Den sociale velfærdspakke (første del) (forhandling) 
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Kommissionen og Rådet om den sociale velfærdspakke (første del).
Vladimír Špidla
medlem af Kommissionen. - (CS) Hr. formand, mine damer og herrer! For to måneder siden vedtog Kommissionen en ny social dagsorden. Den er beregnet på at hjælpe Unionen med at løse de sociale problemer, som Europa skal løse i det 21. århundrede. Den indeholder et ambitiøst og sammenhængende sæt af foranstaltninger på det socialpolitiske område og giver europæerne mulighed for at udnytte de muligheder, der ligger åbne for dem.
Som det allerede er blevet sagt. diskuterede ministrene for arbejdsmarkedsspørgsmål og sociale anliggender den nye sociale dagsorden ved et uformelt møde i Rådet (arbejds- og socialministrene), som blev afholdt først i juli i Chantilly.
Det glædede mig at modtage en rapport om den meget positive modtagelse, som den nye sociale dagsorden har fået af medlemsstaterne, og jeg afventer med interesse konklusionerne, som Rådet vil modtage ved udgangen af året. Jeg har allerede haft mulighed for at præsentere denne pakke for Formandskonferencen og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Nu er tiden inde til en grundig debat her i Parlamentet. Jeg er overbevist om, at dagens forhandling vil give os mulighed for at nå til enighed om spørgsmålet om, hvilken slags socialt Europa, vi ønsker at opbygge for de europæiske borgere.
Jeg vil gerne skitsere den hidtidige udvikling. Denne komplekse pakke er resultatet af to års fælles indsats. Kommissionen har arbejdet med alle interessenter, herunder repræsentanter for arbejdstagere og arbejdsgivere, civilsamfundet, medlemsstaterne samt regionale og lokal instanser. Denne pakke udgør et samlet hele, idet man fremhæver forbindelserne til andre områder såsom uddannelse, sundhed, miljø, informationssamfundet og økonomien, og den viser klart, at økonomiske og sociale mål er to sider af samme sag og skal fungere i et tæt samarbejde til gavn for befolkningen. Det er en ambitiøs pakke, hvor man forsøger at tilbyde praktiske svar på befolkningens bekymringer og forbedre deres levevilkår. Det er også en meget omfattende pakke - den største, som Kommissionen nogensinde har vedtaget på en gang - hvor der præsenteres 18 initiativer sammen med beretningen. Desuden er yderligere 20 vedrørende en lang række forskellige emner også til drøftelse.
I dag kigger vi på to foranstaltninger: forslaget til direktiv om bekæmpelse af diskrimination og et revideret direktiv om oprettelse af europæiske samarbejdsudvalg. Først og fremmest vil jeg imidlertid gerne sige et par ord om grundprincipperne i denne pakke.
Den nye sociale dagsorden er baseret på tre hovedprincipper: muligheder, adgang og solidaritet. Vi europæere sætter pris på individets værdi og ønsker, at alle får lige muligheder for at udnytte deres potentiale. Dette betyder, at vi ønsker at fjerne de hindringer, som folk står over for, og skabe forudsætninger, hvor alle får mulighed for at udnytte de muligheder, der tilbydes, idet vi stadig respekterer den europæiske mangfoldighed og undgår uenighed.
Europæernes tro på lighed fører til en fælles tro på social solidaritet: solidaritet mellem generationer, mellem regioner, mellem dem i toppen og dem i bunden, mellem rige og mindre rige medlemsstater og ligeledes med vores naboer og venner i andre dele af verden, eftersom solidaritet er en integrerende del af Det Europæiske Fællesskabs funktion og af vores relationer med andre lande rundt om i verden.
Mine damer og herrer, som De ved, er der i øjeblikket forskel på den juridiske beskyttelse mod forskelsbehandling i EU afhængigt af årsagerne til forskelsbehandlingen. Forskelsbehandling er imidlertid ikke begrænset til ét område. Derfor har vi som en del af pakken foreslået et horisontalt direktiv med forbud mod forskelsbehandling på grund af alder, seksuel orientering, religiøs overbevisning og handicap uden for arbejdsmarkedet. Et horisontalt direktiv vil give medlemsstater, økonomiske enheder og borgerne med den største grad af klarhed og retssikkerhed.
Dette forslag er en reaktion på gentagne opfordringer fra Parlamentet og opfylder det politiske løfte, som Kommissionen afgav, da den tiltrådte. Det er et fleksibelt instrument baseret på principper, der allerede er indført i medlemsstaterne og indskrevet i de eksisterende forordninger.
Jeg vil gerne understrege, at en afhjælpning af alle årsager til forskelsbehandling på samme måde ikke betyder, at der skal gælde ensartede regler på alle områder. Inden for forsikring og bankvæsen vil det f.eks. være muligt at anvende forskellige fremgangsmåder på grundlag af alder eller handicap. Imidlertid skal sådanne forskelle begrundes på en overbevisende måde og med pålidelige statistiske data. Ældre mennesker vil stadig kunne få nedsat takst på offentlige transportmidler og til kulturbegivenheder, og det vil stadig være muligt at begrænse adgangen til visse varer for at beskytte befolkningens sundhed, f.eks. salg af alkohol til mindreårige.
Direktivet dækker levering af alle varer og tjenester og vedrører både erhvervslivet og private, men kun når der er tale om kommerciel levering af varer og tjenester.
Direktivet vil også være forholdsmæssigt med hensyn til den byrde, der pålægges i henhold til proportionalitetsprincippet, der både er indskrevet i de eksisterende direktiver om bekæmpelse af forskelsbehandling og FN's konvention om handicappedes rettigheder, som er underskrevet af medlemsstaterne og Det Europæiske Fællesskab.
I forslaget til direktiv forbydes forskelsbehandling, men samtidig respekterer man de øvrige grundlæggende rettigheder og friheder, herunder beskyttelse af privatliv og familieliv og handlinger, der foregår i denne sammenhæng, og ligeledes religionsfrihed og foreningsfrihed.
Et andet problem, som jeg gerne vil henlede opmærksomheden på, er forskelsbehandling af romaer, som Kommissionen gentagne gange har fordømt som værende uforenelig med EU's principper. Pakken indeholder en erklæring om vores fornyede forpligtelse til at sikre lige muligheder og bekæmpe forskelsbehandling og ligeledes et arbejdsdokument fra Kommissionens tjenestegrene om Fællesskabets instrumenter og politikker for integration af romaer.
Dette sker som reaktion på anmodningen fra Det Europæiske Råd i december 2007 om, at Kommissionen skal revidere eksisterende politikker og instrumenter og forelægge Rådet en rapport om de opnåede fremskridt.
Ifølge arbejdsdokumentet fra Kommissionens tjenestegrene er de nødvendige lovgivningsmæssige, økonomiske og koordineringsmæssige instrumenter på plads og i brug, men endnu ikke i tilstrækkelig grad. Den nye sociale dagsorden omfatter adskillige initiativer, der skal forbedre Unionens evne til at reagere mere effektivt på forandringer. Vi er overbeviste om, at den europæisk sociale dialog og de europæiske samarbejdsudvalg har en særlig rolle at spille i denne forbindelse. Direktivet om europæiske samarbejdsudvalg har trængt til en ajourføring i et stykke tid.
I øjeblikket findes der 820 europæiske samarbejdsudvalg i Unionen, hvor de repræsenterer 15 millioner arbejdstagere. Imidlertid viser de seneste sager, at de ikke gør deres arbejde godt nok, og at medarbejderne ofte ikke holdes velinformerede eller høres i forbindelse med omstrukturering af virksomheden. Formålet med initiativet er derfor at styrke den sociale dialogs rolle inden for virksomheder på overnationalt plan.
Det er et afbalanceret forslag, der bør sikre, at medarbejderrepræsentanter holdes tilstrækkeligt informeret og høres forud for beslutninger om forhold, der påvirker dem, og det bør også give virksomhederne mulighed for at tilpasse sig globaliseringen.
Kommissionen ville naturligvis foretrække at prioritere en løsning, der først var drøftet med repræsentanter for arbejdstagerne og arbejdsgiverne, men det lykkedes os rent faktisk ikke at overtale dem til at komme til forhandlingsbordet i juni, og det tvang Kommissionen til at fremlægge et forslag på eget initiativ.
Vi glæder os ikke desto mindre over det fælles brev, som repræsentanter for arbejdstagere og arbejdsgivere sendte til Rådet og Parlamentet i august. Vi sætter pris på den indsats, som begge sider har gjort for at nå frem til en aftale om dette komplicerede emne, og det glæder mig også, at de besluttede at acceptere Kommissionens forslag som grundlag for det videre arbejde. Jeg håber virkelig, at Parlamentet vil tage hensyn til de praktiske forslag fra repræsentanterne for arbejdstagere og arbejdsgivere, når det kommer til førstebehandlingen. Jeg tror på, at vi når frem til en hurtig løsning. Kommissionen vil efter bedste evne forsøge at gøde jorden mest mulig.
Nu vil jeg sige et par ord om virkningerne af globaliseringen. Nogle gange er det nødvendigt at omstrukturere virksomheder, men virkningerne for medarbejderne og deres familier kan være meget smertelige. Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen skal hjælpe til i sådanne situationer. Hidtil har fonden hjulpet 7.250 arbejdstagere med at finde nyt arbejde. Det kan vi være glade for, men vi skal sikre, at fonden er tilgængelig for alle, der kan nyde godt af den.
I beretningen i pakken om den sociale dagsorden hedder det, at ud af de 500 millioner euro, der er til rådighed hvert år, blev kun 4 % brugt i 2007. Vi må derfor overveje, hvordan vi kan forbedre resultaterne af fondens aktiviteter.
Med hensyn til arbejdsstyrkens mobilitet vil jeg gerne sige, at direktivet fra 1996 om udstationering af arbejdstagere støtter den fri bevægelighed for tjenester og ligeledes yder beskyttelse mod misbrug af arbejdstagere samt garanterer overholdelsen af de grundlæggende rettigheder i de medlemsstater, hvor de udstationeres. De seneste domme fra Domstolen om disse spørgsmål har givet anledning til en hel række spørgsmål. Reaktionerne på disse domme er helt legitime, og vi skal i fællesskab finde et svar på dem. Jeg indkalder et forum, der skal diskutere dette tema den 9. oktober, og her vil vi drøfte dette komplicerede problem med politiske instanser, repræsentanter for arbejdstagere og arbejdsgivere, repræsentanter for europæiske institutioner og eksperter inden for jura og økonomi.
Kommissionen vil naturligvis fortsat lytte til alle kommentarer, men vi ser endnu intet behov for at ændre direktivet. Under alle omstændigheder vil vi imidlertid sikre, at der ikke opstår konflikter mellem de grundlæggende friheder i henhold til traktaten og borgeres grundlæggende rettigheder.
Mine damer og herrer, denne nye sociale dagsorden er en bekræftelse på EU's løfte om at fremme en stærk og virkelig social dimension for Europa, et socialt Europa, som kan opfylde vores medborgeres forventninger. Dette er naturligvis kun muligt, hvis vi medtager en uddannelsesmæssig dimension, hvilket er meget vigtigt. I den forbindelse vil jeg gerne nævne følgende tre dokumenter:
1. Rådets henstilling om unge volontørers mobilitet i Europa
2. meddelelsen med titlen "Forbedrede kompetencer i det 21. århundrede: en dagsorden for europæisk samarbejde om skoler”
3. grønbogen: Migration og mobilitet: udfordringer og muligheder for uddannelsessystemerne i EU.
Vi ønsker at styrke og uddybe den sociale dimension i Europa. De 18 foranstaltninger i pakken udgør et første skridt i vores indsats i denne retning. Jeg ved, at jeg kan stole på, at De, der har til opgave et repræsentere befolkningens stemme, vil overveje disse forslag og politiske dokumenter grundigt og omhyggeligt. Det er af grundlæggende betydning for deres fremtid.
Xavier Bertrand
Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Vi er her for at tale om det sociale Europa. Vi skal tale om det sociale Europa, og jeg er glad for at kunne gøre det i dag foran Europa-Parlamentet, som er en central aktør i Europas institutionelle struktur, en vigtig partner, som det franske formandskab har et stort ønske om at arbejde så tæt sammen med som mulig.
Jeg har sagt det før, og jeg siger det igen nu: 2008 skal være året, hvor det sociale Europa tilføres ny energi. Det tror jeg, at alle vores europæiske aktører ønsker at se. Juni-topmødet i Luxembourg og mødet i Chantilly i juli er milepæle på denne vej. Vi nærer et stærkt ønske om, at det franske formandskab skal løse opgaven med at revidere den europæiske sociale dagsorden, som kommissær Špidla talte om lige før. Det er et centralt spørgsmål, der kræver, at vi evner at definere en social vision for Europa og omsætte denne vision til konkret handling. Diskussionerne i Chantilly, som Parlamentet deltog i gennem Deres udvalgsformand hr. Andersson, gav os mulighed for på ny at bekræfte en række fælles værdier, som vi alle deler, og det er netop disse, der definerer Europas ambitioner for social- og arbejdsmarkedspolitikken. Disse værdier er social dialog, solidaritet mellem generationerne, indsatsen mod fattigdom og forskelsbehandling, ligestilling mellem kønnene, social beskyttelse, mobilitet på arbejdsmarkedet og betydningen af tjenester af almen interesse med henblik på at sikre social samhørighed og socialt ansvar inden for erhvervslivet. Set fra Beijing, Washington, Kapstaden, New Delhi eller selv fra Brisbane giver disse værdier den europæisk sociale model dens egenart.
Chantilly var en mulighed for at minde verden om, at disse værdier er centrale for Europas udviklingsstrategi inden for Lissabonstrategien. Med andre ord var Chantilly en påmindelse om, at denne sociale model, disse fælles værdier, udgør en europæisk styrke i vores globaliserede verden.
Hvorfor? Fordi den videnbaserede økonomi, innovationsøkonomien, kun kan skabes gennem et klart fokus på at udvikle menneskelig kapital og på livslang uddannelse. Fordi økonomien som helhed bliver taberen, når hele befolkningsgrupper lukkes uden for arbejdsmarkedet i længere perioder, ikke kan bidrage til at skabe rigdom og ikke har adgang til varer og tjenester. Fordi arbejdstagerne også er mere produktive, når de har gode beskæftigelsesvilkår og social beskyttelse, der beskytter dem mod de hårde slag, som livet giver dem.
Økonomisk fremgang betyder ikke, at man må ofre sociale fremskridt, langtfra. Jeg er ikke den eneste, der opfatter de to som uadskillelige. Uden sociale fremskridt vil den økonomiske fremgang før eller senere tabe pusten. Så Europa skal gøre fremskridt på begge fronter: økonomisk fremgang, ja, og ligeledes sociale fremskridt.
Sammen med denne overbevisning, som vi bekræftede på ny i fællesskab, tog vi også et andet forhold til efterretning: den europæiske sociale model skal ændres, tilpasses globaliseringen, klimaændringer, demografiske ændringer og den stigende forskellighed i de europæiske samfund. Så vi skal tilpasse vores arbejdsmarkeder og indføre flexicurity, dvs. nye former for sikkerhed og fleksibilitet for både arbejdstagere og arbejdsgivere.
Og tingene er i bevægelse. I begyndelsen blev folk skræmt og foruroliget over udtrykket "flexicurity”. Men nu udgør dette princip et europæisk ideal, som alle aktører, inklusive arbejdsmarkedets parter stræber imod. Ordet er blevet almindeligt, et dagligdags udtryk, som beviser, at tingene virkelig ændrer sig, at tankegangen ændrer sig.
En anden ting, der skal tages op, hvis vi skal føre vores sociale model videre, er garantien for social samhørighed med foranstaltninger til bekæmpelse af nye former for fattigdom, navnlig når de påvirker børn. Tiden er inde til at gøre fælles sag for at forberede vores samfund bedre på denne demografiske ændring, styrke solidariteten mellem generationerne og sikre, at folk har adgang til samfundstjenester af almindelig interesse af høj kvalitet.
Denne tilpasningsproces har allerede været undervejs et par år. Takket være de initiativer, som Kommissionen, Ministerrådet, Europa-Parlamentet og arbejdsmarkedets parter har truffet, gør vi fremskridt med specifikke initiativer, der afhjælper de europæiske borgeres bekymringer. Hvordan kan vi på den ene side tillade den frie bevægelighed for arbejdstagere i Europa og samtidig sikre retten til arbejde for dem, som flytter? Hvordan forbedrer styringen af omstruktureringsaktiviteterne ved at inddrage arbejdstagerne i hele Europa? Hvordan sikrer vi, at folk kan arbejde og dermed deltage i samfundet, og hvad kan vi gøre for at bekæmpe forskelsbehandling mere effektivt?
Disse udfordringer vil også bestå under det franske formandskab. Især da det kommende valg - og det siger jeg helt ærligt - betyder, at anden halvdel af 2008 bliver vores sidste chance for at opnå resultater på en lang række områder i denne valgperiode. Snart vil vi alle stå til ansvar over for de europæiske vælgere ved stemmeurnerne.
Europas befolkninger forventer resultater. Det fremgår af reaktionerne på EF-Domstolens nylige afgørelser. Dette er et område, hvor Europa-Parlamentet kan hjælpe os, og det gælder også på mange andre områder, som jeg kort vil komme ind på.
For det første revisionen af direktivet om oprettelse af europæiske samarbejdsudvalg, som Vladimír Špidla talte om for lidt siden. Dette er et vigtigt skridt, som vil styrke den sociale dialog i Europa. Dette direktiv gælder for over 14 millioner arbejdstagere og 820 arbejdsgivere. Revisionen af direktivet vil øge antallet af personer, som direktivet omfatter.
I Chantilly samlede vi repræsentanter fra Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation og Business Europe for at høre deres synspunkter om den reviderede tekst, som Kommissionen har fremlagt. Det var tilfredse med forslaget som et arbejdsgrundlag og sagde, at de kunne forhandle sig frem til enighed om de punkter, de så forskelligt på. De er nu ved at lægge sidste hånd på en række fælles forslag, som de vil fremlægge inden længe.
Hvis det bliver til noget, hvis arbejdsmarkedets parter udarbejder et fælles forslag om revision direktivet, vil det være noget, vi kan bruge i vores arbejde, i Parlamentets og Rådets arbejde. Så hvorfor ikke nå til enighed ved førstebehandlingen, dvs. så hurtigt som muligt? Hvorfor ikke inden årets udgang, hvis det er muligt?
Vedrørende vores andet arbejdspunkt: Jeg må naturligvis nævne forslaget til direktiv om beskyttelse mod forskelsbehandling uden for arbejdspladsen, som Kommissionen også vedtog den 2. juli. Det var noget, som blev indgående drøftet i Chantilly, og formandskabet indledte forhandlinger om teksten i begyndelsen af juli. Parlamentet vil blive hørt om dette spørgsmål, men jeg vil gerne påpege, at Kommissionen i sit forslag, der dækker fire områder med forskelsbehandling, tog hensyn til Parlamentets beslutning om Elizabeth Lynnes betænkning, der blev vedtaget sidste forår.
Det tredje spørgsmål, som også har vakt stor opmærksomhed, var sociale tjenester af almindelig interesse. Det er noget, alle medlemsstater taler om. De taler alle om det samme, selv om jeg må indrømme, at de ikke alle siger helt det samme. Men vedtagelse af protokollen til Lissabontraktaten og evalueringen af Altmark-pakken giver os en lejlighed til at tænke på det bidrag, som disse tjenester yder til den sociale samhørighed i Europa, behovet for at sikre, at de er af høj kvalitet og vigtigheden af at give dem solide, lovgivningsmæssige rammer. Vi håber at kunne arbejde på en køreplan sammen med Kommissionen og med enhver, der ønsker at bidrage, for at identificere en række foreløbige mål, så vi kan opretholde fremskridtene på dette meget vigtige område.
