
Det er derfor ikke til at forstå, hvorfor man skulle forhindre dem, der ønsker at gøre brug af denne støtte, i at få den. Det er ikke alle fiskere, der har henvendt sig til Domstolen, og deres ret til at modtage den fastsatte støtte skal ikke være betinget af handlinger fra andre, som har besluttet at gå til domstolene for egen regning og risiko.
Da jeg således mener, at afsnit 4 i forslaget til beslutning er til skade for alle uden at gavne nogen, opfordrer jeg til, at der stemmes imod dette.

Monti
Hr. formand, Kommissionen har studeret hr. Souchets betænkning og giver udtryk for sin tilfredshed med denne. Der er bred enighed mellem de tre institutioner med hensyn til sagen om kompensation til de fiskere, der rammes af forbuddet mod at benytte drivgarn, og om omstillingen af deres aktiviteter. Rådet gav i den forbindelse Kommissionen et mandat på mødet den 8. juni 1998.
Med hensyn til de ændringsforslag, der fremsættes i hr. Souchets betænkning, beklager Kommissionen, at den ikke kan godkende ændringsforslag 1, 2 og 7, som drejer sig om formen, og som ikke har nogen praktisk betydning; ændringsforslag 5 og 8, der indskrænker beslutningens anvendelsesområde, og ændringsforslag 6, som falder uden for det mandat, Kommissionen har fået af Rådet.
Kommissionen er til gengæld helt enig i indholdet i ændringsforslag 4. Også ændringsforslag 3 fortjener at blive fremhævet. Det tager sigte på at indføre en minimumsalder for dem, der nyder godt af visse foranstaltninger. Medlemsstaternes forskellige bestemmelser med hensyn til pensionsalderen gør det dog umuligt at fastlægge en minimumsalder, der er den samme for alle. Kommissionen vil således sørge for, at tankegangen i ændringsforslag 3 bliver respekteret under de bilaterale forhandlinger med medlemsstaterne om omstillingsplanerne og gennemførelsen af disse.
Jeg vil også gerne kort komme ind på et par punkter, der blev nævnt under debatten. Hvad angår iværksættelsen af ledsageforanstaltningerne, vil Kommissionen opmærksomt forhindre, at de forbudte garn bliver brugt andre steder. Dette vil være en obligatorisk klausul i medlemsstaternes omstillingsplaner. Med hensyn til det andet punkt, der blev nænvt, nemlig et eventuelt forbud mod disse garn i Nordsøen eller i Østersøen, er et sådant naturligvis ikke genstand for debatten i dag, der jo drejer sig om ledsageforanstaltningerne i forbindelse med det forbud, som blev vedtaget den 8. juni. Kommissionen har i øjeblikket ingen intentioner om at udvide forbuddet til også at gælde for andre havområder, hvor denne fiskerimetodes konsekvenser for havpattedyrene ikke er blevet påvist.
Endelig var der flere parlamentsmedlemmer, som nævnte tidsspørgsmålet. Jeg vil i den henseende bemærke, at hver enkelt medlemsstat har mulighed for at udpege et formidlende organ, der er ansvarligt for gennemførelsen af ledsageforanstaltningerne. I henhold til de gældende almindelige bestemmelser for strukturfondene kan et sådant organ betragtes som den endelige modtager af strukturstøtten, og det er tilstrækkeligt, at alle de nødvendige bevillinger tildeles dette organ inden den 31. december 1999. Bevillingerne vil således være anbragt, og betalingen til de endelige modtagere, nemlig fiskerne og skibsrederne, kan ske indtil slutningen af år 2001.

Formanden
Mange tak, hr. Monti.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.

Levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0506/98) af Colino Salamanca for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om et program for levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation (KOM(98)0725 - C4-0698/98-98/0343(CNS)).
Jeg giver ordet til ordføreren, hr. Colino Salamanca.