Så er der naturligvis direktiverne om tidsbegrænset ansættelse og arbejdstid. For begges vedkommende ligger bolden på Europa-Parlamentets banehalvdel til andenbehandlingen. Vi skal forsøge at undgå forligsproceduren. Millioner af midlertidige arbejdstagere i Europa venter utålmodigt på, at direktivet om tidsbegrænset ansættelse træder i kraft, og der lægges pres på medlemsstaterne for at få løst spørgsmålet om vagtperioder. Så jeg kan kun tilskynde Parlamentet til at holde os orienteret om, hvad der sker, også her med skyldig hensyntagen til de modsatrettede faktorer, som jeg udmærket er klar over. Men også her har folk forventninger til os, og alles øjne hviler på os.
Med hensyn til mobilitet er jeg også opmærksom på behovet for at nå frem til en aftale om gennemførelsesforordningen om socialsikringsordninger.
Det franske formandskab har brug for Europa-Parlamentets støtte i disse forskellige sager for at opnå konkrete resultater. Disse resultater - De ved det godt, men jeg siger det igen - afventes med spænding af Europas befolkning, som forventer, at vi forfølger vores europæiske sociale vision til gavn for deres hverdag, at vi gør Europa til en naturlig del af hverdagen. Vi ved i dag, at vi ikke har brug for mindre, men for mere Europa. Vi er i dag udmærket klar over, at vi ikke har brug for mindre af det sociale Europa, men mere af det sociale Europa. Vi er udmærket klar over, mine damer og herrer, de udfordringer, vi skal have løst.
Joseph Daul
for PPE-DE-Gruppen. - (FR) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. Barroso, kommissær Špidla, mine damer og herrer! Gruppen for Det Europæiske Folkeparti og De Europæiske Demokrater lægger stor vægt på social retfærdighed. Bevarelsen af de europæisk sociale modeller er en af vores prioriteringer i en stadig mere globaliseret verden. Og derfor hilser jeg som formand for PPE-Gruppen Kommissionens forslag om den sociale velfærdspakke velkommen. Denne tekst giver nogle svar på spørgsmål af grundlæggende betydning for vores samfund såsom demografiske ændringer, globalisering og bekæmpelse af fattigdom.
Min gruppe mener, at Kommissionen burde gå endnu videre og indføre mere specifikke foranstaltninger. Bekæmpelse af fattigdom, at få befolkningsgrupper, der er udelukket fra arbejdsmarkedet i beskæftigelse, fremme af arbejdstagernes mobilitet og forbedring af arbejdstageres almene og faglige uddannelse - disse ting kræver et specifikt program, konkrete foranstaltninger og et stærkt engagement hos EU og medlemsstaterne.
De demografiske ændringer er en stor udfordring for vores økonomier. Arbejdstagere over pensionsalderen, kvinder, unge og navnlig handicappede - generelt alle, der har været uden for arbejdsmarkedet i en længere periode - skal have en ny chance. Vi skal hjælpe disse mennesker med at finde arbejde eller komme tilbage i arbejde. I den forbindelse ønsker vi konkrete foranstaltninger for at fremme livslang uddannelse.
Folk, der er i arbejde, mødes fortsat af ulighed. Vi er meget bekymrede over den fortsatte lønforskel mellem mænd og kvinder. Dette burde ikke finde sted i Europa i 2008. Tilsvarende skal der stilles hensigtsmæssige pasningsfaciliteter til rådighed for at hjælpe folk med at kombinere arbejde og familieliv. Derfor opfordrer vi Kommissionen og Rådet til at indføre specifikke foranstaltninger her. Min gruppe er modstander af alle former for forskelsbehandling. Så vi anerkender Kommissionens erklærede hensigt om at lukke de huller, der fortsat findes i den relevante lovgivning. Navnlig indsatsen mod forskelsbehandling af handicappede skal intensiveres.
Mine damer og herrer, vi mener, at det mest effektive instrument, vi har til at bevare de sociale modeller i denne globaliseringens tidsalder, er økonomisk vækst. Men vi er overbevist om, at for at nå målene i Lissabonstrategien skal vi fremme erhvervslivets sag, fordi det er iværksætterevnen, der grundlæggende skaber arbejdspladser. Vi skal forbedre iværksætternes image i Europa og opfordre unge mennesker til at etablere deres egen virksomhed. Vi skal også tilskynde til et konkurrencebetonet miljø for vores virksomheder og yde særlig støtte til små og mellemstore virksomheder, der skaber de fleste arbejdspladser.
Med dette for øje opfordrer vi alle aktører på området til at arbejde for mere flexicurity i Europa. Dette princip har vist sit værd i de lande, der har indført det. Det giver virksomhederne den fleksibilitet, de behøver, til at være konkurrencedygtige internationalt, idet de samtidig beskytter arbejdstagerne. Jeg glæder mig over Kommissionens hensigt om at fremme den sociale dialog. For os er et partnerskab baseret på tillid inden for virksomhederne nøglen til deres succes på markedet.
Mine damer og herrer, i de nuværende traktater hører sociale anliggender stadig i alt væsentligt under medlemsstaterne. Det kan og skal ændres, men indtil dette sker, skal vi overholde subsidiaritetsprincippet. Vi har ikke noget valg. Det afholder ikke Kommissionen fra at gennemføre konsekvensvurderinger, fordømme ulighed og forsøge at vurdere de sociale følger af alle nye forslag til lovgivning. Det opfordrer jeg den faktisk til at gøre. De sociale og samfundsmæssige udfordringer, vi står over for, er betydelige: Vi skal reformere vores økonomier, tilpasse dem til at være mere konkurrencedygtige, så færre mennesker udsættes for udstødelse. Der kan ikke være nogen sociale fremskridt uden økonomisk vækst, men økonomien kan ikke være konkurrencedygtig uden sociale fremskridt. PPE-ED-Gruppen er i dag mere end nogensinde fast besluttet på at skabe resultater her.
Martin Schulz
for PSE-Gruppen. - (DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Når man lytter til indlæggene fra de hidtidige talere - kommissær Špidla, formanden for Rådet, hr. Bertrand, og Dem, hr. Daul - får man en fornemmelse af, at alt er godt. Tingene går pænt fremad, og 2008 vil blive husket som det år, hvor den europæiske sociale model blev relanceret.
Det lyder alt sammen meget fint, men virkeligheden er barskere. Ja, det sande billede ser helt anderledes ud. Det sande billede er, at der er stor social ulighed i EU. Profitterne bliver stadig større, mens lønniveauerne stagnerer. Indkomstforskellen er blevet en kløft, der bliver stadig bredere. Tabet af købekraft, der har ramt almindelige mennesker inden for EU, kombineret med de kraftigt stigende energipriser er et veritabelt fattigdomsprogram. Det er et problem, som vi er nødt til at tage op inden for den europæiske sociale model og med mere end blot smukke ord. Det, som De tager initiativ til, hr. Špidla, er udmærket, og vi hilser det velkommen.
Mine damer og herrer, vi vil gå i detaljer med vores synspunkter om de forskellige forslag. Derfor kan jeg fremføre nogle få generelle bemærkninger om, hvad vi forventer af en europæisk social model. For 15 år siden var det sådan, at hvis befolkningen i EU - uanset i hvilket land - havde en følelse af, at noget var ved at gå galt, at en veletableret national standard var truet, reagerede de ved at kigge mod Europa for at få rettet op på tingene; de følte et behov for at få rettet op på tingene inden for en europæisk sammenhæng, fordi folk dengang troede på, at europæiske regler i en europæisk ramme ville yde beskyttelse på tværs af landegrænserne.
I dag, 15 år senere, skal man bare forsøge at fortælle nogen, at vi vil rette op på tingene i Europa. Det vil så frygt blandt medarbejderne, fordi de tror, at det nuværende Europa ikke længere kan garantere dem social beskyttelse.
Hvis man tager sig tid til at analysere den irske folkeafstemning og de unges stemmeadfærd, kan man se, at disse mennesker siger, at Europa er en fantastisk idé. Men når de ser på, hvordan det er organiseret og sat sammen i dag, er de ikke imponerede af organisationen eller strukturen. Da vi er på vej ind i en valgkamp, er det kun ret og rimeligt at spørge, hvorfor der var en sådan optimisme for 15 år siden om social- og arbejdsmarkedspolitikkens fremtid i Europa, og hvorfor der er en sådan pessimisme i dag. Vores svar som socialdemokrater er, at Europa styres af højrefløjen. De holdt en fantastisk socialdemokratisk tale, hr. minister; det, De sagde her, var fantastisk. Men hvilken linje anlagde Deres regering i Rådet om arbejdstidsdirektivet?
(Bifald)
Deres regeringsparti er medlem af Det Europæiske Folkeparti, hvis medlemmer udgør det store flertal blandt regeringscheferne i EU. I Kommissionen udgør de et absolut flertal blandt kommissærerne og har også leveret formanden for Kommissionen. Det Europæiske Folkeparti er den største politiske gruppe her i Parlamentet, men når man hører Dem tale, skulle man tro, at De slet ikke har noget som helst med den hæmmede sociale udvikling i Europa at gøre. Europa styres af højrefløjen og styres i den gale retning, og det skal der rettes op på ved valget til Europa-Parlamentet.
(Bifald)
De får en god mulighed for at bringe os tilbage på sporet, når tiden er inde til at gennemføre de foranstaltninger, De har skitseret. Den europæiske sociale model er en af vores prioriteringer, sagde De. For vores gruppe er det helt sikkert! Hvad føler folk sig alvorligt truet af inden for EU? Ukontrollerede finansmarkeder. Ukontrollerede hedge-fonde og private equity-selskaber, der køber en eller anden virksomhed, plukker de bedste af aktiverne ud og sætter medarbejderne på gaden - kun for at maksimere investorernes overskud.
Min kollega Poul Nyrup Rasmussen har udarbejdet en meget god betænkning. Vi har behov for en afstemning med kvalificeret flertal i dette spørgsmål, så Kommissionen kan iværksætte et initiativ til regulering af hedge-fonde og private equity-selskaber. Hvem er det, der nægter at støtte et sådant initiativ? De, Det Europæiske Folkeparti, hvis repræsentanter i Økonomi- og Valutaudvalget er imod det.
Derfor skal vi meget klart sige, at kampen for en europæisk social model også er kampen for en grundfilosofi. Hr. Bertrand tilskrev med rette EU's succes, at det er lykkedes at kombinere økonomiske fremskridt med sociale fremskridt. Det har altid været den underliggende filosofi i Europa - i øvrigt også for De Kristelige Demokrater. I årtier var dette to sider af samme sag, indtil den neoliberale hovedstrømning først i 1990'erne begyndte at fortælle os, at lavere lønninger, længere arbejdstid og mindre indflydelse på virksomhedernes ledelse var den grundlæggende opskrift på en hurtigere økonomisk vækst. I årtier har der naturligvis været mennesker - og de er stadig til stede i stort tal i dag, også inden for Kommissionen - der lægger større vægt på hestevæddeløb end på den europæisk sociale model, men som er ansvarlige for det indre marked, og som har fortalt os og stadig fortæller os - det fremmeste eksempel er hr. Trichet, som gør det ved hver eneste pressekonference - at lønningerne i Europa er for høje. Måske gælder dette for bestyrelsesmedlemmerne i Den Europæiske Centralbank, men ikke for de almindelige arbejdstagere i Europa.
Derfor skal vi sikre, at der foretages en overordnet politisk kursændring, en kursændring, der rent faktisk på ny placerer den europæiske sociale model der, hvor De ønsker den, hr. Bertrand, så ethvert økonomisk fremskridt i EU også vil få gavnlige virkninger for tilværelsen for alle borgere i EU.
De har naturligvis ret i, at EU kun kan konkurrere i verden, hvad enten det er i Beijing eller Brisbane, hvis vi udvikler det indre marked. Det ønsker vi at gøre; vi ønsker et ydedygtigt indre marked. Vi ønsker et effektivt og konkurrencedygtigt europæisk kontinent. Men vi ønsker det, fordi vi ønsker at skabe rigdom for alle, ikke kun for investorer i de store koncerner, de store aktieselskaber og de store banker.
Så længe vi har denne filosofi i Europa, hvor man tildeler europæiske priser til folk, der, når de fremlægger deres virksomheders resultater ved pressekonferencer, praler med at have tjent milliarder rundt omkring i Europa, som de ikke betaler skat af i Europa, fordi deres overskud er europæisk og ikke nationalt og derfor fritaget for national beskatning, og så længe vi fortsætter med at sende titusinder ud i arbejdsløshed for at videreføre denne situation og opretholde aktionærernes overskud - så længe dette er virkeligheden for den europæiske sociale model, kan vi tale, så meget vi vil her, men befolkningen vil aldrig identificere sig med dette Europa.
Vi ønsker imidlertid at konsolidere det europæiske ideal og fremme integrationens sag. Derfor vil jeg gerne minde Parlamentet om, at en europæisk social model bedømmes på dens resultater. Det samme gælder Dem, hr. Bertrand, i Rådet og Dem, hr. Daul, her i Parlamentet.
Graham Watson
for ALDE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Denne sociale pakke er et velkomment skridt fremad i opbygningen af et europæisk Fællesskab, der tager sig af sine borgere.
Befolkningerne, der stemte imod den europæiske forfatning og Lissabontraktaten, sendte et klart budskab. Budskabet er, at de ikke vil give EU nye beføjelser, bare fordi vi ønsker at få dem. Vores befolkninger ønsker at vide, hvilken type Europæisk Union vi opbygger.
Denne pakke er omfattende og kontroversiel, og vi skal sikre, at folk ved, hvilke fordele den vil medføre for deres hverdag.
Der er så meget at rose, som kommissær Špidla siger, i direktivet om europæiske samarbejdsudvalg, og naturligvis i forslaget om patientrettigheder inden for grænseoverskridende sundhedspleje, som min gruppe har kæmpet så hårdt for.
Men i dag vil jeg gerne koncentrere mig om to specifikke foranstaltninger i denne pakke. For det første revisionen af Fonden for Tilpasning til Globaliseringen, som hjælper mennesker, der har mistet deres job, med at finde et nyt. I øjeblikket skal 1000 arbejdspladser være truet, inden en virksomhed kan ansøge. Gruppen af Liberale og Demokrater glæder sig over forslaget om at sænke tærsklen og forenkle ansøgningsprocedurerne, ikke fordi EU skal planlægge arbejdet for Europa - den rolle udfyldes bedst af det indre marked - og ej heller i en tro på, at EU skal yde arbejdsløshedsunderstøttelse - det skal klares af medlemsstaterne. Men vi glæder os over dette forslag, fordi det er baseret på et sundt liberalt princip, nemlig at beskæftigelse er den bedste kilde til velfærd.
Mens væksten er ved at gå i stå og nogle medlemsstater allerede befinder sig recession, vil denne politik bidrage til at forhindre en spiral med pludselige nedlæggelser af arbejdspladser, der vil føre til afhængighed af velfærden.
For det andet direktivet om bekæmpelse af forskelsbehandling: Min gruppe har kæmpet for dette lige fra begyndelsen af Kommissionens mandatperiode.
Definitionen af forskelsbehandling vil nu dække det væsentlige spektrum af mindretal - ældre, homoseksuelle, handicappede, mennesker af alle trosretninger og uden trosretninger - og vil gælde for både kunder og forbrugere og for arbejdstagere.
Dette er også en liberal foranstaltning, der vil medføre praktiske fordele, den type, der skyldes, at man kan udføre sit arbejde og leve sit liv uden fordommenes tyranni.
Udkastet til direktiv bør være mere vidtgående. Der er stadig smuthuller, stadig mulighed for, at forskelsbehandlingen kan stikke sit grimme hoved frem. Hvorfor, hr. kommissær, er det f.eks. rigtigt at forbyde forskelsbehandling på arbejdspladsen, men at tillade, at medlemsstaterne anvender diskriminerende skolebøger i klasseværelserne?
Alligevel nedbryder Europa forskelsbehandlingens barrierer stykke for stykke.
Min gruppe glæder sig over Kommissionens og Rådets engagement i at fremme denne proces, og vi insisterer ligeledes på, at Parlamentet inddrages fuldt ud i udformningen af de foranstaltninger, der fuldstændiggør processen.
I februar kom hr. Barroso med en stor pakke foranstaltninger til bekæmpelse af klimaændringer. I dag viser Kommissionens forslag om socialpolitik for dem, der rakker det ned, at Europa bekymrer sig om samhørigheden i Fællesskabet, og at liberale økonomiske politikker ikke behøver at udgøre en trussel mod progressive politikker for et sundt miljø og et samfund baseret på solidaritet.
Hr. Schulz begræder, at centrum-højre-regeringerne dominerer i EU, men vi bor i et demokrati, og befolkningen vælger selv deres regeringer. De er meget lidt overbevist af det, socialdemokraterne kan tilbyde.
Jan Tadeusz Masiel
for UEN-Gruppen. - (PL) Hr. formand! Gruppen Union for Nationernes Europa hilser EU's nye sociale pakke velkommen. Den sociale dimension er det, der især adskiller Europa fra andre magter i verden som f.eks. USA eller Kina. I Vesten blev det 20. århundredes Europa i høj grad opbygget på sociale værdier. Det udgjorde en værdifuld social model for de nye medlemsstater efter deres tiltrædelse af EU i 2004 og 2007, for i mange af dem, efter genindførelsen af politisk og økonomisk uafhængighed sidst i 1980'erne, forsøgte kapitalismen at slå sig op i sin værste form med overtrædelser af arbejdstagernes rettigheder og uden respekt for menneskelig værdighed.
I det 21. århundrede skal vi alle kæmpe med globaliseringen, der kan være en mulighed, men også en trussel mod menneskeheden. Bruxelles skal derfor sende klare signaler til medlemsstaterne og tilskynde dem til at bevare og videreudvikle de sociale fordele, der er til gavn for alle borgere i EU.
Jean Lambert
for Verts/ALE-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Jeg glæder mig meget over det, ministeren har sagt her til formiddag, og jeg håber, at Rådet vil tage meget af det til sig, selv om de hidtidige resultater ikke kan give os megen tillid til, at det gør det.
Mange af os ser stadig spørgsmålstegn hænge over vores beskyttelse af det sociale aspekt over for markedsdominansen. I denne pakke opfordres vi til at overveje virkningerne af EF-Domstolens seneste domme. Mange af hos har allerede overvejet dem og anser dem for særdeles bekymrende, når vi konstant bliver bedt om at retfærdiggøre foranstaltninger ud fra, at de ikke forstyrrer markederne, og ikke, at de leverer tjenesteydelser og arbejdstagerrettigheder osv. af høj kvalitet. Dette kommer til udtryk i den sociale pakke, hvor vi nu må erkende, at vi har fattigdom blandt mennesker, der rent faktisk er i arbejde, og at vi stadig ser en stadig større kløft mellem rig og fattig. Selv om vi glæder os over holdningerne til bekæmpelse i Kommissionens pakke, er det, vi virkelig er ude efter, konkrete handlinger.
Vi glæder os naturligvis over det horisontale direktiv om ligestilling. Det er noget, vi har været fortalere for gennem hele denne valgperiode. Det er vigtigt af alle mulige grunde, ikke mindst fordi det nu rent faktisk giver mulighed for at deltage fuldt ud i samfundet.