Colino Salamanca
Hr. formand, Landbrugsudvalgets beslutning, som jeg tror vil blive støttet af Parlamentet i morgen, støtter fuldt ud Kommissionens forslag om programmet for levering af fødevarer til Den Russiske Føderation.
Jeg mener desuden, at Kommissionen, Rådet og Parlamentet nærer de samme bekymringer i forbindelse med dette forslag. Den første af dem er, om forslaget er i stand til at nå sine mål, det vil sige at levere råvarer eller bearbejdede fødevarer, der er livsnødvendige for befolkningerne i Den Russiske Føderation, om produkterne når frem til de ugunstigt stillede regioner, som denne fødevarehjælp er bestemt for - og vi har haft lejlighed til i memorandummet at se, at der i forbindelse med fordelingen af mængderne tages hensyn til de regioner, der har de største behov - og om hjælpen i videst muligt omfang gives til den dårligst stillede del af befolkningen ved hjælp af gratis uddeling.
Den anden bekymring - som jeg også tror er fælles for os - er, om der er gennnemsigtighed i aktionen, om der er den kontrol, der er nødvendig for at sikre, at hjælpen opfylder målet. Når man hører så megen tale om de mulige mafiaer, der opererer i Den Russiske Føderation, er det godt, hvis fødevarehjælpen - som Den Europæiske Union vil yde for et beløb på EUR 400 millioner - kan opfylde målet, og logisk nok har Parlamentet, og især Landbrugsudvalget og Budgetudvalget, selv lagt vægt på gennemførelsen af de kontrolforanstaltninger, der skal sikre, at denne hjælp opfylder det mål, som den er beregnet på. Og i den sammenhæng skal det naturligvis undgås, at fødevarehjælpen - der er omfattende, for det drejer sig om 1 million t blød hvede, 500.000 t rug, 50.000 t ris, 100.000 t svinekød, 150.000 t oksekød eller mængden af skummetmælkspulver - forvrider markederne i Den Russiske Føderation.
Jeg mener, at disse betingelser, som - jeg understreger - er blevet fastlagt af Budgetudvalget og godkendt af Landbrugsudvalget, er af største interesse. Det betyder, at der vil være en kontrol med operationen såvel fra Den Europæiske Unions side som inden for Den Russiske Føderation. Intentionen er, at vi såvel gennem Kommissionen som Revisionsretten kan følge denne operation selv inden for Den Russiske Føderation for at sikre opfyldelsen af målene.
De fremsatte ændringsforslag har således følgende formål: at opfylde formålet med iværksættelsen af programmet og at sikre, at den betydelige økonomiske indsats, som Den Europæiske Union yder, effektivt afspejles i opnåelsen af målene med hjælpen.
Og jeg mener desuden, at det er en gennemførelse af den beslutning, som Parlamentet vedtog for få dage siden, den 19. november, hvor det bemærkede de forhold, som især de russiske myndigheder har viderebragt, og det løfte, som Den Europæiske Union sammen med USA giver om at bistå og hjælpe nogle regioner, der virkelig er i nød med hensyn til fødevareforsyning.

Herzog
Hr. formand, sagen om fødevarehjælp til Rusland er blevet henvist til Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser. På grund af sagens presserende karakter har vi i udvalget imidlertid ikke haft mulighed for at mødes i Strasbourg for at drøfte sagen og vedtage en udtalelse. Det er baggrunden for, at jeg i dag udtaler mig som formand for udvalget. Jeg vil fremføre nogle bemærkninger til sagen og har en formodning om, at mine udtalelser deles af hovedparten af udvalgets medlemmer. De ligger i øvrigt helt på linje med hr. Colinos udtalelser.
For det første ser vi naturligvis positivt på forslaget om en fødevarehjælpepakke til Rusland. En hjælp som i øvrigt tager udgangspunkt i de ønsker, Rusland selv gav udtryk for i forbindelse med kommissionsformandens besøg i Moskva i oktober i år. Forsyningssituationen er kritisk i visse dele af Den Russiske Føderation, og vi har helt klart en forpligtelse til at yde humanitær bistand til en hungertruet befolkning. Lad mig tilføje, at det er i vores egen interesse, at situationen i disse lande stabiliseres, såvel i politisk som i social henseende. At hjælpen også vil bidrage til en nedbringelse af EU's lagre af landbrugsvarer, lader jeg i denne sammenhæng selvsagt ude af betragtning.
For det andet kan vi kun bifalde den måde, hvorpå fødevarehjælpen tænkes leveret og distribueret. Vi håber, de offentlige institutioner i Rusland vil sørge for, at hjælpen gratis fordeles til de egne, hvor nøden er størst.
For det tredje må vi naturligvis være meget opmærksomme på den praktiske gennemførelse af hjælpeprogrammet. Jeg erindrer om, at Europa-Parlamentet i forbindelse med førstebehandlingen af budgettet for 1999 i lyset af den vanskelige politiske og økonomiske situation i Rusland foretog betydelige henlæggelser, som er øremærket bistand til Rusland. Dette skete i øvrigt på baggrund af et ændringsforslag stillet af vores udvalg. Vi er ikke sikre på, at hjælpen når frem til de rette modtagere, eller at den anvendes efter hensigten. De samme overvejelser gør sig selvsagt gældende i forbindelse med den planlagte fødevarehjælp, og vi anmoder Kommissionen om at sikre en nøje overholdelse af det foreliggende memorandum og straks underrette EuropaParlamentet, såfremt der er mistanke om bedrageri eller spekulation.
En sidste bemærkning: Denne fødevarehjælpepakke, som finansieres over EU's budget og beløber sig til ikke mindre end EUR 400 millioner, skal selvsagt ikke betragtes som EU-støttet eksport. Jeg erindrer om, at EU i henhold til WTO-aftalerne er forpligtet til at reducere den EU-støttede landbrugseksport, både målt i mængder og i budgetandel.

Monti
Hr. formand, jeg vil gerne takke Parlamentet for at have givet sit samtykke til forslaget om en hasteprocedure, og jeg vil gerne sige, at Kommissionen er særdeles tilfreds med hr. Colino Salamancas betænkning. Jeg vil nøjes med at henlede Deres opmærksomhed på hovedpunkterne og navnlig komme ind på, hvem der får ansvaret for aktionen, på de støttemodtagende regioner og på aspekterne i forbindelse med kontrollen.
Da der er tale om en omfattende aktion, er det Kommissionens faste overbevisning, at den ikke kan ledes af ikkestatslige organisationer, sådan som det sædvanligvis er tilfældet med humanitær hjælp. Også USA er af denne opfattelse med hensyn til deres eget program med fødevarehjælp. Aktionen er derfor nødt til at blive gennemført med Den Russiske Føderations regerings kontrol.
Hvad angår de regioner, som programmet omfatter, vil produkterne blive givet til de fattigste regioner, som er hårdest ramt af hungersnøden. Hverken Sankt Petersborg og de omkringliggende regioner eller Moskva og omegn er iblandt disse. Der er i alt ca. 40 regioner, som er medtaget i fødevareprogrammet. Det store antal regioner, der modtager denne hjælp, gør naturligvis overvågningen af aktionen meget vanskeligere.
Med hensyn til kontrollen vil jeg gerne understrege, at Kommissionen ikke har beføjelse til at udøve nogen form for kontrol med gennemførelsen af programmet i Den Russiske Føderation, hvilket ligeledes blev slået fast på Rådets møde om generelle anliggender, på Rådets møde om budgettet og også i går på Rådets møde om landbrug. Efter Kommissionens mening er det umuligt at overvåge programmets forløb nøje i de mere end 40 regioner, det drejer sig om. Det er for det første umuligt på grund af den meget store geografiske udstrækning, og for det andet er det umuligt, fordi der i øjeblikket er interne uroligheder i Rusland. Uddelingen af fødevarehjælp på russisk område er et meget risikabelt foretagende, og denne risiko er der ingen kontrolforanstaltning, som vil kunne fjerne helt.
Kommissionen har dog noteret sig, at Europa-Parlamentet og forskellige medlemsstater har givet udtryk for at gå stærkt ind for medtagelsen af kontrolforanstaltninger i programmet, og Kommissionen har derfor indføjet en bestemmelse i forordningen, der tager sigte på anvendelsen af ekstern teknisk assistance i forbindelse med overvågningen, undersøgelsen, kontrollen og bedømmelsen internt i Den Russiske Føderation. Denne bestemmelse er allerede blevet godkendt af den russiske regering.
De andre kontrolbestemmelser, der oprindeligt var fastlagt i aftalememorandummet, er dog vigtigere end den eksterne tekniske assistance. For det første er der i memorandummets bilag en fortegnelse over de regioner og områder, der får gavn af programmet, og det angives, hvilke produkter der vil blive givet til de enkelte regioner og områder. Dette bilag bliver genstand for en officiel beslutning fra den russiske regerings side, og denne beslutning vil blive offentliggjort.
Som følge heraf vil alle regionernes guvernører kunne kontrollere, om deres region har modtaget den præcise mængde af hvert produkt, som den var blevet tildelt. Det er klart, at der vil blive gjort indsigelse, hvis dette ikke sker. For det andet vil produkterne blive leveret i flere på hinanden følgende sendinger. For det tredje vil den russiske regering sende månedlige rapporter til Kommissionen om programmets gennemførelse. Disse rapporter vil indeholde alle de nyttige oplysninger om, hvordan aktionen forløber med hensyn til de enkelte produkter og de enkelte regioner, samt en redegørelse for administrationen og anvendelsen af den særlige konto. For det fjerde har Den Europæiske Revisionsret bemyndigelse til at foretage en regnskabsgennemgang i Den Russiske Føderation med hensyn til programmet med fødevareleverancer.
Endelig vil jeg gerne understrege, at såfremt Kommissionen kommer i besiddelse af oplysninger, der giver anledning til en begrundet tvivl om, hvorvidt programmet gennemføres korrekt, vil den straks kunne standse leverancerne.