Vi glæder os ligeledes over de mange forslag om romaerne. Vi glæder os over Kommissionens engagement, og vi ønsker at se alle medlemsstater reagere positivt i stedet for at forskanse sig bag fordomme og bigotteri. Uddannelse i lige muligheder er en vigtig del af kvalifikationsdagsordenen, navnlig for dem, der står for politikken i de berørte områder.
Vi glæder os over, at der i det mindste findes et forslag om europæiske samarbejdsudvalg, selv om vi har en række kritikpunkter over for indholdet. Med hensyn til mobilitetsaspektet af pakken er vi nu også nødt til at kigge på virkningerne af mobiliteten i social henseende: Hvad der sker med mennesker, navnlig de økonomisk inaktive, der flytter og konstaterer, at de er udelukket fra medlemsstaternes sundhedssystemer; hvad sker der med mennesker, når de bliver ældre, når de er flyttet til andre medlemsstater, og hvad vil deres fremtid bringe?
Vi glæder os også over forslaget om "nye færdigheder til nye job”, og vi har tillid til, at dette virkelig vil blive kombineret med klimaændringsdagsordenen, hvor man også skal se på nye kvalifikationer i gamle job, fordi størstedelen af arbejdsstyrken nu er forbi fasen med formel uddannelse, hvilket gør livslang uddannelse til noget centralt. Vi må spørge, hvordan vi kan levere de kvalifikationer, vi rent faktisk behøver for at gøre vores klimaændringsmål praktisk gennemførlige.
Gabriele Zimmer
for GUE/NGL-Gruppen. - (DE) Hr. formand! Tre punkter fra den igangværende diskussion sidder fast i hovedet på mig. Det første er det ønske, som indenrigsministeren, hr. Bertrand, udtrykte om at gøre 2008 til det år, hvor den europæiske sociale model bliver relanceret. Så er der ordene fra kommissær Špidla, som sagde, at den sociale pakke imødekommer befolkningens forventninger inden for EU, og endelig er der Deres udtalelse, hr. Schulz, om, at Europa styres af højrefløjen.
Jeg mener, at alle disse tre udtalelser kræver en kritisk analyse. For det første, hvordan kan repræsentanten for det franske formandskab erklære målsætningen om at gøre 2008 til året for den sociale models genindførelse, når den franske regering afviste overhovedet at henvise til social- og arbejdsmarkedspolitik som en prioritering for sit formandskab? Efter min mening opfylder socialpakken langt fra befolkningens forventninger, fordi den ganske enkelt slet intet gør for at slå bro over de sociale kløfter i Europa og ikke engang indeholder foranstaltninger, der skal forhindre, at disse kløfter bliver dybere, så man fastfryse situationen, som den er lige nu. Denne proces ser ud til at fortsætte til trods for socialpakken.
Endelig, hr. Schulz, vil jeg med glæde give Dem en smagsprøve på Deres egen medicin. Det var tilbage i 1990'erne, hvor de socialdemokratiske regeringer havde regeringsmagten, at denne udvikling slog rod. Vi skulle have forventet, at De sagde, at i kølvandet på Lissabon vil der komme en ny konstruktion i 2010, en ny strategi, hvor man fokuserer skarpt på beskyttelsen af den europæiske sociale model, og hvor vi endnu en gang vil omarrangere vores prioriteringer.
Selve socialpakken lever ikke op til forventningerne. Det er på høje tid, at vi bryder ud af den situation, hvor et fald i den egentlige beskæftigelse ledsages af et voksende antal arbejdspladser, hvor folk ikke kan tjene til livets ophold. Vi må nu endelig høre op med kun at bruge antallet af arbejdspladser som vores kriterium i EU og i stedet fokusere på job, der giver en ordentlig løn.
Denne socialpakke indeholder ingen meddelelser om, at man, hvor det er nødvendigt, vil medtage en klausul om sociale fremskidt i alle europæiske traktater. Der er heller ikke noget svar på spørgsmålet om, hvorvidt de, der spiller en vigtig rolle i forsvaret for sociale rettigheder inden for EU, skal have flere instrumenter og flere beføjelser i direktivet om europæiske samarbejdsudvalg. I forslaget forslag taler man kun om status quo og fastholder den nuværende linje uden tilføjelser.
Vi afviser denne pakke som en overdrevet abstrakt og misvisende fremgangsmåde. I deres efterfølgende bidrag til denne diskussion vil medlemmer af min gruppe kommentere de enkelte dele af forslaget.
Derek Roland Clark
for IND/DEM-Gruppen. - (EN) Hr. formand! Lissabontraktaten blev forkastet ved den legitime folkeafstemning i Irland, så naturligvis har man behov for et stort program for at aflede opmærksomheden. Derfor denne nye pakke. Tja, det er ikke noget nyt. Det er et opkog af et tidligere forslag. Men det er stort. Det indeholder EU-lovgivning, social dialog, samarbejde, finansiering, partnerskab, dialog, kommunikation... og det er kun én side.
Jeg vil gerne fokusere på finansiering. En fremgangsrig økonomi vil levere midlerne, men De ligger, som De har redt med euroen, hvor ECB's rentesats forsøger at dække så forskellige økonomier. Én størrelse, der passer alle, siger nogen. Rent faktisk er det én størrelse, som ingen kan passe.
I Det Forenede Kongerige kan Bank of England ikke klare tingene for alle vores regioner. I weekendaviserne kunne man læse, at den økonomiske kløft mellem nord og syd i Det Forenede Kongerige nu er større end nogensinde før.
EU er protektionistisk. De er bange for globaliseringen. Lad være med at kæmpe imod. Lad være med at bekæmpe det. Gå med. Gå med på verdensmarkedet med en stadig større befolkning. Giv iværksætterne tilskyndelser ved at bekæmpe bureaukratiet. Stop den uendelige strøm af direktiver og forordninger, som kun hæmmer erhvervslivet. Acceptér resten af verden på lige vilkår, og den europæiske økonomi vil blive forbedret og sørge for den bedst mulige socialpakke: flere og bedre job.
Sammenfattende bemærker man, at det er op til det franske formandskab at kickstarte dette projekt, men vil de det? Ifølge EurActiv af 3. juli har både Kommissionen og det franske formandskab erklæret, at social- og arbejdsmarkedspolitik er en prioritering i 2008. Men hvis vi læser Deutsche Welle fra 2. juli, gjorde den franske præsident Nicolas Sarkozy det klart, at social- og arbejdsmarkedspolitik ikke bliver en topprioritering. Spørgsmål som immigration, klimaændringer og energi bliver de væsentlige.
Så hvilken erklæring skal man tro på? For min egen del tror jeg, at franskmændene vil gøre, som de plejer, og sørge for sig selv. Det vil jeg lykønske dem med. Jeg ville ønske, at min regering gjorde det samme.
Carl Lang
(FR) Hr. formand, hr. minister, mine damer og herrer! Det er normalt, at vi her i Parlamentet kværner løs om social- og arbejdsmarkedspolitik. Desværre er den europæiske sociale model nu blot en myte, fordi den sociale realitet i vores land Frankrig og navnlig min egen region, Nord-Pas-de-Calais, er, at vi har en situation med social tilbagegang, elendighed, usikkerhed på arbejdsmarkedet og - noget andet, der er virkelig alarmerende og vigtigt - et faldende fødselstal.
Vores tankegang er stadig baseret på den sociale model fra 1960'erne, dvs. en model, hvor man forudsætter fuld beskæftigelse og en stor arbejdsstyrke. Men i de seneste 30 år har vi haft massearbejdsløshed og et kraftigt faldende fødselstal, hvor vi er gået fra baby-boom til ældre-boom og kørt finansieringen af vores pensioner ud i en krise.
Vi må holde op med at tro, at vi skal forsvare den europæiske sociale model for enhver pris og i stedet gøre os klar til at omorganisere den. Vores økonomiske og historiske analyse viser, at dette kan gøres på to måder: For det første har vi brug for en familiepolitik, der kan få fødselstallet op, ellers vil vi ikke kunne finansiere vores pensionsordninger i de kommende årtier, og for det andet har vi brug for en politik, der kan give det indre marked ny energi og få folk tilbage i arbejde.
For at give EU's indre marked ny energi må vi genindustrialisere og desværre, hvis vi fremturer med vores nærmest religiøse tro på frihandel og ukontrolleret liberalisme, vil vi ikke kunne gøre, hvad der skal til, for at gøre vores erhvervsliv konkurrencedygtigt på vores eget hjemmemarked.
Derfor skal vores fremtidige indsats og vores mål om at forbedre de sociale betingelser være baseret på dette princip om national præference og fællesskabspræference og om national beskyttelse og fællesskabsbeskyttelse.
Thomas Mann
(DE) Hr. formand! Lissabonstrategien for vækst og beskæftigelse har bidraget til at skabe flere og bedre job - en succes, der anfægtes af dem, der har svært ved at acceptere dette Europa med forandring, outsourcing, rationalisering og virksomhedsovertagelser. Ingen, som konstant får en følelse af at kunne undværes på det personlige plan, kan begynde at forholde sig til den kraftigt stigende eksport inden for den europæiske økonomi. Som en af modforanstaltningerne over for denne følelse af usikkerhed har vi brug for en sammenhængende ny social strategi. Pakken på bordet er imidlertid så omfattende, at den umuligt kan gennemføres i 2009. Dette mindsker troværdigheden af noget, der i bund og grund er en rosværdig fremgangsmåde.
Kommissær Špidla, vores mål må ikke være handling for handlingens skyld. Dette drejer sig om bæredygtighed. Vi må heller ikke have som mål konstant at føre utilsløret valgkamp, som hr. Schulz svælgede i, men jeg kan se, at han allerede har forladt salen. Vi bærer en del af ansvaret for at sikre, at mennesker ikke marginaliseres, og at de ikke trækker sig tilbage i parallelsamfund eller en illusionens verden. Indsatsen starter i skolerne, hvor et alarmerende stort antal forlader skolen for tidligt, og dette antal skal bringes kraftigt ned for at forhindre endnu større forskelle mellem de mennesker, der besidder kvalifikationer, og dem, der ikke gør. Derfor har vi behov for motiverende timer. Talenter og færdigheder skal plejes fra en tidlig alder - en rentabel investering under alle omstændigheder. Vores strategi for livslang uddannelse vil så skabe den europæiske merværdi, den udbredte generering af rigdom, som hr. Schulz mente, at vi mangler. Det samme gælder vores uddannelsesprogrammer - Socrates, Leonardo og Erasmus - som hurtigst mulig skal tilpasses arbejdets verden. Derfor skal vi kunne arbejde sammen med SMV'erne. Små og mellemstore virksomheder skaffer de fleste arbejdspladser, og de kan tilbyde uddannelsespladser. Der skal imidlertid også arbejde hårdt for at sikre, at de ikke holder op med at investere i løbende almen og faglig uddannelse, da vores innovationskilde ellers vil løbe tør.
Der er en ressource, som fortsat forsømmes i nærmest kriminel grad, nemlig ældre medarbejdere. Det er på høje tid, at deres rigdom af erfaring, kreativitet og vedholdenhed blev stillet til rådighed for vores økonomi. De ligger stadig og roder i bunden af demografiske beskæftigelsestabel.
Endelig skal sammenhængskraften i vores samfund styrkes. I direktivet om europæiske samarbejdsudvalg har vi f.eks. behov for et holdbart kompromis mellem arbejdsgivere og arbejdstagere. I Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil vi gøre, hvad vi kan, for at bidrage til gennemførelsen af dette mål. Vi har også brug for en interregional balance, og det er grunden til, at vi har Den Europæiske Socialfond, Regionalfonden og Globaliseringsfonden. Der er imidlertid et problem, som vi stadig anser for meget kritisk, nemlig bekæmpelse af forskelsbehandling. I PPE-Gruppen afviser vi det horisontale direktiv. Det vil forværre den juridiske usikkerhed, der allerede hersker, og yderligere begrænse mulighederne for kreative foranstaltninger på nationalt plan. Hvis den sociale dagsorden i sin helhed skal gennemføres med held, skal det primære ansvar fortsat ligge i hændende på medlemsstaterne. Det er mere effektiv at koordinere og kommunikere nationalt, regionalt og lokalt, og det er på tide, at vi begynder at indføre bedste praksis i stedet for blot at iagttage eller analysere den. Så ville der være gode muligheder for at opnå den sociale og økonomiske forandring, vi ønsker og behøver, og for at puste liv i den europæiske sociale model.
Harlem Désir
(FR) Hr. formand, hr. kommissær, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer! Denne nye sociale dagsorden kommer sent og er et svagt svar på den usikre situation, uligheden og virkningerne af recessionen, som i øjeblikket plager arbejdsstyrken og mange af vores medborgere i Europa.
Med mere end 70 millioner mennesker under fattigdomsgrænsen, selv hvor arbejdsløshedstallene er i bedring, med usikre leveforhold og arbejdsbetingelser og fremvæksten af atypiske beskæftigelsesformer er vi virkelig nødt til at have et solidt socialt grundlag, et Europa, der beskytter os. Dette er et af fokuspunkterne for det franske EU-formandskab. Og som De sagde, hr. minister, skulle 2008 være et år med relancering, det år, hvor det sociale Europa blev tilført ny energi. Desværre har Deres regering ikke gjort den sociale dimension til en af de fire prioriteringer for sit formandskab. Vi nærmer os afslutningen på Kommissionens mandatperiode, og vi har forslag, hvoraf man må sige, at nogle endelig afspejler de ting, som Europa-Parlamentet og navnlig vores gruppe har bedt om: et virkeligt direktiv imod forskelsbehandling på alle områder, ikke bare handicap; at vi endelig tager os sammen til at styrke og revidere direktivet om europæiske samarbejdsudvalg, og foranstaltninger til at sikre, at vores eksisterende principper og love om lige løn for mænd og kvinder håndhæves korrekt i medlemsstaterne.
Men kig en gang på manglerne, hullerne i denne nye sociale dagsorden! Jeg vil især fremhæve to af dem. Den ene er reaktionen på de seneste domme ved EF-Domstolen i Laval-, Rüffert- og Viking-sagerne, som svækker vores modstand mod social dumping i EU. Vi mener, at den forsikring, der ligger i Kommissionens meddelelse om, at Kommissionen vil skabe juridisk klarhed og indføre fortolkningsretningslinjer for dette direktiv, ikke er tilstrækkelig. Der skal tages skyldigt hensyn til - og vi har afholdt høringer i Parlamentet på initiativ af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender - at direktivet er født med fejl og mangler, og at Unionens lovgivning gennem en revision af direktivet om udstationering af arbejdstagere skal gøre det klart, at Unionens økonomiske friheder, den fri etableringsret, ikke må stå i vejen for de grundlæggende arbejdstagerrettigheder, retten til kollektive overenskomstforhandlinger, retten til løn, retten til om nødvendigt at strejke for at forsvare sine interesser.
Så vi ønsker, at en revision af dette direktiv sættes på dagsordenen, og vi ønsker en social sikkerhedsklausul, der garanterer, at der fremover ikke kan indføres noget direktiv, nogen politik fra Unionens side, intet traktatprincip, der skader arbejdstagernes rettigheder; så når et land har højere standarder for arbejdstagerrettigheder end et andet, kan den højere standard aldrig mere blive sænket under påberåbelse af oprindelseslandsprincippet, som vi så det med den første udgave af tjenesteydelsesdirektivet - Bolkestein-direktivet.
For det andet fortæller hr. Bertrand os, at sociale tjenester af almindelig interesse, operationer af almindelig interesse, bør fremmes for at sikre, at vores sociale model fungerer. Men vi har ikke fået et forslag til et direktiv om tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. Vi kan ikke beskytte de sociale tjenester af almindelig interesse og gennemføre artikel 14 i Lissabontraktaten, der udgør retsgrundlaget for bestilling og finansiering af sådanne tjenester, medmindre Rådet fremsender en anmodning til Kommissionen, og medmindre Kommissionen anvender sin initiativret, så vi endelig kan tale om en juridisk ramme, der vil beskytte offentlige tjenesteydelsesoperationer, garantere de lokale myndigheders uafhængighed i de lokale tjenester, de tilbyder, og sikre os, at fremtidige kendelser fra Domstolen ikke vil true dette grundlæggende træk ved den europæiske sociale model, så befolkningen føler, ikke som hr. Schulz sagde, at Europa modarbejder deres sociale model, men tværtimod at Kommissionen og de øvrige europæiske institutioner arbejder for at sikre den.
Bernard Lehideux
(FR) Hr. formand! Kommissionen har muligvis gennemført en smart pr-øvelse med fremlæggelsen af sin "pakke” af tekster, som er af meget forskellig art og kvalitet, men i sidste ende har den udøvet sin initiativret i spørgsmål af stor betydning. Den bevæger sig i den rigtige retning, og det skal vi bifalde.
Så bolden er tilbage på vores banehalvdel, måske især på Rådets. Alle ved, at Parlamentet vil være ret barsk og vil forsøge at frembringe innovative tekster, der afspejler de europæiske borgeres behov. Vil det samme gælde for Rådet? Det er måske tvivlsomt, som vi ved. Jeg håber, at de vil lytte til Dem, hr. minister.
Bombastisk tale, der kun fører til tvetydige og ikkebindende tekster, undergraver i alvorlig grad troværdigheden af det arbejde, vi udfører. Lad os tage tre eksempler ud af mange.
Jeg har længe hørt til fortalerne for et overordnet direktiv imod alle former for forskelsbehandling. Som grundlag kunne vi bruge Lynne-betænkningen fra maj 2008, som er langt mere ambitiøs end Kommissionens forslag.
Andet eksempel: samarbejdsudvalg. Vi skal sikre, at teksten indeholder en præcision af deres internationale beføjelser og ansvar. Høring af arbejdsmarkedets parter er stedse vigtigere ved omstruktureringsoperationer inden for koncerner, der opererer i mere end ét EU-land. Vi skal sørge for, at arbejdsstyrken høres forud for enhver omstrukturering, og at samarbejdsudvalgene får mulighed for at give deres synspunkter til kende i sager, der ofte er meget tekniske.
Tredje eksempel: sociale tjenester af almindelig interesse. Vi har spildt nok tid her. Aktørerne på dette område er forvirrede. Der hersker kolossal juridisk usikkerhed, hvilket skader kvaliteten af tjenesteydelser, der er væsentlige for sammenhængskraften i vores samfund. Og her står vi så, i færd med at spilde endnu et år. Det er uansvarligt.
For mig beviser dette, at Kommissionens arbejde, der tilsyneladende dækker et bredt spektrum af aktivitetsområder, ikke er godt nok, fordi man bevidst ser bort fra visse centrale punkter.
Jeg vil slutte med at insistere på, at socialpakken kun skal være et skridt på vejen. Jeg er overbevist om, at den åbne koordineringsmetode er nået så langt, som den kan, på visse områder. Vi skal beslutte at gå efter mere samarbejde, men også harmonisering, når det er muligt.
Ryszard Czarnecki
(PL) Hr. formand! Rådets repræsentant opfordrede til et mere socialt Europa. Jeg vil svare ministeren med en opfordring til mere sund fornuft. Det ville være bedre. EU kan naturligvis foreslå en hel masse, men det skal understreges, at social- og arbejdsmarkedspolitik er et område, hvor medlemsstaterne har de suveræne beslutningsbeføjelser. Det, der er behov for, er kort sagt mindre retorik og flere konkrete handlinger.
EU foreslår hele 19 interessante initiativer, hvoraf kun tre er forslag til lovgivning. Det måske vigtigste forslag, det om grænseoverskridende sundhedspleje, skal vi ikke diskutere i dag. Dette er meget beklageligt, og det er en skam, at diskussionen skal vente, indtil den franske sundhedsminister dukker op på vores møde. Sammenfattende må man konkludere, at EU's medlemsstater afsætter hele 27 % af deres BNP til social- og arbejdsmarkedspolitikken sammenlignet med 15 % i USA. Spørgsmålet er, hvorvidt pengene er givet godt ud.
Elisabeth Schroedter
(DE) Hr. formand, hr. kommissær, hr. minister, mine damer og herrer! Det lader til, at det krævede et "nej” i Irland, sejren for modstanderne for et fælles Europa, at ruske Kommissionen ud af dens apati. Faktum er, at Kommissionen længe har distanceret sig fra Unionens borgeres interesser ved at forfølge sin neoliberale politik. Kravet om et mere socialt ansvarligt Europa har længe været på dagsordenen.
Det er direkte skammeligt at se udeladelserne fra de seneste år endelig blive lagt på bordet her ved afslutningen af mandatperioden. Jeg finder det også modigt at præsentere det hele for os under den fantasifulde titel "en ny social dagsorden”. De spørgsmål, der blev drøftet i juli, skulle have været løst for længe siden. Når vi undersøger deres substans, ser det ikke ud til, at Kommissionen overhovedet har lært noget af dette. Bortset fra to undtagelser indeholder dagens forslag ikke noget som helst om solidaritet, lige muligheder, social balance eller offentlig deltagelse. Tværtimod er de blot endnu et produkt af en grundlæggende neoliberal indstilling.
Kommissionen opfordrer til større mobilitet for arbejdskraften. Samtidig søger den at opnå domme ved Domstolen, som vil mindske beskyttelsen af udstationerede arbejdstagere. Som en eftertanke siger man, at vi skal løse problemet i et forum. Arbejdstagerne har imidlertid brug for beskyttelse, ikke et forum. Tror De virkelig, at det vil hjælpe folk, der fratages deres lønninger hver dag, at man beder dem vente, indtil vi har diskuteret deres problemer i et eller andet forum? Desuden, hr. kommissær, er det ændrede direktiv om samarbejdsudvalg, som er ni år forsinket, ikke nogen opfyldelse af Deres løfter. Parlamentet er nødt til at foretage talrige forbedringer af dette forslag. F.eks. er der slet ingen bestemmelser om sanktionsmekanismer.
Lad os gå videre med spørgsmålet om solidaritet. I sundhedsdirektivet ignorerer man kritikken ved at åbne døren for mere markedsstyrede sundhedstjenester og derved undergrave solidaritetsprincippet i medlemsstaternes velfærdssystemer. Det skader solidariteten i stedet for at styrke den. Der er få ting i denne pakke, der virkelig afspejler befolkningens ønske om en progressiv europæisk social- og arbejdsmarkedspolitik. En af de ting, jeg gerne vil fremhæve, er det nye direktiv om bekæmpelse af forskelsbehandling uden for arbejdspladsen. Dette instrument blev imidlertid annonceret første gang i 2004, og pres fra Parlamentet er den eneste grund til, at Kommissionen endelig har fremlagt det. Det er klart, at et flertal i Parlamentet også vil støtte dette direktiv. Det kræver imidlertid også forbedring på mange punkter, navnlig vedrørende handicappedes rettigheder.
Som helhed er navnet "social velfærdspakke” ganske enkelt misvisende. Efter min mening er Kommissionens resultater inden for social- og arbejdsmarkedspolitikken et sørgeligt syn.
Dimitrios Papadimoulis
(EN) Hr. formand, hr. formand for Rådet! I de senere år med Deres politik har fundamentalismen på markedet forstærket uligheden og udhulet velfærdsstaten i foruroligende grad.
Den pakke, De har fremlagt her med fine ord, er intet andet end tomme ord. Ud af de 19 forslag er kun de tre af lovgivningsmæssig art, og et af dem, forslaget om grænseoverskridende sundhedstjenester, indfører Bolkestein-direktivet ad bagvejen, eftersom det indtager et neoliberalt standpunkt.
Mens De fremfører disse smukke, men tomme ord, spiller Sarkozy-regeringen en nøglerolle i Rådet med vedtagelsen af et begrædeligt direktiv om arbejdstid. Det er et alvorligt tilbageskridt på arbejdsmarkedet.
I stedet for at forsøge at gøre et godt indtryk med Deres fine ord og holde øje med valget til Europa-Parlamentet, som virker lidt akavet siden det irske nej, ville det være bedre at foreslå specifikke foranstaltninger og bevilge indtægter fra Fællesskabets budget.
Også et ord til hr. Schulz, hvis han lytter til mig. Det er korrekt, at de højreorienterede regeringer har bidraget kraftigt til ødelæggelsen af den europæiske sociale model. I mange lande, hr. Schulz, som i Deres eget land Tyskland eller i Nederlandene eller Østrig er de gået sammen med socialdemokraterne om at ødelægge den europæiske sociale model.
Hanne Dahl
Hr. formand! Jeg vil gerne bruge min taletid i dag til at fokusere på den sundhedspolitiske dagsorden. Det foreliggende forslag til direktiv om patienters rettigheder i forbindelse med grænseoverskridende sundhedsrettigheder er forbedret væsentligt i forhold til det oprindelige forslag. Men desværre er der ikke ændret ved den grundlæggende præmis for alt, hvad der hører hjemme under det indre marked. Hensynet til det frie marked vinder altid over hensynet til mennesket.
Vi ønsker alle - det siger sig selv - at kunne få den bedst mulige behandling hurtigst muligt, hvis vi bliver alvorligt syge. Desværre sikrer direktivet ikke på nogen måde dette. Det sikrer, at de bedst stillede patienter fra de bedst stillede lande i EU får den bedst mulige behandling. Det indebærer en stor risiko for en opdeling af patienter i en A- og en B-gruppe. De ressourcestærke patienter vil have mulighed for at søge den optimale behandling i andre lande, hvorimod dem uden midler og kræfter ikke vil have denne mulighed.
Direktivet sikrer retten til behandling i et andet land til den pris, behandlingen ville have kostet i ens hjemland. Hermed indbygges der også en risiko for A- og B-lande. Prisen på den samme behandling vil naturligvis variere fra land til land. Det foreliggende direktiv lader markedets betingelser gælde, men risikoen er stor. Når markedet regerer, bliver taberne altid dem, der ikke kan klare sig på markedets betingelser.
Andreas Mölzer
(DE) Hr. formand! Efter min mening har vi længe savnet et europæisk svar på den konstante bølge af prisstigninger og den voksende fattigdom, og det er opløftende, at den nye EU-dækkende socialpakke er et første skridt i den rigtige retning. Hensigten er at lette adgangen til f.eks. sundhedspleje i andre europæiske lande, og det hilser vi velkommen. I praksis bliver ferierende f.eks. alt for ofte udnyttet skamløst i dag, hvor de får stukket lægeregninger ud, som de kun delvis og måske slet ikke får godtgjort, når de vender hjem. Omvendt skylder de enkelte medlemsstater hinanden millioner af euro - hensigtserklæringer alene er ikke tilstrækkelige i sådanne tilfælde.
Det er heller ikke tilstrækkelig at slå på tromme for sager som en bedre balance mellem famile- og arbejdsliv. For at flere mennesker kan få råd til at få børn, er det vigtigt at gribe ind over for løndumping og social dumping - en opgave, som desværre i høj grad forsømmes. Det er en ren parodi, at EU-bestemmelserne på den ene side om, at offentlige kontrakter skal i offentligt udbud, og at klausulen om, at de bydende, der får kontrakten, skal betale mindst den lovbestemte mindsteløn, senere ophæves af EF-Domstolen med den begrundelse, at den er uforenelig med direktiverne om tjenesteydelser i det indre marked og om udstationering af arbejdstagere. Her har EU bekendt kulør som et udelukkende økonomisk fællesskab, der spiser de socialt underprivilegerede af med småskillinger og tomme ord.
Tomme slagord kan ikke længere pacificere EU's borgere, og de kan heller ikke afbøde virkningerne af et faldende fødselstal og stigende fattigdom. Måske kan man sige, hvad man vil, på papir, men befolkningen utvivlsomt træt af tomme løfter.
Philip Bushill-Matthews
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne starte med at takke Martin Schulz for at minde alle om, at centrum-højre er den største gruppe her i Parlamentet, at centrum-højre har det største antal kommissærer, og at centrum-højre rent faktisk har det største antal regeringer i EU's medlemsstater. Jeg vil så gerne minde ham om, at der er en grund til dette: Grunden er, at det er, hvad befolkningen har besluttet. Befolkningen har besluttet dette, fordi de har erkendt den stadig større kløft mellem venstrefløjens retorik og virkeligheden og har afvist den. Jeg vil gerne minde ham om, at han som god demokrat skal huske på, at befolkningen naturligvis altid har ret.
Videre til socialpakken i almindelighed, hvor vi på vores side glæder os over kommissærens tankevækkende bemærkninger og hans initiativ vedrørende den reviderede sociale dagsorden, navnlig det emne, der minder os alle om, at EU drejer sig om mennesker, om at give mennesker flere og bedre muligheder og navnlig give dem redskaber og beføjelser til, at de kan klare udfordringerne ved forandringer.
Jeg vil gerne ganske kort tage tre ting op fra det fremragende bidrag fra min kollega, Joseph Daul. Det ene er medlemsstaternes meget vigtige rolle her, subsidiaritet. Mange medlemsstater har forskellige metoder, men de bør alle være opmuntrede af de temaer og den retning, han skitserede.
Det andet punkt drejer sig om beskæftigelsens betydning. Harlem Désir talte meget passende om arbejdstagernes rettigheder. Vi respekterer betydningen af arbejdstagernes rettigheder, men min politiske gruppe vil også gerne fremhæve rettighederne for ikkearbejdstagere - de mennesker, der ikke har et arbejde i øjeblikket, som er blevet frosset ude af arbejdsmarkedet af den ene eller anden grund, og som gerne vil have et arbejde. De spiller en stadig større rolle, især i disse svære tider med den globale kreditkrise, hvor arbejdsløsheden sandsynligvis vil blive værre, før den bliver bedre. Så vi skal sørge for, at alt, hvad vi gør, bidrager til at skabe arbejdspladser og hjælpe flere personer i arbejde.
Det tredje punkt vedrører små og mellemstore virksomheder (SMV'er), som han også nævner. Jeg bemærkede i gårsdagens Financial Times, at der var en henvisning til aftalen i Det Forenede Kongerige om tidsbestemte ansættelsesforhold, og SMV'erne sagde, at de ikke engang var blevet hørt om dette. Jeg vil gerne fremhæve, at det ikke kun vedrører Det Forenede Kongerige, men at der er et virkeligt problem - og dette siger jeg rettet til kommissæren - med at inddrage SMV'erne i høringsprocessen, fordi SMV'erne ikke blot er den største gruppe af arbejdsgivere, men de har også de største antal medarbejdere. Vi kender problemet fra folkeafstemningerne - om f.eks. Lissabontraktaten - hvor vi kan se, at hvis man forsøger at påtvinge noget ovenfra, virker det ikke: Man skal skabe kontakt med befolkningen og få flere mennesker i arbejde i SMV'erne.
Endelig vedrørende de europæiske samarbejdsudvalg - som både kommissæren og rådsformanden nævnte, og som jeg er ordfører for - vil min politiske gruppe helt sikkert erkende det faktum, at der har været tale om en velkommen accept hos arbejdsmarkedets parter. Personligt bryder jeg mig ikke stærkt om aftalen, men jeg glæder mig absolut over, at der foreligger en aftale, og jeg mener, at vi i Parlamentet skal forsøge at bygge videre på dette, ligesom vi vil forsøge at bygge videre på aftalen om arbejdstid og tidsbestemte ansættelsesforhold; vi ønsker at handle hurtigt, fordi vi ønsker at levere ægte sociale fremskridt frem for at holde smukke politiske taler, mens vi skeler mod næste valg.
Magda Kósáné Kovács
(HU) Tak, hr. formand! Kommissionens foreløbige annoncering af socialpakken fyldte de socialdemokratiske partier og borgere, der føler et ansvar for at løse sociale problemer, med håb. Den akkumulerede gæld og rækken af spørgsmål, der netop er blevet stillet har givet et næsten overraskende billede af, hvor få fremskridt, vi har gjort, på trods af vores anstrengelser og de mange uløste problemer, der findes. Det er et faktum, at den økonomiske vækst i de seneste 15 år ikke har lukket hullet mellem rig og fattig, men faktisk har gjort det større. Men rivaliseringen blandt de fattige har antaget en ny dimension. Ethvert land har sine fattige, og omfanget og arten af fattigdommen er forskellig i de enkelte medlemsstater, men vi ved, at det gør ondt på samme måde. Mange af de omkring 18 dokumenter i den sociale køreplan er udarbejdet, og de europæiske borgere kan kun identificere sig mere med Unionen ud fra det, der er specifikt og indlysende og giver mulighed for fælles fremskridt i stedet for gensidige spændinger mellem rivaliserede fattige.
Det glæder mig, at Kommissionen efter mange opfordringer fra Rådet og Europa-Parlamentet har foretaget en vurdering af romaernes situation og af praksis vedrørende denne befolkningsgruppe. Desværre skitserer man dog ikke rammerne for en langsigtet politik for romaer. Et andet spørgsmål er, hvorvidt man med dette dokument gør tilstrækkeligt for at tilskynde til konkret handling, hvorvidt man giver udsigt til en nøjagtig vurdering eller af medlemsstater, der undlader at indføre foranstaltninger og afviger fra den ønskede praksis. Jeg mener ikke, at den rette beslutsomhed er til stede.
Vi glæder os ligeledes over direktivet om bekæmpelse af forskelsbehandling. Parlamentet og Kommissionen stod splittet om behovet for at regulere forbuddet mod forskelsbehandling i et omfattende direktiv, og i overensstemmelse med det social-liberale synspunkt mislykkedes det i sidste ende at klassificere de grupper, der er udsat for diskrimination. Vi kan forvente, at direktivet giver mulighed for en omfattende beskyttelse af mennesker og grupper, der trues på mange måder. Der findes et meget stort behov for dette, fordi folk, der spreder had, racister og dem, der kun ønsker at give til dem, der har fortjent det, også kan finde støtter blandt de rivaliserende fattige. Vælgerne har altid ret, men de kan blive vildledt af populisme. Tak.
Gérard Deprez
(FR) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Som medlem af og formand for Udvalget om Borgernes Rettigheder vil jeg begrænse mig til forslaget til direktiv om bekæmpelse af forskelsbehandling.
Først og fremmest lykønsker vi Dem alle, hr. kommissær, med, at De endelig har fået Kommissionen til at vedtage et forslag til direktiv, hvor man forsøger at bekæmpe forskelsbehandling på grund af religion, tro, handicap, alder og seksuel orientering. Indtil for nylig var vi bange for - som De ved, var vi bange, og vi fortalte, at vi var bange - at De måske nøjedes med et mini-direktiv udelukkende om forskelsbehandling på grund af alder og handicap.
De vil ikke være overrasket over at høre, at jeg finder det uheldigt, at Europa-Parlamentet i et så grundlæggende spørgsmål som dette kun skal "høres”, men det er mit klare indtryk, at formandskabet er modtageligt over for alle forslag fra Europa-Parlamentets side. Så vi skal i gang med arbejdet med det samme, hr. kommissær, og jeg kan selv se tre aspekter af teksten, som vi skal forsøge at forbedre.
For det første skal vi være mere præcise vedrørende en række begreber eller afgrænsningen mellem nogle af dem. Jeg tænker på området med "objektivt begrundet” forskelsbehandling. Jeg har naturligvis ingen problemer med disse, men disse former for objektivt begrundet forskelsbehandling må ikke få lov til direkte eller indirekte at forandre sig til forskelsbehandling. Dette kan ske meget hurtigt.
For det andet må direktivet ikke få fjernet sit indhold, fordi man forhastet medtager begreber som offentlig sikkerhed eller den offentlige orden, fordi dette efter min mening sker i et stort land i den sydlige del af EU, som jeg ikke vil sætte navn på.
For det tredje skal vi forsøge at gøre det bedre med hensyn til sanktioner. Når De skriver i artikel 14, at” medlemsstaterne skal indføre regler for de gældende sanktioner i tilfælde af overtrædelser af de nationale bestemmelser, der er vedtaget i henhold til dette direktiv”, hr. kommissær, bringer det os ikke særlig langt.
Kort sagt har jeg tillid til, at dette direktiv, der skal opfylde så store forventninger, ikke ender som et stort mini-direktiv, stort med hensyn til principper, men lille med hensyn til detaljerne.
Wojciech Roszkowski
(PL) Hr. formand! Økonomisk vækst bør tjene til at forbedre den materielle situation i vores samfund. Men ved at sætte komforten og sikkerheden i forsædet glemmer vi ofte, at økonomiens sociale model i praksis betyder større bureaukrati. Hvis vi også glemmer, at det sikreste fundament for social- og arbejdsmarkedspolitikken er økonomisk vækst, fortaber vi os måske i flotte slogans, der er ude af trit med virkeligheden, og som måske, ligesom bestemmelserne om bekæmpelse af forskelsbehandling er en overtrædelse af principperne om subsidiaritet og sund fornuft.
Hvordan kan vi bryde den onde cirkel? Den nye sociale dagsorden er kun til dels et svar på denne udfordring. Man taler for meget om rettigheder og privilegier og for lidt om, at de ikke kan garanteres uden en veltilrettelagt indsats og et ansvar for de økonomiske virkninger på de enkelte trin. Yde efter evne og nyde efter behov. Dette er en utopi, der nødvendigvis må føre til knaphed på varer og tjenester af tilstrækkelig høj kvalitet.
Tatjana Ždanoka
(EN) Hr. formand! Efter mine kolleger vil jeg gerne tale om kampen mod forskelsbehandling. Først og fremmest vil jeg gerne takke Kommissionen for at have haft modet til at anvende en horisontal metode i forslaget til direktiv om ligebehandling uden for arbejdspladsen. Vi skal tage højde for, at nogle medlemsstater fortsat blokerer for vedtagelsen af dette nødvendige dokument.
Ikke desto mindre er der plads til, at Europa-Parlamentet foretager forbedringer. Jeg forstår ikke, hvorfor der findes en undtagelse for privatpersoner med hensyn til levering af varer og tjenester. Det eksisterende racedirektiv indeholder ikke en sådan mulighed for at stå udenfor. Desværre behandler man ikke spørgsmålet om forskelsbehandling af flere grunde i dette forslag, så jeg håber, at vi alle kan arbejde videre med dette direktiv.
Jacky Hénin
(FR) Hr. formand! Efter 51 års levetid opdager EU-institutionerne først nu den sociale dimension. Opdagelsen er kun relativ, fordi de sociale anliggender glimrer i mistænkelig grad ved deres fravær i det franske formandskabs prioriteringer; det er foruroligende for institutioner så tæt på erhvervslivet, som blander den almindelige interesse for Unionens befolkninger sammen med pengemarkedernes private interesser, og det er en opdagelse, som nødvendigvis må skyldes "nej”-resultaterne ved folkeafstemningerne i Irland, Nederlandene og Frankrig og de mange arbejdsmarkedsbevægelser, der støtter lønkravene i Unionen.