Afslutningsvist vil jeg gerne sige, at programmet med fødevarehjælp til Rusland efter Kommissionens mening kun kan finde sted på de bedste betingelser, hvis alle institutionerne er fælles om ansvaret for aktionen, og hvis alle institutionerne lige fra starten - og før der træffes nogen beslutninger - er klar over, at programmet indebærer en vis risiko. Vi har gjort alt, hvad der er menneskeligt muligt for at forsøge at mindske denne risiko, men vi kan ikke fjerne den helt. På den anden side kan vi heller ikke bare forholde os passivt og give afkald på at hjælpe Rusland af frygt for, at aktionen støder på nogle forhindringer.
Hr. formand, jeg vil nu hurtigt gennemgå de ændringsforslag, som Kommissionen desværre ikke kan godkende.
Angående ændringsforslag 1 skal man være opmærksom på, at vi sammen med russerne fastsætter de mængder, der skal leveres, hvilket skal respekteres. De forventede beløb er skøn fra Kommissionens tjenestegrene baseret på standardværdier, som kan vise sig at være højere end forventet, specielt hvis man tager transport om vinteren i betragtning. Med et fastsat maksimumsbeløb kan vi således risikere at reducere mængden af leverede varer, hvilket ingen ønsker. Hvad angår ændringsforslag 2 om fastlæggelse af principperne for udbud, tilrådes der kun den form for udbud, hvor man udpeger en organisation eller et firma, som på de russiske myndigheders vegne udfører det nødvendige arbejde med overtagelse af forsendelserne, bearbejdning og transport af varerne til den endelige destination. Denne form for udbud har russerne allerede opnået i forbindelse med fødevarehjælp fra såvel Den Europæiske Union som USA.
Hvad angår involvering af ngo'er i denne aktion, mener Kommissionen på grund af transaktionernes enorme størrelse, at det kun er de organisationer, som har den tilstrækkelige infrastuktur, der effektivt kan udføre denne opgave.
Angående ændringsforslag 3 og 7, forbydes det udtrykkeligt i aftalememorandummet at reeksportere fødevarehjælp samt at eksportere de tilsvarende varer, som er produceret i Rusland eller importeret fra tredjelande. Kommissionen finder, at hvis man fremhæver en af disse bestemmelser, svækker man nogle af de andre bestemmelser eller risikerer at reducere deres betydning.
Hvad angår ændringsforslag 4, er det tydeligt anført i forslaget til forordning, at Kommissionen skal gøre brug af ekstern teknisk bistand i forbindelse med opfølgning, revision, kontrol og evaluering af aktionernes forløb, herunder på russisk område. At understrege, at denne tekniske bistand burde ydes af Kontoret for Teknisk Bistand, vil ikke styrke teksten, men nærmere begrænse den form for ekstern kontrol, som kan involveres.
Hvad angår det beløb, der er afsat til denne form for teknisk bistand, gælder de samme kommentarer her som til ændringsforslag 1.
Det er ikke nødvendigt at medtage ændringsforslag 5 i teksten, eftersom Kommissionen allerede har stillet udkastet til aftalememorandum til rådighed for Europa-Parlamentet. Det er også tydeligt, at Kommissionen inden for varslingssystemets rammer som sædvanlig skal forsyne budgetmyndigheden med alle oplysninger vedrørende gennemførelsen af aktionen.
Angående ændringsforslag 6 findes denne bestemmelse allerede i aftalememorandummet og skal ikke gentages i forordningen.
Hvad angår ændringsforslag 8 og 9, blev fiskeriprodukter aldrig nævnt af russerne som noget, der ville opstå knaphed på i Rusland til vinter. Derfor kan Kommissionen ikke medtage disse produkter i det nuværende fødevarehjælpeprogram.
Endelig, hvad angår ændringsforslag 10, er der mange nødlidende mennesker i Den Russiske Føderation. At komme nærmere ind på en enkelt gruppe eller at fokusere på nogle frem for andre, ville efter vores mening være upassende.

Formanden
Mange tak, hr. Monti.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
(Mødet hævet kl. 23.51)