Jo, Kommissionen og det meste af Parlamentet er nødt til at erkende, at Unionen ikke kun er befolket af aktionærer og forbrugere, men også af arbejdsstyrken, hvis arbejde skaber Europas velstand.
Resultatet er, at Kommissionen føler sig forpligtet til at grave direktivet om europæiske samarbejdsudvalg frem og støve det af: Det var et værdigt initiativ, men indholdet er ringe. De europæiske samarbejdsudvalg skal gøres til et virkeligt forum for socialt demokrati, hvor medarbejderne selv får de beføjelser, de behøver, til at påvirke deres arbejdsgiveres strategiske valg.
Jo, Europa har hårdt brug for et virkeligt socialt demokrati for at forhindre dårlige initiativer som f.eks. at hæve arbejdstiden til næsten 70 timer om ugen.
Så for arbejdstagernes skyld: Lad os bevæge og hurtigere, langt hurtigere.
Nils Lundgren
(SV) Hr. formand! På dette møde skal vi diskutere den nye sociale dagsorden, millenniummålene og meget andet. Om et par timer skal vi stemme om kulturprogrammer, mærkning af økologiske produkter og kravene til skatteharmonisering, alt sammen spørgsmål, som Unionen slet ikke burde beskæftige sig med.
Denne koncentration af politisk magt betyder, at afstanden mellem dem, der bestemmer, og dem, der bestemmes over, bliver større. Indignationen hos borgerne bliver større og større. Det europæiske establishment tvinges til at indføre stadig skrappere foranstaltninger for at træde befolkningens vilje under fode. Det ville være langt bedre at udarbejde en betænkning om, hvad vi forstår ved udtrykket subsidiaritet og få en grundig debat om det. Det bør vi gøre, inden vi forsøger at regulere centralt, hvordan arbejdsmarkedets parter bør opføre sig i 27 forskellige lande.
I mit eget land hersker der stor vrede over, at EU og EU's dommere kan fjerne friheden til at styre funktionen af et arbejdsmarkedssystem i retning af noget andet end det, der er vokset frem gennem en betydelig grad af national enighed gennem de seneste 70 år.
Jana Bobošíková
(CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Det foreslåede direktiv om gennemførelsen af princippet om ligebehandling, hvori man forbyder enhver form for forskelsbehandling uden for arbejdspladsen, er en overflødig lovgivning, som vi slet ikke burde diskutere. Jeg vil gerne understrege, at forskelsbehandling allerede er forbudt ved tre EU-direktiver, FN's charter om grundlæggende rettigheder og friheder, EU's charter om grundlæggende rettigheder og FN's konvention om handicappedes rettigheder. Ligebehandling er også omfattet af Amsterdamtraktaten og Lissabonstrategien.
Jeg vil også gerne påpege, at direktivet kræver to meget farlige ting. Det kræver positiv særbehandling, og det kræver, at bevisbyrden overflyttes fra anklageren til den sigtede. Dette strider mod de europæiske retstraditioner og kan give anledning til uretfærdighed og nye former for uret.
Mine damer og herrer, jeg er overbevist om, at EU stadig er et demokratisk og civiliseret område, hvor mennesker med virkelige evner får anerkendelse, og et område, der giver de svage en hjælpende hånd. Imidlertid er menneskelige evner, enten medfødte eller udviklet gennem uddannelse, individuelle og forskellige hos den enkelte og dermed logisk set ulige. Hvis vi forsøger at afskaffe uligheder af denne art gennem lovgivning, overser vi arrogant den kulturelle mangfoldighed og griber ind i samfundets naturlige udvikling, og værst af alt sætter vi lighed over valgfriheden. Direktivet om ligebehandling bør derfor slet ikke udarbejdes.
Juan Andrés Naranjo Escobar
(ES) Hr. formand, hr. kommissær, hr.formand for Rådet, mine damer og herrer! Denne sociale velfærdspakke vil kun kunne bære frugt og være effektiv, hvis vi kan blive enige om indholdet af de centrale initiativer. Det er indlysende, at arbejdsløsheden er den største af alle de onder i samfundet, som vi skal bekæmpe. Det er det mest destabiliserende for et samfund og er roden til andre og mindre onder. Derfor er den bedste social- og arbejdsmarkedspolitik en, der bidrager til jobskabelse.
Vi skal bevæge os væk fra det falske dilemma mellem solidaritet og konkurrenceevne, fordi de er ikke uforenelige. For at skabe en sund, og effektiv social- og arbejdsmarkedspolitik og udrydde fattigdommen har vi imidlertid brug for vækst og stabilitet. Derfor skal vores sociale model bringes i overensstemmelse med den nye virkelighed. Globaliseringen skaber også muligheder: De, der tilpasser sig, kommer ud som vindere, de, der ikke gør, bliver taberne.
Europa står hverken over for en klassisk vækstkrise eller cykliske problemer, men grundlæggende ændringer; de kommende generationers velfærd afhænger af vores evne til at træffe kloge beslutninger i dag. Befolkningens aldring og den demografiske tilbagegang har allerede nået Europa; det er ikke en trussel, men en realitet: Det hjælper overhovedet ikke at lukke øjnene over for dem.
Hvilke svar kan vi give i dag på de mange konsekvenser af denne tendens? Meget få. F.eks. har vi ikke værktøjer eller incitamenter til at skabe mulighed for en fleksibel, planlagt pensionering, som vil give vores befolkning mulighed for at arbejde senere end den gennemsnitlige alder, hvor folk forlader arbejdsmarkedet. Det er vigtigt at indføre et ensartet niveau for beskyttelsen mod forskelsbehandling og udstødelse, men størstedelen af den europæiske lovgivning garanterer ikke, at forskelsbehandlingen er blevet udryddet; derfor skal arbejdet med at udrydde disse former for dårlig social praksis starte i skolerne.
At børn forlader skolen for tidligt eller ikke får deres eksamen er en tragedie i vores tidsalder og kan meget vel også være det fremover. Der står meget på spil på dette område; det er det, vi skal fokusere på, fokusere på den merværdi, som Unionen kan bidrage med, for at bringe denne situation til ophør.
Kort sagt, mine damer og herrer, behøver vi ikke opgive vores sociale model, men forny den, give den større fleksibilitet, større mobilitet og større sikkerhed, så de mest sårbare ikke efterlades i vejkanten.
Stephen Hughes
(EN) Hr. formand! Jeg vil gerne takke kommissær Špidla for, at vi overhovedet har en social pakke, for, som jeg har sagt mange gange tidligere, kan han ikke have nogen let opgave i Barroso-Kommissionen.
Pakken i sig selv illustrerer spændingerne inden for Barroso-Kommissionen, mellem dem, der på den ene side ønsker at holde fast i den neoliberale dagsorden, koste hvad det vil, og dem på den anden side, der ser et tvingende behov for at give Europa betydning for borgerne.
Vores befolkning skal forsikres om, at Europa er en del af løsningen og ikke en del af problemet, når det drejer sig om at løse de problemer, der skyldes globalisering, demografiske ændringer, klimaændringer og andre globale udfordringer.
Hvis det er, hvad der kræves, må jeg desværre sige, at denne pakke ganske enkelt ikke er god nok. Det er en småtskåret pakke med for lidt, for sent. Selv de gode elementer ødelægges af vores viden om, hvor modvilligt de egentlig kom med. Det horisontale direktiv til bekæmpelse af forskelsbehandling er et godt eksempel. Det er med i pakken, men vi ved alle, præcis hvor bittert hr. Barroso kæmpede imod, at det kom med, frem til 11. time.
Forslaget til direktivet om samarbejdsudvalg er et andet eksempel. Indholdet er utroligt svagt, når man sammenligner med den tidligere meddelelse fra Kommissionen til arbejdsmarkedets parter. Jeg tror, at de neoliberale kræfter inden for Kommissionen og deres allierede skal vågne op og anerkende den virkelighed, vi står i. Mange millioner af vores borgere lever i frygt, fattigdom og udstødelse, og de er blevet flere og flere i Barroso-årene.
Alt i alt opfatter jeg dette som et forsinket forsøg fra hr. Barroso på at overbevise venstrefløjen om, at han har en social samvittighed, og at han fortjener støtte til endnu en mandatperiode som formand for Kommissionen.
Det narrer ikke mig og heller ikke mange af mine kolleger. Som sagt er det for lidt og alt for sent - alt for sent til at garantere en sikker indførelse af de få værdifulde aspekter inden valget til næste år.
Hr. Barroso fornærmer intelligensen ikke bare hos venstrefløjen her i Parlamentet, men også hos de millioner af borgere derude, der fortjener bedre.
Ona Juknevičien
(EN) Hr. formand! I Kommissionens rapport for det første år med den europæiske globaliseringsfond hedder det, at over 13.000 afskedigede arbejdstagere i otte medlemsstater får hjælp. 3,7 % af de tilgængelige midler er blevet fordelt. Det går helt tydeligt meget langsomt.
Kommissionens forslag går ud på at forenkle procedurerne, fremme programmet over en bred kam, udbrede de bedste erfaringer og forlænge bistandens varighed, og jeg hilser disse foranstaltninger velkommen. Fonden blev etableret for at udvise solidaritet med afskedigede medarbejdere i virksomheder, der kom i problemer på grund af globaliseringen. Derfor er det vigtigste, at disse midler når ud til virkelige mennesker, der har brug for hjælp. De skal ikke fordeles blandt mellemmænd, undervisere eller brochureudgivere. Om et år finder vi ud af, hvordan de egentlige resultater ser ud. Det drejer sig ikke kun om, hvor mange penge der er blevet fordelt, men hvor mange afskedigede medarbejdere, der har fundet nye job.
Jeg opfordrer Kommissionen og medlemsstaterne til at indføre korrekte kriterier og benchmarks for at evaluere de opnåede resultater. Vi må sikre en effektiv udnyttelse af det europæiske budget.
Ewa Tomaszewska
(PL) Hr. formand! Det glæder mig at se, at den nye sociale dagsorden omfatter en revision af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg i pakken med fremtidige aktiviteter.
Vi diskuterede for nylig problemerne, der skyldes den manglende præcision i bestemmelserne i dette direktiv, der har til formål at sikre medarbejdernes ret til information og høring. Direktivet om deltidsarbejde og bekæmpelse af fattigdom blandt arbejdstagere i fuldtidsbeskæftigelse er også fantastisk vigtigt. Jeg er fortrøstningsfuld på grund af fokuseringen på de unges situation, deres adgang til uddannelse og sundhedspleje og forebyggelsen af udstødelse. De fremtidige arbejdstageres faglige mobilitet er deres chance i livet, men også en chance for økonomien. Fokuseringen på beskyttelse af patientrettigheder er et grundlæggende krav i beskyttelsen af de offentlige sundhedsydelser. Imidlertid bliver grønbogen om medarbejderne i sundhedssektoren, som vi stadig venter på, af stor betydning for gennemførelsen af disse foranstaltninger.
Ilda Figueiredo
(PT) Hr. formand! Denne såkaldte socialpakke skaber blot illusioner om alvoren af de sociale uligheder, der påvirker de omkring 80 millioner mennesker, der lever i fattigdom, herunder de stadig flere millioner af dårligt betalte arbejdstagere i usikre ansættelsesforhold og de millioner af arbejdsløse, mens finanskoncernerne stadig tjener skandaløse profitter, og de multinationales udflytninger fortsætter.
De virkelige årsager til denne situation er blevet overset - videreførelsen af de neoliberale politikker, som forslaget til direktiv om sundhedstjenester ville intensivere, jobfleksibiliteten, som forslaget om arbejdstid ville forværre, og angrebet på offentlige tjenester og produktionssektorer, som er af strategisk betydning for udviklingen.
Derfor opfordrer vi til en ægte social pakke, hvor man afviser det nye forslag til arbejdstidsdirektiv, fremmer en nedsættelse af arbejdstiden uden lønnedgang, tilbagekalder stabilitetspagten og den liberale Lissabonstrategi, ændrer Den Europæiske Centralbanks kriterier og falske uafhængighed, opretter en pagt for beskæftigelse og sociale fremskridt som et alternativ, fremmer investeringer i og støtte til mikrovirksomheder og små virksomheder samt offentlige tjenester og respekterer den arbejdende befolknings værdighed.
Marie Panayotopoulos-Cassiotou
Hr. formand, hr. kommissær, hr. rådsformand! "Det er befolkningen, der bestemmer tingenes værdi”: Sådan sagde de gamle grækere. Så hvis befolkningen tager ansvaret for gennemførelsen af denne pakke, som vi præsenteres for i dag, hvis de kan harmonisere de gamle foranstaltninger og forslag med de nye, så vil disse mennesker rent faktisk ikke blive brugt som ressourcer, men vil være aktive aktører som arbejdsgivere, arbejdstagere, arbejdsløse, beskæftigede i små og store virksomheder, mænd og kvinder, unge og gamle. Der vil ikke være nogen forskelsbehandling i EU med hensyn til demokrati og subsidiaritet, ingen chauvinistisk ordskvalder om, hvem der har magten eller om tilhørsforhold til højre eller venstre, som vi har hørt det her. Ved siden af mig sidder min kollega hr. Őry, som fortæller mig, at i hans land kæmper den socialistiske regering mod sociale goder.
Derfor kan vi ikke skyde skylden på den globale krise; vi er nødt til at anskue tingene positivt. Vi skal løse vores egen demografiske krise på den bedst mulige måde. Lad os huske de gamle forpligtelser, Barcelonabeslutningerne om kombination af familie- og arbejdsliv, den europæisk familiealliance, den europæiske ungdomspagt, den fælles immigrationspolitik og forbedringen af mobiliteten på uddannelsesområdet og oplæring i jobmobilitet. Vi skal udvise respekt for mangfoldigheden, traditionerne og sproget hos indvandrede arbejdstagere. Social forskelsbehandling skal modarbejdes, og de svages og ugunstigt stilledes og børnenes rettigheder skal hævdes, fordi vi i EU er gået forrest ved indførelsen af disse rettigheder. Fattigdommen skal bekæmpes, så vi skal vie 2010 til denne kamp. Vi skal styrke vores regioners sociale og geografiske samhørighed gennem dialog, goodwill og åbenhed ved brugen af finansieringsmekamismerne.
Alejandro Cercas
(ES) Hr. formand, hr. kommissær, hr. minister! Jeg tilslutter mig dem af mine kolleger, der ser denne dagsorden som et fremskridt om end et meget beskedent et, som helt klart ligger meget langt fra de krav, vi står over for i dagens Europa. Derfor, hr. kommissær, må jeg med beklagelse sige, at De tog fejl, da De for lidt siden sagde, at denne dagsorden bortvejrer befolkningens bekymring. Befolkningen er bekymret og med særdeles god ret, når den står over for en Europæisk Union, der ikke løser de grundlæggende problemer, som den er bekymret over hver eneste dag.
Dagsordenen har en meget fornem titel, dagsorden for det 21. århundrede. Desværre har den et træk, som allerede er blevet fordømt: Den er et internt engagement i modsigelserne inden for Europa, med dem af os, der ønsker mere Europa, og dem, der ønsker mindre Europa; derfor er det en urskov af tom retorik og en ørken af specifikt indhold. Den europæiske venstrefløj sammenfatter kun tre direktiver og det i temmelig kritiske vendinger.
Er dette Europas ambitioner for det 21. århundrede? Nej, hr. kommissær. Det er ikke vores eneste ambition at diskutere sociale problemer. EU, ikke bare Europa, har brug for svar, og det er meget vanskeligt at få disse svar, hvis de, som det hedder i dagsordenen, skal findes på nationalt plan. Der findes nogle svar på nationalt plan, og der bør findes andre svar i EU; opbygningen af det indre marked bør gå hånd i hånd med regler, der giver det et menneskeligt ansigt, der forhindrer social dumping, og som gennemfører hver og en af de beføjelser, der er knæsat i traktaterne.
Det er udmærket at diskutere problemerne, men det ville være bedre at løse dem og ikke skabe nye problemer med foranstaltninger som f.eks. arbejdstidsdirektivet.
Hr. kommissær, Europa har brug for stærkere initiativer; Europa har brug for en mere dynamisk dagsorden for at komme tæt på befolkningen, og jeg håber, at de europæere, der leder efter andre politikker, ved det næste valg, og dette er ikke kun retorik, vil give de europæiske politikere et nyt og mere socialt ansigt.
Sophia in 't Veld
(EN) Hr. formand! Jeg glæder mig over det længe ventede forslag om færdiggørelsen af pakken om bekæmpelse af forskelsbehandling, som betyder, at vi nu endelig kan sætte en stopper for hierarkiet af rettigheder. En Europæisk Union, hvor nogle europæere er mere lige end andre, er en misforståelse.
Jeg er helt enig i Gérard Deprez' vise ord: Direktivet skal forbedres betydeligt. Det indeholder alt for mange nødudgange, hvor man risikerer at kodificere diskriminerende former for praksis i stedet for at bringe dem til ophør. Familielovgivning og den offentlige orden er og forbliver en national kompetence, men i praksis bruges - eller misbruges - de som påskud for forskelsbehandling, især over for homoseksuelle. Det er en skam, at Kommissionen tilsyneladende blåstempler dette.
Religionsfrihed er en grundlæggende rettighed, som jeg vil forsvare med næb og klør, men det er en individuel rettighed: Det er ikke en kollektiv rettighed for bestemte grupper, der giver dem ret til at diskriminere og undlade at anvende lovgivningen.
Endelig vil jeg gerne tilføje, at denne pakke ironisk nok tilsyneladende giver en højere grad af beskyttelse mod forskelsbehandling af alle andre grunde end forskelsbehandling på grund af personens køn. Hullet mellem direktivet om forskelsbehandling på grund af køn og dette direktiv skal lukkes.
Kyriacos Triantaphyllides
(EN) Hr. formand! Debatten om socialpakken kræver, at vi er kritiske, for ud over tidspunktet, som vækker mistanke om en skjult dagsorden, er vi også grundlæggende uenige i indholdet.
Pakken er ankommet på et tidspunkt med stadig flere reaktioner og folkelig utilfredshed med Europas sociale ansigt. Det er ikke os, der siger dette; det er ingen andre end EU's egne informationer, der maler et dystert billede af fremtiden: Dette er den fremherskende stemning blandt de europæiske borgere, navnlig de unge, og det bliver værre og værre hele tiden.
Måske er formålet med denne pakke at genoprette borgeres tillid inden valget til Europa-Parlamentet.
På venstrefløjen kan vi ikke acceptere pakkens indhold, fordi de lovgivningsmæssige regler styrker liberaliseringen af markedet, hvilket er tilfældet for forslaget til direktiv om grænseoverskridende sundhedspleje, der er baseret på det tidligere Bolkestein-forslag.
Samtidig fører Kommissionens forslag om grænseoverskridende sundhedspleje til en klassebaseret sundhedskløft: De rige og veluddannede får mulighed for at shoppe rundt efter sundhedspleje der, hvor det er i deres egen bedste interesse.
Et mere socialt Europa har brug for en bredere filosofi, ikke meddelelser om foranstaltninger, der bare kradser i overfladen af problemerne og fortsat ligger inden for de snævre begrænsninger af EU's nuværende karakter.
Anja Weisgerber
(DE) Hr. formand! Europa er mere end et fælles marked. Ud over at være en økonomisk enhed er Europa et fællesskab baseret på fælles værdier. Jeg opfatter EU som en reaktion på globalisering. I en globaliseret verden yder en vis social ramme på europæisk plan væsentlig beskyttelse. Dette er tanken bag den europæiske sociale model, og det er en tankegang, som jeg støtter.
På den anden side skal vi imidlertid også have succes i den internationale konkurrence. I Lissabonstrategien understreger vi vores mål om at udvikle Unionen til verdens mest konkurrencedygtige videnbaserede økonomisk ramme. For at opnå dette skal vi fokusere det meste af vores opmærksomhed på de små og mellemstore virksomheder, for de er selve grundlaget for den økonomiske udvikling.
Vi må også acceptere, at det er legitimt at spørge, hvordan vores regler påvirker disse virksomheder. Politikken for bekæmpelse af forskelsbehandling er et godt eksempel. Det siger sig selv, at jeg er modstander af forskelsbehandling, men efter min mening, og det samme gælder 261 andre medlemmer af Europa-Parlamentet, er et omfattende rammedirektiv ikke den rette vej frem; det er navnlig ikke den rette måde at beskytte ofrene på. Vi vil opnå præcis det modsatte, og vi vil efter al sandsynlighed marginalisere disse mennesker. Der er skabt en hel del juridisk usikkerhed for medlemsstaterne og de europæiske borgere. I øjeblikket verserer der talrige traktatbrudsprocedurer mod 14 medlemsstater for manglende gennemførelse af de fire eksisterende direktiver. Det første, vi skal gøre, er at gennemføre den eksisterende lovgivning, før vi indfører nye regler. Det nye direktiv om bekæmpelse af forskelsbehandling vil ganske enkelt ikke give os den klarhed, som kommissær Špidla lovede.
De nye regler giver anledning til mange spørgsmål. Hvem kan f.eks. påberåbe sig retten til frihed fra forskelsbehandling på grund af religiøs eller ideologisk overbevisning? Gælder denne ret scientologer eller medlemmer grupper på den yderste højrefløj? Skal alle restauranter, uanset hvor små de er, nu have en kørestolsrampe for at sikre uhindret adgang? Forslaget til direktiv kan give mulighed for undtagelse fra uforholdsmæssige foranstaltninger, men hvordan skal sådanne foranstaltninger defineres - ved national lovgivning eller ved en dom? Upræcise, ustrukturerede instrumenter som rammedirektiver er upraktiske, og vigtigst af alt vil de ikke hjælpe ofrene. Det er ikke tanken med den europæiske sociale model. Det vil ikke kunne fungere på den måde.
Anne Van Lancker
(NL) Hr. formand, hr. kommissær, hr. minister! Jeg var i sin tid ordfører for den sociale handlingsplan, som fru Diamantopoulou præsenterede os for, og som blev afsluttet under det foregående franske formandskab under fru Aubry. Det, der bekymrer mig, mine damer og herrer, er, hvordan Europas sociale ambitioner systematisk er smuldret væk. Efter min mening er der klare politiske årsager til dette. Det er bemærkelsesværdigt, hvordan Kommissionen altid understreger, at social- og arbejdsmarkedspolitik skal forblive et nationalt anliggende. Hr. kommissær, socialpakken indeholder meget interessante arbejdsdokumenter og erklæringer, men kun fire lovgivningsmæssige initiativer. Uanset hvor velkomne de er, er det virkelig et meget magert resultat! Som om beskyttelsen af sociale rettigheder, indførelsen af lige vilkår på det sociale område, ikke længere er et europæisk ansvar i EU-27.
Sammen med PPE og de sociale organisationer forventer vi ud over denne socialpakke i det mindste stærkere lovgivning vedrørende udstationering, som beskytter de sociale og arbejdsmarkedsmæssige rettigheder, bedre lovgivning for at eliminere lønforskellen mellem mænd og kvinder, en rammelovgivning til at beskytte sociale tjenester og bindende engagementer i kampen mod fattigdom. Det, vi har behov for, er en decideret social pagt med en sammenhængende vision og et seriøst engagement i et socialt Europa, så vi i det mindste viser vores borgere, at Europa er mere end blot et marked. Jeg håber, hr. Bertrand, at vi nu kan regne med det franske formandskabs støtte i denne kamp.
Elizabeth Lynne
(EN) Hr. formand! I årevis har jeg sammen med andre kæmpet for en omfattende lovgivning til bekæmpelse af forskelsbehandling for at forbyde forskelsbehandling ved adgang til varer og tjenester for handicappede og ældre mennesker. Jeg ved, at beskæftigelsen allerede er dækket på alle måder, men i årevis er vi blevet lovet handling, og intet er sket.
I dag kan vi sige, at vi står lige foran at kunne opnå denne lovgivning, som ikke bare dækker alder og handicap, men også seksuel orientering og religion, som jeg opfordrede til i min betænkning. Jeg vil gerne takke Kommissionen for at have fremlagt dette og navnlig kommissær Špidla for hans vedholdenhed. Vi ved, at den foreslåede lovgivning ikke er perfekt, og vi ønsker at se ændringer. Det ville også have været bedre, hvis det havde været genstand for fælles beslutningstagning. Men når det er sagt, glæder det mig at kunne stå her og sige, at vi nu endelig er på vej til, at alle EU-borgere behandles lige.
Georgios Toussas
(EN) Hr. formand! Den såkaldte "sociale velfærdspakke”, som Kommissionen har fremlagt, er et forfejlet forsøg på at tage brodden af den indignation, som Kommissionens upopulære politik har skabt blandt arbejdstagerne. Den dæmmer ikke op for den stadig større tvivl om den selv og EU's struktur, hvilket også kom til udtryk ved det rungende irske nej.
Arbejderklassen og de fattige befinder sig i skudlinjen på grund af et langvarigt, barskt og ufolkeligt angreb fra EU, der har til formål at øge rentabiliteten af dens egne karteller.
Arbejderklassen og de fattige skal udholde deregulering og privatisering af offentlige instanser og tjenester af strategisk betydning, det fuldstændige sammenbrud i kollektive forhandlinger på arbejdsmarkedet, undermineringen af kollektive ansættelseskontrakter, den udbredte anvendelse af flexicurity, midlertidige og fleksible ansættelsesforhold og udvidelsen af Bolkestein-direktivet til sundhedssektoren.
Rådet har besluttet at opdele arbejdstiden i aktive og inaktive segmenter. Derved forpligtes arbejdstagerne til at arbejde mellem 65 og 77 timer om ugen. Indførelsen af tungt og usundt arbejde gør hundredtusinder af græske arbejdstagere ubrugelige.
Ifølge de officielle statistiske data fra Det Europæiske Agentur for Sikkerhed og Sundhed på Arbejdspladsen - hr. formand, hav tålmodighed med mig i nogle minutter, for de oplysninger, jeg kommer med nu, er meget vigtige. Jeg vil gerne påpege følgende: Ifølge de formelle data kommer en arbejdstager hvert 4½ sekunder ud for en ulykke, og hvert 3½ minut mister en arbejdstager livet. Der forekommer 7 millioner ulykker om året...
(Formanden afbrød taleren)
Manfred Weber
(DE) Hr. formand, hr. kommissær, hr. minister, mine damer og herrer! Jeg vil starte med to punkter fra forhandlingen. For det første styres Europa ikke af højrefløjen, men af det liberale centrum-højre. Jeg må påpege, at vi havde en socialdemokratisk regering i mit eget land, og 5 millioner mennesker var arbejdsløse, da den gik af. I dag har vi 3 millioner arbejdsløse, hvilket betyder, at to millioner mennesker i dag er tilbage i arbejde. Det er rigtig social- og arbejdsmarkedspolitik; det er socialt fremskridt.
For det andet føler jeg mig som medlem af Parlamentet en personlig vrede, når vi selv taler nedsættende om vores europæiske ideal. Europa er i dag et socialt projekt. Når jeg tænker på, at det indre marked skaber millioner af arbejdspladser og giver befolkningen fremgang og gode fremtidsudsigter, og at vores samhørighedspolitik, vores Europæiske Socialfond, giver os milliarder til at udøve solidaritet i europæisk målestok, at være en model for europæisk solidaritet, må jeg tilskynde enhver til, på trods af alle vores problemer, at afstå fra at rakke ned på vores eget projekt.
Jeg vil gerne lægge særlig vægt på spørgsmålet om forskelsbehandling, fordi det beskæftiger vi os med i Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender. Alle afviser forskelsbehandling. Den forpester vores samfund, og Europa skal foregå med et godt i eksempel i kampen mod forskelsbehandling. Alle her i Parlamentet vil forhåbentlig støtte dette synspunkt.
Ikke desto mindre må vi stille spørgsmål. For det første: Udgør direktivet en hensigtsmæssig foranstaltning? Spørgsmålet om byrden på små virksomheder har allerede været nævnt.
For det andet: Hvad med gennemførelsen af de nuværende juridiske bestemmelser? Der er allerede blevet foretaget en evaluering på papir, men hvad er holdningen i praksis med hensyn til anvendelsen af de eksisterende direktiver? Det spørgsmål skal stilles, før man udfærdiger nye direktiver.
For det tredje: Er der virkelig huller i den europæiske lovgivning? Har Europa et eneansvar for social- og arbejdsmarkedspolitikken? Alle EU's medlemsstater er demokratier, og de har alle strukturer baseret på retsstatsprincippet. Derfor må vi spørge, om der findes et tvingende behov for, at Europa skal være sødere, rarere og mere overbevisende inden for social- og arbejdsmarkedspolitikken. Kan vi ikke for en gangs skyld tro på, at subsidiariteten fungerer, og at det lykkes medlemsstaterne at løse deres egne opgaver på disse grundlæggende aktivitetsområder?
Andrzej Jan Szejna
(PL) Hr. formand! Det sociale Europa er et fremragende mål, og der er allerede sket meget for at gennemføre det. Ikke desto mindre skaber de eksisterende uligheder og nye udfordringer, som verden står over for, risiko for permanente sociale kløfter på mange niveauer af vores samfund: mellem børn af rige og fattige familier, mellem veluddannede og mindre veluddannede, mellem mænd og kvinder, mellem indvandrere og dem, der har været europæere i generationer, mellem personer med forskellig seksuel orientering, forskellig alder eller med forskellig sundhedstilstand. Jeg kunne komme med mange andre eksempler. Kampen mod ulighed på og uden for arbejdspladsen er en grundlæggende opgave for os. EU og medlemsstaterne skal reagere på de reelle behov, skabe reelle muligheder og nye håb i alle Europas borgeres interesse.
Vi har ventet længe på den nye pakke med Kommissionens initiativer inden for den europæiske sociale model, men den er et ufuldstændigt supplement til de aktiviteter, der gennemføres på nationalt plan i kampen for at forbedre levestandarden for de europæiske borgere, styrke deres rettigheder og bekæmpe forskelsbehandling. Jeg håber på, at det nye direktiv om ligebehandling, som Den Socialdemokratiske Gruppe længe har bedt om, vil give os mulighed for at sige, at vi virkelig bekæmper alle former for forskelsbehandling. Revisionen af direktivet om europæiske samarbejdsudvalg, som i øjeblikket opfylder sin rolle som et instrument for den sociale dialog, er et positivt element i socialpakken. Vi skal stadig nøjes med en ufuldstændig beskyttelse af arbejdstagerne i de drastiske omstruktureringsprocesser, som globaliseringen medfører. Lovgivning om social- og arbejdsmarkedspolitikken har også kolossal betydning for Europas og europæernes politiske opvågning og genoprettelsen af tilliden til et fælles projekt, navnlig i lyset af den institutionelle krise og de forestående valg til Europa-Parlamentet.
Jean Marie Beaupuy
(FR) Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær! Jeg kan stadig den dag i dag høre de lange og livlige forhandlinger, vi har haft om Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen. Vores kollega fru Bachelot, som jeg samarbejdede om denne fond med sammen med hr. Cottigny, overtalte os til at træffe nogle fantastisk vigtige beslutninger, og hvad ser vi i dag? Kun 4 % af den støtte, der var budgetteret til denne europæiske fond blev uddelt i 2007.
Hr. Kommissær, De har allerede både mundtligt og skriftligt givet udtryk for, at De planlægger at revidere kriterierne. Er denne revision af kriterierne tilstrækkelig til at klare problemerne? Nej, det er den ikke! Når 96 % af støtten ikke udnyttes, er vi virkelig nødt til at stille det grundlæggende spørgsmål: Er vores målsætning om at vedtage denne beslutning om Den Europæiske Fond for Tilpasning til Globaliseringen hensigtsmæssig? Vi står over for demografiske udfordringer, som De sagde, og vi står over for mange økonomiske udfordringer på grund af globaliseringens og teknologiens realiteter.
Jeg opfordrer Dem, hr. kommissær, til i forbindelse med denne globaliseringsfond ikke bare at revidere kriterierne, men også kigge på selve formålet med det, vi foretager os her.
Peter Liese
(DE) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg kan ikke skjule min skuffelse over erklæringerne fra Rådet og Kommissionen. Der blev sagt mange ord om den europæiske sociale model, og nogle af Kommissionens forslag var efter min mening skudt over målet - kollegerne fra min gruppe har fremført adskillige bemærkninger vedrørende direktivet om bekæmpelse af forskelsbehandling. Når det drejer sig om det konkrete indhold af lovgivningen, der har til formål at beskytte arbejdstagere, trækker Rådet og Kommissionen sig imidlertid.
Rådsformanden henviste imidlertid til det kompromis, der blev vedtaget i juni om vikarer og andre former for midlertidige ansættelsesforhold, men på den ene eller anden måde - jeg tror, at det skyldtes skam - lykkedes det Rådet og Kommissionen at vedtage arbejdstidsdirektivet. Det, Rådet vedtog i juni, var på ingen måde et prisværdigt kapitel i historien om Europas sociale model. Før jeg kom ind i Parlamentet, var jeg hospitalslæge, og jeg ved, at mange fastansatte læger og mange andre arbejdstagere oprindeligt var glade for EF-Domstolens dom om, at vagtperioder også udgør arbejdstid. Jeg ved imidlertid også, at der er problemer med at gennemføre denne dom, og at vagtperioder nogle gange skal vægtes ud fra omkostningerne og hyppigheden af tilkaldene. Det, Rådet har gjort ved praktisk taget at vende Domstolens dom på hovedet og endda ignorere de forbedringer, som Kommissionens forslag betød for nogle aspekter af den tidligere retlige situation, er imidlertid uacceptabelt.
Vi har brug for et kompromis, og Parlamentet udstak kursen ved førstebehandlingen med forslag som f.eks. anvendelse af en kvotient. Men hvis en læge f.eks. har vagt på et hospital, og en patient med en livstruende sygdom kan ankomme hvert øjeblik, kan det ikke betragtes som hviletid, hvilket ville være muligt under Rådets kompromis. Dette er endnu et område, hvor der er behov for yderligere forbedringer, ellers vil hele diskussionen om den europæiske sociale model være uden mening.
Evangelia Tzampazi
(EN) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Den nuværende økonomiske og sociale situation kræver et styrket socialt Europa. Når 16 % af den europæiske befolkning i dag står i madkøen, er forskelsbehandlingen stadig markant og meget udbredt.
Økonomiske politikker, der skaber øget arbejdsløshed, og usikkerhed forværrer borgernes tillidskrise over for Europa og udsigterne for Europa. I denne forbindelse udgør den nye sociale dagsorden et fremskridt inden for social- og arbejdsmarkedslovgivningen efter en lang periode med stilstand.
Alligevel er kun tre af de mange forslag juridisk bindende, mens resten blot er henstillinger og ikkelovgivningsmæssige meddelelser. Derfor når vi til den konklusion, at den nye socialpakke vil have begrænset virkning på de europæiske borgeres hverdag.
Hensigterne er gode, hvilket fremgår af det nye forslag til direktiv om bekæmpelse af forskelsbehandling. Dette er en vigtig succes for Den Socialdemokratiske Gruppe i Europa-Parlamentet, eftersom den støttede forsalget om et horisontalt direktiv for at slippe ud af det hierarkiske system for Fællesskabets beskyttelse mod forskelsbehandling. Ikke desto mindre savner den nye sociale dagsorden tilsyneladende ambitiøse mål og klarhed og har alvorlige mangler.
Derfor er der behov for klare politiske foranstaltninger, at den hastige stigning i ulighederne bremses, og at leve- og arbejdsvilkårene forbedres.
Viktória Mohácsi
(HU) Hr. formand! Kommissæren opsummerede sine forventninger på smukkeste vis i sin tale, men det kan vi ikke genfinde i de dokumenter, vi har til rådighed. Der er et lillebitte semantisk problem: Forskelsbehandling må ikke kaldes udvidelse af muligheder. Jeg har kun talt om isolationen af romabørn i fire år. Desuden klassificeres halvdelen af vores børn, adskillige millioner romabørn, som handicappede. Hvad er det, hvis ikke forskelsbehandling? At man undgik temaet om adskillelse, da man udarbejdede det horisontale direktiv, er en utilgivelig forbrydelse. Kommissær Barrot burde også involveres i arbejdet, og Parlamentets krav må heller ikke udelades! Vi ønsker i mindst fire beslutningsforslag en integrationspakke for romaer med lovgivning og et budget og en gruppe, der skal koordinere udvalgene for at sikre en effektiv gennemførelse af de fremtidige programmer. Kommissær Špidla kan ikke løse dette problem alene. Tak.
Iva Zanicchi
(IT) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! Dokumentet om socialpakken, som netop er blevet fremlagt, udgør en stor udfordring for den europæiske udvikling i forbindelse med Lissabonstrategien, som de europæiske beslutningstagere vedtog som retningslinjer for en værdifuld og ustoppelig proces, der sigter mod at integrere, modernisere og udvikle vores fælles hjem.
Pakken indeholder foranstaltninger inden for områderne beskæftigelse, sociale anliggender, uddannelse, ungdom, sundhed, informationssamfundet og økonomiske anliggender, alle grundlæggende aspekter, der har en direkte indflydelse på vores allesammens hverdag som europæiske borgere, og som derfor skal være genstand for grundige, koordinerede og frem for alt gennemsigtige undersøgelser.
Som medlem af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender vil jeg gerne understrege betydningen af og behovet for dette forslag, som på de netop nævnte områder udgør et omfattende forsøg på at forstå, undersøge og løse spørgsmål som demografiske ændringer, globalisering og den menneskelige faktors betydning.
Det glæder mig, at Kommissionen har til hensigt at revidere direktiv 92/85 og 96/39 om barselsorlov, fordi dette går i retning af at forbedre kvaliteten af familielivet for alle de kvinder, der dagligt står i arbejdslivet, samtidig med at de skal passe deres familie.
Jeg vil gerne have Kommissionen til at svare på et par spørgsmål i forbindelse med kampen mod fattigdom - og her taler jeg ikke om fattigdom i den tredje verden, men om fattigdom inden for Fællesskabets grænser - et problem, der bliver stadig større år for år, og som påvirker hvert eneste medlem af Det Europæiske Fællesskab. I den forbindelse vil jeg gerne spørge: Hvilken specifik metodologi vil Kommissionen anvende for at løse et problem, der som sagt år efter år systematisk rammer de europæiske økonomier og dermed har en direkte indflydelse på levestandarden for millioner af europæiske borgere?
For det andet vil jeg gerne vide - og som kvinde føler jeg min direkte berørt af denne sag - hvad Kommissionen har til hensigt at gøre ved den forskelsbehandling over for kvinder, der stadig findes i samfundet, selv i 2008, og navnlig på beskæftigelsesområdet og især med hensyn til lønnen? Hvilke specifikke foranstaltninger kan man indføre for at sætte en stopper for denne skævhed?
Sammenfattende vil jeg gerne takke kommissær Špidla for hans arbejde med dette dokument. Jeg vil gerne takke Rådets repræsentanter og endnu en gang understrege betydningen af denne socialpakke i forbindelse med den reviderede sociale dagsorden.
Jan Cremers
(NL) Hr. formand, mine damer og herrer, hr. minister, hr. kommissær! Sammen med velkomne forslag inden for bekæmpelse af forskelsbehandling og grænseoverskridende sundhedspleje indeholder Kommissionens sociale dagsorden det længe ventede forslag om europæiske samarbejdsudvalg. Kommissionen modsætter sig også en revision af direktivet om udstationering, et direktiv, der er kommet under beskydning efter nogle meget kontroversielle domme fra EF-Domstolen. Jeg vil gerne kort berøre begge disse emner.
Først og fremmest de europæiske arbejdstageres ret til at blive informeret og hørt. Vi ved alle, hvad problemet er her. For ringe overholdelse (kun en af de tre berørte virksomheder har et europæisk samarbejdsudvalg), informations- og rådgivningsrettighederne er ikke tilstrækkeligt regulerede, og der er mangel på faciliteter. Jeg beklager i høj grad, at Kommissionen ikke har foreslået en politik for sanktioner ved manglende overholdelse. Efter min mening er de subsidiære bestemmelser heller ikke tilstrækkelige i forhold til det, der er blevet aftalt i form af gode modeller, nemlig flere regelmæssige møder hvert år, hvilket nemt kan arrangeres med den nødvendige uddannelse og støtte. Et møde om året er intet andet end symbolpolitik, og høringsprocesserne på virksomheden er alt for vigtige til det.
For det andet udstationeringsdirektivet. I den første begrænsning fra EF-Domstolen af de gældende arbejdsbetingelser i en medlemsstat så det stadig ud til at være en politisk ændring af den europæiske lovgivning, som blev iværksat af Domstolen, uden støtte fra den europæiske lovgiver. Efter sagen i Luxembourg er det klart, at også Kommissionen bevidst forsøger at afvikle de principper, der er indeholdt i direktivet. Det, der en gang var tænkt som et direktiv til at beskytte arbejdstagerne mod udnyttelse og urimelig konkurrence ved grænseoverskridende levering af tjenesteydelser, er dermed takket være Domstolen og Kommissionen blevet en trussel mod de gældende bestemmelser i en medlemsstat med hensyn til de arbejdsbetingelser, der skal overholdes. Kommissionen skal påtage sig sit lovgivningsmæssige ansvar på dette område og sikre, at medlemsstaterne fremover vil være i stand til at anvende deres generelle bestemmelser vedrørende beskæftigelseslovgivning og kollektive aftaler.
Evelyne Gebhardt
(DE) Hr. formand! Jeg har blot en liste med spørgsmål. Hvorfor så lidt så sent? Hvorfor erklærede vi i september sidste år, at 2008 skulle være det sociale Europas år, men ikke at anse social velfærd for en af prioriteringerne for Rådets formandskab? Hvorfor førte højrefløjen en så langvarig kamp mod sociale og arbejdsmarkedsmæssige rettigheder i tjenesteydelsesdirektivet, når de i dag skildrer sig selv som de sande fortalere for social retfærdighed? Hvorfor stemte mit udvalg i juli imod Hamon-betænkningen og for Handzlik-betænkningen, præcis det modsatte af, hvad der er blevet sagt her i dag? Hvorfor skete disse ting?
Vær ærlige, og fortæl, hvad De i virkeligheden gør, i stedet for at sende det modsatte budskab til befolkningen. Det beder jeg Dem om at gøre; det er virkelig vigtigt. Men hvorfor forfølger De sådanne politikker? Ganske enkelt, fordi De på højrefløjen går ind for den forkerte filosofi. De går ud fra, at befolkningen er til for at tjene økonomien. Vi socialdemokrater anlægger det modsatte synspunkt, nemlig, at økonomien er til for at tjene befolkningen, og vi skal udforme vores politikker i henhold til dette.
Gabriela Creţu
(RO) Hr. formand! Jeg håbede, at disse forslag ville stimulere en reduktion af de sociale kløfter mellem de europæiske borgere. Desværre giver denne pakke os blot endnu en kløft, mellem de gode hensigter og de nødvendige instrumenter til at gennemføre dem.
Dette sker også, når der findes en europæisk forordning, der kræver handling fra medlemsstaternes side.
Et eksempel er forskelsbehandlingen på lønområdet over for kvinder på arbejdsmarkedet. Der findes lovgivning på området, gentagne forpligtelser, men ingen forbedringer i de seneste otte år. Selv hvis man formoder, at arbejdsgiverne har forstået de økonomiske fordele ved korrekt aflønning og deres juridiske forpligtelser, er problemerne uoverstigelige. Der mangler et system med ikkediskriminerende vurderinger af arbejdet, der skal udgøre det fælles kriterium for sammenligning af forskellige aktiviteter. Uden dette vil princippet om lige løn for lige arbejde forblive en illusion, og det samme gælder en mindskelse af erhvervskløften.
Jobklassificeringssystemerne er fejlbehæftede, hvis de overhovedet findes. Vi har allerede domstolsafgørelser, hvori det hedder, at ved at bruge fysisk arbejde som grundlag ser man bort fra de forskellige færdigheder, der er nødvendige for arbejdet, og det giver anledning til forskelsbehandling.
Den åbne koordineringsmetode har prisværdige sociale mål, men selv indikatorer til måling af nogle af disse mål mangler på listen over fælles indikatorer.
Konklusionen er trist: Den manglende interesse for kønsspørgsmål modsvares kun af manglen på politisk vilje til at indføre effektive fælles bestemmelser på arbejdsmarkedet.
Donata Gottardi
(IT) Hr. formand, hr. minister, hr. kommissær, mine damer og herrer! Trods alle analyserne og undersøgelserne, herunder af den korrekte omsætning af direktiverne om bekæmpelse af forskelsbehandling, er nøgleelementerne stadig effektivitet og innovation.
Hvordan er det muligt at udarbejde et forslag til det nye såkaldte "horisontale direktiv”, som i øjeblikket ikke er andet end en udvidelse af beskyttelsen til en række områder uden for arbejdspladsen, når spørgsmålet om positive foranstaltninger stadig betragtes som sikring af ikkeforbudte foranstaltninger i stedet for at søge at indføre nye foranstaltninger?
Der er små - men alt for beskedne - tegn på fremskridt i opfordringen til en ny generel forpligtelse på dette område, der afsluttes med opfordringen til en bedre anvendelse af instrumenterne vedrørende romaerne, som om man anvender noget, det ikke er lykkedes os at opnå. Skriver vi kun retoriske dokumenter? I denne forbindelse er jeg bange for, at vi gør! Det virker f.eks. meningsløst på nuværende tidspunkt at stille spørgsmål til Kommissionen og fremhæve tilfælde af forskelsbehandling eller mangler i den nationale eller subnationale lovgivning.
For ofte, faktisk nærmest altid, henviser man i svaret kun til eksistensen af en europæisk beskyttelseslovgivning: rent vand, ingen fremskridt, stilhed! Ikke desto mindre diskuterer vi det centrale princip om ligebehandling, og jeg henviser til arbejdstagere, der er udstationeret i andre lande.
Måske er den nye sociale dagsorden en god øvelse, men pakken af foreslåede emner minder mere om et puslespil med brikker, der endnu ikke er lagt ved afslutningen af en valgperiode, hvor vi har færdiggjort en række foranstaltninger, der sigter mod et virkelig nyskabende projekt. Når vi nu taler om forskelsbehandling og stereotyper, hr. minister, må De endelig takke Deres præsident for slipset.
Richard Falbr
(CS) Hr. formand! I lyset af, at ordene "for lidt for sent” allerede er blevet sagt mange gange ved vurderingen af socialpakken, vil jeg gerne komme med min vurdering: Bjerget har født en mus. Mit spørgsmål er: "Hvad har De gjort i fire år?” De har fremsat socialt uacceptable forslag, der kulminerede med arbejdstidsdirektivet, som Rådet og Kommissionen priser i høje toner. Resultatet er, at der ikke er andre muligheder end at betragte den foreslåede socialpakke, trods nogle af dens positive aspekter, som propaganda, der har til formål at klistre mærkatet "social” på Kommissionens brevhoved. Størstedelen af forslaget behøver vi slet ikke diskutere, for det er intet andet end en smuk indpakning. Det er let at hævde, at det fælles marked er til for befolkningen og ikke omvendt, og at, hvis der indføres bindende regler for virksomhedernes adfærd på markedet, er det nødvendigt at indføre minimumsregler for EU-medarbejdernes situation, en mindsteløn fastsat som en procentdel af gennemsnitslønnen i alle medlemsstaterne, samme behandling og samme løn for arbejdstagere, der arbejder i andre lande end deres eget. Det er nok at erklære, at Unionen overholder Den Internationale Arbejdsorganisations konventioner om maksimal arbejdstid, fagforeningsfrihed og kollektive overenskomster.
Konkurrencen mellem medlemsstaterne om, hvem der har de laveste skatter og lønninger og mindst åbenhed vedrørende fagforeningernes stilling vil gå fornøjet videre, og den åbne koordineringsmetode er blot endnu en ineffektiv måde at tage sig af ting, som ingen ønsker at røre ved. Til dem, der kritiserer det franske formandskab, vil jeg gerne sige: "Bare vent til det tjekkiske formandskab. Så skal De bare se løjer.” For nogle få uger siden nedlagde præsidenten veto mod en lov om forbud mod forskelsbehandling og sagde, at den var overflødig.
Karin Jöns
(DE) Hr. formand! Jeg er nødt til at sige, at jeg er fuldstændig kold over for denne sociale dagsorden. Man har ikke fattet om en eneste nælde ved roden. Dette kan da ikke være et seriøst forsøg på at reformere de europæiske samarbejdsudvalg, for der er ingen bestemmelser om flere møder eller sanktionsmekanismer i tilfælde af overtrædelser. Den manglende vilje til at reformere direktivet om udstationering af arbejdstagere er ligeledes uacceptabel.
Hr. kommissær, den manglende klare stillingtagen til arbejdstid på en social dagsorden er endnu et bevis på, at Kommissionen heller ikke lader chancen for at indføre en 65-timers arbejdsuge gå fra sig. Dette har ikke længere noget med den europæiske sociale model at gøre, som min gruppe ønsker, og som vi socialdemokrater forsøger at indføre.
Jeg vil også gerne sige til Rådet, at det er utåleligt, at De sætter pres på ledelsen og arbejdstagerorganisationerne - for at sige det pænt - vedrørende de europæiske samarbejdsudvalg.
Min gruppe ønsker ikke at tage del i dette spil for galleriet. Hvis Europas arbejdsstyrke ikke skal vende ryggen fuldstændig til EU, skal vi tilbyde den bedre beskyttelse mod globaliseringens virkninger og ikke spilde tiden med at bane vej for grænseoverskridende kollektive lønaftaler.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Hr. formand! Jeg vil gerne tage nogle af idéerne vedrørende den lovgivningsmæssige pakke i den europæiske sociale dagsorden op.
Jeg sætter stor pris på Kommissionens initiativer på dette område samt initiativerne i dens meddelelse ved navn "Forbedrede kompetencer i det 21. århundrede - en dagsorden for europæisk samarbejde om skoler.”
Ud over disse initiativer vil jeg gerne foreslå, at Kommissionen iværksætter et pilotprojekt for indførelsen af et europæisk stipendium for børn fra økonomisk og geografisk ugunstigt stillede regioner.
På europæisk plan lever 19 millioner børn og unge i fattigdom, og 6 millioner forlader gymnasiet hvert år. I Rumænien viser en Eurobarometer-undersøgelse f.eks., at unge i landdistrikterne og i bjergområder eller isolerede områder har 5 % chance for at få en videregående uddannelse. Denne procentdel ligger meget langt fra EU's mål om, at 85 % af de unge skal have adgang til en videregående universitetsuddannelse.
Medlemsstaterne mangler de nødvendige økonomiske midler til selv at rette op på denne bekymrende situation. Derfor bør EU med alle midler, såsom lovgivning, økonomiske midler, europæiske politikker, kæmpe for at fremme alle unges muligheder for og adgang til uddannelse.
Proinsias De Rossa
(EN) Hr. formand! Lederen af ALDE-Gruppen, hr. Watson, siger, at et arbejde er den bedste form for social ydelse. Desværre findes der mange millioner mennesker i Europa, der arbejder for mindre end det, de kunne få, hvis de hævede sociale ydelser. De fattige og lavtlønnede dør yngre, lider oftere af fysiske og mentale sygdomme, indlægges oftere på hospitaler, kommer oftere i fængsel, udelukkes fra at deltage fuldt ud i samfundet, nægtes fuldstændige kulturelle, borgerlige, sociale og sikre liv, og deres børn er i høj grad dømt til den samme onde cirkel med afsavn, dvs. medmindre vi som politikere gennemfører sociale og økonomiske politikker, der er integrerede og sammenhængende. Folk skal behandles som borgere, ikke som økonomiske enheder.
Opnår vi det med denne dagsorden? Desværre nej. Det er ikke for at afvise de positive elementer - f.eks. det horisontale direktiv om forskelsbehandling. Jeg vil heller ikke benægte, at kommissær Špidla har kæmpet hårdt i et fjendtligt miljø for at få denne pakke godkendt. Vi vil samarbejde med ham for at gøre den bedre. Kommissionen og Rådet har ni måneder til at bevise deres gode tro med hensyn til det sociale Europa. Så afsiger befolkningen deres dom.
Mieczysław Edmund Janowski
(PL) Hr. formand, hr. kommissær! I dag diskuterer vi meget vigtige spørgsmål om beskæftigelse, sociale rettigheder og sundhedsbeskyttelse. Alt dette har en dimension i forhold til familien, den grundlæggende enhed i samfundet. Det drejer sig også om handicappede og pensionister samt det meget smertelige problem med arbejdsløshed. Det er ikke en god gerning at indføre et korrekt forhold mellem løn og arbejde sammen med en værdig social sikring. Det er en pligt, som vi pålægges gennem vores omsorg for Europas fremtid. De midler, som medlemsstaterne afsætter til social- og arbejdsmarkedspolitikken, skal målrettes bedre, og det samme gælder Den Europæiske Socialfond.
Vores kontinent bliver meget hurtigt ældre. Men ser vi manglerne ved den europæiske familiepolitik? Hvad har vi at sige om familiernes indkomster? Hvor er vores solidaritet med de fattige? Jeg bruger ordet solidaritet bevidst på et tidspunkt, hvor vi fejrer 28-årsdagen for oprettelsen af bevægelsen og fagforeningen Solidaritet, som bidrog til de store forandringer, der har fundet sted i Europa.
Maria Petre
(RO) Hr. formand! Jeg er glad for, at vi i dag drøfter genlanceringen af socialpakken.
Europa har brug for sociale fremskridt, Europa i almindelighed med de gamle og nye medlemmer. Det forenede Europa står over for de samme udfordringer: befolkningens aldring, tab af arbejdspladser på grund af globaliseringen, fattigdom blandt børn.
Kommissær Špidla, jeg glæder mig over Deres tilgang til spørgsmålet om solidaritet mellem generationerne. Vi har brug for en ny stimulus i denne sag, men jeg glæder mig ligeledes over, at man viderefører tanken om solidaritet mellem regionerne, fordi det er her, at vi mest nøjagtigt kan måle, om den sociale samhørighed er til stede eller ej.
Jan Andersson
(SV) Hr. formand! Jeg undskylder, at jeg kom så sent. Jeg havde et møde i Sverige sent i aftes og er først lige ankommet. Jeg ved ikke, hvad der allerede er blevet drøftet, men jeg vil gerne starte med at sige, at vi naturligvis hilser socialpakken velkommen. Vi mener, at den kommer lidt sent, og at den kunne have været lanceret tidligere i mandatperioden, men i det mindste har vi den nu. Det er klart, at Europa-Parlamentets ambitioner er noget større end dem, der ligger i pakken, men jeg vil ikke desto mindre gerne fremhæve tre positive elementer, som vi kan arbejde med.
Personligt arbejder jeg meget med dommene fra EF-Domstolen og deres konsekvenser. Jeg hilser den mere åbne holdning, som vi nu ser hos Kommissionen, velkommen, f.eks. i form af det forum, der skal afholdes. Jeg håber, at det bliver en succes.
En anden positiv ting er ILO-konventionen, som også hænger sammen med dommene fra EF-Domstolen, idet medlemsstaterne opfordres til at underskrive ILO-konventionen.
For det tredje det sociale integrationsprogram, der vil blive fremlagt til oktober og kampen mod fattigdom, udstødelse osv. Jeg håber, at vi får mulighed for et vellykket samarbejde om disse temaer. De er utroligt vigtige.
Richard Corbett
(EN) Hr. formand! Hvis man har et marked på europæisk plan - hvilket vi har med det indre marked i Europa - har man naturligvis behov for fælles regler for dette fælles marked, så det fungerer retfærdigt og effektivt, ikke mindst på det sociale område. Derfor fastsætter vi beskæftigelsesstandarder og beskæftigelseslove og -regler for at beskytte arbejdstagernes rettigheder - arbejdstidsdirektivet, sundheds- og sikkerhedslovgivning, direktivet om barselsorlov, information og høring af arbejdstagerne.
Alligevel ønsker det britiske Konservative parti - og jeg kan se, at der ikke er et eneste medlem af dette parti til stede i salen for at debattere i øjeblikket - at Det Forenede Kongerige holder sig helt uden for traktatens sociale kapitel, hvis de nogensinde skulle komme tilbage i regering i Det Forenede Kongerige. Tror de et øjeblik, at resten af EU ville acceptere, at en enkelt medlemsstat vælger at stå uden for de forpligtelser, som vi i fællesskab har udviklet på europæisk plan for at styre vores marked? Tror de virkelig, at den slags ubillig konkurrence, hvor man sænker sundheds- og sikkerhedsstandarderne og svækker arbejdstagernes rettigheder, vil være acceptabel? Naturligvis vil det ikke det! Det britiske Konservative parti er den sikre vej til katastrofen for Storbritannien og for Europa.
Xavier Bertrand
formand for Rådet. - (FR) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! En passioneret debat, men en debat om det sociale Europa og det forhold, at vi har denne debat, er bevis for sammenfaldende meninger. Vores forhandling har vist, hvor vanskeligt det i dag er at adskille behandlingen af sociale spørgsmål på fællesskabsplan fra de politiske debatter på nationalt plan. Det viser på en måde også, at vi gør fremskridt med den europæiske integration.
Nogle har rettet beskyldninger mod formandskabet. Jeg vil ikke gå i detaljer med disse beskyldninger. Jeg er her ikke for at skændes - ligesom De, er jeg her for at fremme det sociale Europa.
Er det sociale Europa en prioritering for det franske formandskab? Det spørgsmål er blevet stillet. Det klare svar er ja, og som De udmærket ved, vil vi alle blive vurderet ikke ud fra vores oprindelige målsætninger og ambitioner, men udelukkende ud fra, hvad vi har opnået. Vi ved nu, at der er større sandsynlighed for at nå disse resultater, positive resultater, positive for det sociale Europa. Jeg er en stor tilhænger af pragmatisme.
Med hensyn til de forskellige temaer, som præsident Sarkozy sagde i sin tale til Parlamentet - samarbejdsudvalg, tidsbegrænsede ansættelsesforhold - lægger vi vægt på at få det første gjort færdig, mens det andet som sagt tidligere er i Parlamentets hænder. Og jeg siger det igen, at vi alle om kort tid skal rejse os og tælles. Jeg vil ikke dvæle ved spørgsmålet om, hvorvidt den ene konservative regering er mere "social” end den anden. Jeg vil blot sige, at jeg selv er minister for arbejdsmarkedsrelationer og solidaritet i Frankrig. For hvis man ønsker at dele velstand, skal man først skabe den. Og hvordan skaber man den? Gennem arbejde. Sådan skaber man velstand. Jeg ønsker heller ikke at nævne, at tilbage i 1993, da det famøse arbejdstidsdirektiv blev foreslået, var det en fransk socialistisk regering og en socialistisk minister - fru Aubry - der forsvarede direktivet og undtagelserne. Og hvad gør vi i dag med dette famøse direktiv? Lad os se realistisk på det: Udgør det en forbedring af den nuværende situation eller ej, hvor vi står i et veritabelt ingenmandsland efter 48 timer? Det ved alle, hvis de skal være helt ærlige. Det er blot vigtigt sige, at selv om dette direktiv måske ikke nødvendigvis omfatter de oprindelige tanker fra 1993, som var at slippe for undtagelserne, tilbyder det nu en ramme og supplerende garantier for dagens og ikke gårsdagens situation. Kan vi sige det? Det kan vi bestemt, fordi jeg tror på, at en offentlig debat og en politisk debat bør være instruktiv. Enten fortsætter undtagelserne og reguleres på behørig vis, fordi vi nu ved fra retspraksis, at vagtperioder er et centralt spørgsmål. Eller vi kan være pragmatiske, anlægge det synspunkt, at det udgør fremskridt, og acceptere en revision, der vil løse nogle spørgsmål og forbedre situationen, selv om dagens resultat ikke nødvendigvis vil behage alle, og det erkender jeg fuldt ud.
Så er der spørgsmålet om Domstolens domme. Der er ikke tale om at bedømme en dom, langt fra. Men vi er nødt til at anskue den nuværende situation i lyset af Domstolens domme. Hvad er den nye lovgivningsmæssige situation? Og vi skal høre, hvad de primært berørte stater mener. Jeg har drøftet dette med parlamentsmedlemmerne. Arbejdsmarkedets parter skal også udtale sig om dette tema og ikke nødvendigvis hver for sig. Det vil være langt bedre, hvis de gør det i fællesskab, så vi kan udlede vores konklusioner i henhold til dette. Hvad dette angår, vil formandskabet ikke gå ind i diskussionen med forudfattede meninger. Bør direktivet revideres? Det spørgsmål har jeg hørt gentagne gange og ikke kun her i Parlamentet. Svaret på det bør efter min mening komme efter diskussionen og ikke nødvendigvis ved begyndelsen af debatten. Ellers betyder det, at man har forudfattede meninger, og det har jeg ikke.
Med hensyn til sociale tjenester af almindelig interesse lader det til, at alle medlemsstater er ivrige efter at bevare strukturen af de områder for tjenester af almindelig interesse, der er specifikke for de enkelte lande. Men vi må se i øjnene, at der hersker uenighed om, hvad der skal gøres på fællesskabsplan. Nogle mener, at subsidiariteten er det eneste svar, mens andre mener, at der bør findes en juridisk ramme på fællesskabsplan. Dette vil helt klart ikke blive besluttet uden videre. Vores forslag til en køreplan med Kommissionen er et forsøg på at sikre, at disse spørgsmål behandles korrekt i overensstemmelse med Unionens tidsplan.
Der er blevet taget mange andre spændende ting op. Med hensyn til indsatsen over for forskelsbehandling har formandskabet lovet at fremme det nye direktiv. At gøre det færdigt kræver, som De ved, enstemmighed blandt, medlemsstaterne.
Ved en række lejligheder har jeg hørt ordet tilgængelighed nævnt. Det er meget passende, fordi effektivitet kræver tilgængelighed. Vi er nødt til at gøre os dette klart. Kan det sociale Europa gøre fremskridt eller ej? For mig er svaret et rungende ja, og vi skal føre det sociale Europa videre. Er vi ikke et godt stykke inde i 2008? Det er vi, det indrømmer jeg. Er det for sent? Bestemt ikke! Det er aldrig for sent. Har vi et ønske om at komme videre? Naturligvis har vi det. Men spørgsmålet er: Vil vi fremme det sociale Europa sammen? Det er her, mine damer og herrer, at vi alle skal rejse os og lade os tælle!
Vladimír Špidla
medlem af Kommissionen. - (CS) Hr. formand, mine damer og herrer! Jeg mener, at dybden af og passionen i denne forhandling klart har vist, at det sociale Europa marcherer igen. Diskussionen har berørt en hel række detaljerede problemer, og jeg mener ikke, at det er nødvendigt at reagere på dem enkeltvis, eftersom der ved kommende diskussioner bliver mulighed for at videreføre argumenterne og finde den rette balance. Ikke desto mindre vil jeg gerne give et mere generelt svar på visse ting.
Først og fremmest betragter man i denne dagsorden, fordi den er så vidtgående, den sociale dagsorden og social- og arbejdsmarkedspolitikken som et udtryk for en kompliceret politisk fremgangsmåde og som en konsekvens af en kompliceret fremgangsmåde inden for en hel række politikker. Det er helt klart et princip, der befinder sig i centrum af politikkerne, idet social- og arbejdsmarkedspolitikken på ingen måde skubbes til side, med en række særdeles interessante og tekniske aspekter, som dog ikke desto mindre helt klart er marginaliserede.
Denne dagsorden har placeret social- og arbejdsmarkedspolitikken i centrum af de europæiske politikker. Naturligvis opstår spørgsmålet om, hvorvidt denne dagsorden, og jeg mener, at dette helt ærligt bør afvises, ikke blot er af politisk og teknisk interesse. Det er den ikke, fordi fremgangsmåden blev formuleret for flere år siden. Den omfattede også hele rækken af dokumenter fra Kommissionen, der også er blevet drøftet i Parlamentet. Den er ikke knyttet til nogen betydningsfuld begivenhed, som den irske folkeafstemning f.eks. var.
Denne dagsorden viser bl.a., at Kommissionen har spillet en afgørende rolle ved udformningen af dagsordenen som en procedure, hvor man forsøger at anvende alle de instrumenter, som Kommissionen har til rådighed på europæisk plan, lovgivning, den åbne koordineringsmetode og alle andre metoder. Den indeholder derfor ikke kun lovgivningsmæssige forslag, men naturligvis også forslag til meddelelser og forslag til andre dokumenter.
Jeg vil gerne understrege, at denne dagsorden er realistisk inden for de muligheder, der kan påvirkes af Kommissionen. De forskellige forslag vil utvivlsomt blive diskuteret i Parlamentet, og de vil helt sikkert blive ændret ved flere lejligheder, men de er ikke desto mindre konkrete forslag, der kan diskuteres. Under forhandlingen nævnte man også den tanke, dog kun delvis, og jeg mener, at jeg bør reagere på den, at forslagene vedrørende sundhedspleje er en slags bagdør til Bolkestein-direktivet om sundhedspleje. Det er de ikke. Disse forslag er ikke beregnet på at sikre gratis levering af tjenesteydelser, men vil lette europæernes adgang til sundhedspleje. Disse forslag omfatter utvivlsomt en hel række meget følsomme aspekter, og det er klart, at de vil blive drøftet alvorligt og i dybden, men ikke desto mindre vil de grundlæggende tendenser og følger være en forbedring af sundhedsplejen for de europæiske borgere.
En anden tanke, som jeg gerne vil fremhæve, er tanken om at bekæmpe fattigdom. Denne tanke om at bekæmpe fattigdom er klart formuleret, og forhandlingen gav anledning til spørgsmålet: "med hvilke metoder?” I dagsordenen forudsættes det ikke, at der kun findes én effektiv metode til at bekæmpe fattigdom, men man sigter mod at angribe fattigdommen fra forskellige vinkler. Forsøget på at forhindre, at unge forlader skolen for tidligt, er også en del af fattigdomsbekæmpelsen. Forsøget på at åbne for adgang til livslang læring bekæmper også fattigdom. Den klart formulerede hensigtserklæring om, at pensionssystemerne skal fremhæve lighed og social effektivitet, bekæmper også fattigdom. Spørgsmålet om forskelsbehandling og direktiverne vedrørende bekæmpelse af forskelsbehandling er også metoder til bekæmpelse af fattigdom, eftersom adgangen for handicappede, hindring af forskelsbehandling mod personer, der er blevet gamle, osv. også bekæmper fattigdommen.
Man berørte også spørgsmålet om lige muligheder for mænd og kvinder. Jeg vil gerne sige, at andre direktiver dækker lige muligheder for mænd og kvinder, og derfor var det ikke vigtigt eksplicit at medtage ligestilling mellem mænd og kvinder i forslaget til direktiv.
Man diskuterede også ILO-konventionerne. Jeg vil gerne helt klart understrege, at denne dagsorden uden tvivl viser Kommissionens og Europas store engagement i princippet om ordentlige arbejdsforhold på globalt plan. Ligesom det direktiv, der skal gennemføre aftalen mellem arbejdstagere og arbejdsgivere på søfartsområdet, er det en tydelig indikation af, hvordan Europa opfatter de forskellige ILO-konventioner. I alle dokumenterne opfordres de europæiske lande til at ratificere hele samlingen hurtigst mulig.
Mine damer og herrer, forhandlingen var grundig og til tider barsk. Jeg mener, at det er en forhandling, der viser betydningen af den europæiske social- og arbejdsmarkedspolitik.
Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted ved næste plenarmøde et eller andet sted i Europa.
Skriftlige erklæringer (artikel 142)
Petru Filip  
skriftlig. - (RO) Ifølge de traditionelle erklæringer om, at 2008 skal være året for relanceringen af det sociale Europa, udgør den såkaldte sociale velfærdspakke et sæt lovgivningsmæssige initiativer, hvis konvergens i øjeblikket udelukkende er hensigter. Måske er tiden inde til, at vi med større fasthed og iver går i gang med en række spørgsmål, hvis direkte indvirkning på borgerne er større end nogensinde.
Under disse omstændigheder er vi nødt til at gå i gang med opgaven med at sikre ikkediskriminerende leve- og arbejdsforhold for alle Fællesskabets borgere. Først og fremmest virker det ikke bare opportunt, men også nødvendigt at genoptage diskussionerne om en mindsteløn på fællesskabsplan. For det andet gælder det samme skabelsen af ensartede forhold i alle EU-lande med hensyn til Fællesskabets arbejdsmarked. Det er ikke i orden, at holdningen hos adskillige EU-regeringer over for de europæiske borgere i dag er forskellig afhængig af deres oprindelsesland.
I samme forbindelse virker Kommissionens initiativ om at forbedre synligheden og arbejdsmetoderne under EU-strategien for social integration og beskyttelse og konsolidere dens samspil med andre politikker til at være vigtigt. Jeg glæder mig over Kommissionens forslag til et horisontalt direktiv om bekæmpelse af forskelsbehandling på andre områder end beskæftigelsesområdet.
Lívia Járóka  
skriftlig. - (HU) Et af de vigtigste resultater af Kommissionens nye social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden må være genindførelsen af hensigtsmæssige rettigheder for de europæiske romaer som europæiske borgere for at bremse deres sociale udstødelse. Det glæder mig, at man støtter dette her i dokumentet.
På de områder, som nævnes i dagsordenen, befinder romaerne sig i en betydeligt værre situation end de fleste andre grupper med hensyn til uddannelse, beskæftigelse, levevilkår, forskelsbehandling og sundhed.
Programmer for livslang uddannelse, der giver romaerne egnede færdigheder til beskæftigelse og til at være selvstændige, kunne være et nyttigt redskab til bekæmpelse af arbejdsløshed.
Redskaber til bekæmpelse af forskelsbehandling skal omsættes til nationale rettigheder, så de, der udsættes for forskelsbehandling, kan henvende sig til domstolene, og så de nationale myndigheder og instanser for lige muligheder kan genkende og indføre sanktioner i tilfælde af overtrædelser.
Strukturfondene kan anvendes langt mere effektivt til at mindske den sociale udstødelse af romaerne, men for at opnå dette, skal ngo'er for romaer i det mindste har ret til at udvælge, planlægge, gennemføre og evaluere projekter, der finansieres af fondene, og det er nødvendigt at starte programmer, så ngo'er for romaer kan forberede sig på en vellykket deltagelse.
Vi håber, at den social- og arbejdsmarkedspolitiske dagsorden vil kunne give passende svar på disse spørgsmål. Jeg mener, at det er vigtigt, at vi kan diskutere disse spørgsmål på en omfattende romakonference, der afholdes den 16. september, og jeg håber, at spørgsmålet om romaernes sociale integration bliver sat på dagsordenen i Det Europæiske Råd både særskilt og som led i den sociale dagsorden.
Sirpa Pietikäinen  
skriftlig. - (FI) Kommissionens socialpakke er en længe ventet reform af opbygningen af Unionens sociale dimension. Som mange af parlamentsmedlemmerne ville jeg imidlertid gerne have set Kommissionen indtage en lidt dristigere og mere ambitiøs tilgang til sine forslag og reformer. Efter min mening var pakken særligt påkrævet med hensyn til at sikre de grundlæggende offentlige tjenester.
Pakken indeholder imidlertid mange gode forslag. Jeg vil især gerne takke Kommissionen for efter lange forhandlinger at have besluttet at udarbejde et horisontalt direktiv om bekæmpelse af forskelsbehandling, der dækker alle årsager til forskelsbehandling. Borgere, der udsættes for forskelsbehandling i forskellige former og af forskellige årsager, må ikke behandles forskelligt. Den horisontale fremgangsmåde er den eneste virkelige metode til at sikre ligebehandling for alle. Desuden er forslaget om at styrke de europæiske samarbejdsudvalgs rolle meget velkomment.
Forslaget til et direktiv om patientrettigheder inden for grænseoverskridende sundhedspleje, som ikke har været så meget fremme, vil få konkret betydning for mange europæeres dagligliv. Mens de europæiske grænser åbnes, og der kommer øgede muligheder inden for sundhedssektoren, er det især vigtigt at præcisere, hvem der har ansvaret for en patients sundhed, og hvor langt dette ansvar rækker. Kommissionens forslag til et direktiv er en kærkommen præcisering af paneuropæiske regler.
På trods af manglerne er pakken helt klart et skridt i den rigtige retning, og jeg håber, at Kommissionen vil fortsætte sine bestræbelser på at forbedre de følelser, som europæiske borgere har over for den sociale sikring i de kommende år. I den forbindelse vil jeg gerne opfordre Kommissionen til at komme videre med planerne om at forlænge barselsorloven fra 14 til 18 uger. Jeg håber, at direktivet bliver fremtidig praksis snarest mulig. Jeg kunne imidlertid ønske mig, at Kommissionens var fokuseret på at forlænge barselsorloven og dermed forbedre begge forældrenes ret til og muligheder for at blive hjemme, når de har fået deres barn.
Katrin Saks  
skriftlig. - (ET) Martin Schultz har utvivlsomt ret i, at socialpakken kunne have været stærkere. Kommissionen burde have fremlagt pakken tidligere, så vi kunne have behandlet denne vigtige sag, ikke her op til valget, men tidligere, da der var tid til at afveje alle nuancerne i denne vigtige pakke grundigt, og det er utvivlsomt vigtigt.
Jeg vil bl.a. andet nævne Kommissionens meddelelse om Den Europæisk Fond for Tilpasning til Globaliseringen. Selv om den har ydet bistand til adskillige tusinder mennesker i f.eks. Tyskland, Frankrig, Portugal og Finland, viser undersøgelsen for 2007, at en temmelig stor del af fondens midler ikke blev anvendt.
Tekstilarbejderne i Litauen modtog kompensation fra globaliseringsfonden i august. Det er et godt tegn, at også de nye medlemsstater kan søge bistand til hjælp ved de ændringer, som globaliseringen kræver.
Kommissionen vil snart undersøge kriterierne, som anvendes til at træffe beslutninger om tildeling af bistand. Jeg vil gerne understrege, at i små lande som Estland har mange virksomheder måttet afskedige hundreder af ansatte på grund af globaliseringen. En forenkling af ansøgningsproceduren om bistand fra globaliseringsfonden vil utvivlsomt gøre det muligt at forenkle støtten til disse mennesker.
Silvia-Adriana Ţicău  
skriftlig. - (RO) I Lissabontraktaten erkender man, at Unionen skal være baseret på en social markedsøkonomi, der sikrer borgerne adgang til ordentlige leve- og arbejdsvilkår, uddannelse, sundhed og sociale beskyttelsestjenester.
Unionens befolkning bliver ældre. Mens borgere over 65 i 2007 udgjorde 17 % af Unionens befolkning, vil denne procentdel i 2030 nå op på 24,6 %.
De seneste statistikker fra Eurostat viser, at i 2015 vil antallet af dødsfald overstige antallet af fødsler, således at antallet af europæiske borgere vil falde fra 521 millioner i 2015 til 506 millioner i 2060.
Under disse omstændigheder synes indvandringen fortsat at være den væsentligste faktor for befolkningstilvækst i Unionen. Alligevel påvirker indvandringsstrømmene medlemsstaterne forskelligt. Mens Irland mellem 1985 og 2007 registrerede en befolkningstilvækst på 21,8 %, faldt befolkningstallet i Bulgarien med 14,4 % i samme periode.
Hvilke løsninger indeholder socialpakken på disse udfordringer? Unionens borgere venter på håndfaste foranstaltninger, der fører til skabelse af vellønnede job, garanti for adgang til kvalitetsuddannelse, sundhed og socialsikringstjenester.
Socialpakken er en forsikringspolice for Unionens fremtid, og den er vigtig for dens langsigtede udvikling.
Bernard Wojciechowski  
skriftlig. - (EN) Der er ingen tvivl om, at den europæiske sociale model skal reformeres. Navnlig det forældede bistandssystem, der stadig dominerer i mange af de store medlemsstater. Enhver tale om en europæisk social model virker som et skridt i den gale retning.
Ingen dokumenter om den sociale dagsorden eller social- og arbejdsmarkedspolitikken fra Kommissionen vil kunne fremme konkret økonomisk vækst eller jobskabelse. Mens den økonomiske krise fra USA er begyndt at dukke op her på vores kontinent, burde vores regeringer reagere for at sørge for, at vores borgere udsættes for så få negative følger af recessionen som mulig. EU-bureaukratiet kan ikke stoppe en økonomisk krise eller en recession. Medlemsstaterne bør fokusere på at liberalisere deres økonomier, sænke skatterne og renterne og reducere bureaukratiet for de mindre virksomheder.
Centraliserede indgreb i økonomien er altid slået fejl. De hierarkiske foranstaltninger, som Kommissionen har foreslået, vil ikke bare give vores borgere færre muligheder for at afværge arbejdsløsheden, men kan rent faktisk udgøre en hindring for beskæftigelse og økonomisk vækst.
(Mødet udsat kl. 11.45 og genoptaget kl. 12.00)
Dimitar Stoyanov
(BG) Hr. formand! Jeg vil gerne informere Parlamentet om en overtrædelse af protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, idet jeg den 30. juli blev arresteret og slået af politiet, og jeg blev også truet med at få halsen skåret over.
Det er skammeligt, at Parlamentet endnu ikke har udtalt sig om denne forbrydelse, der blev begået imod mig, og jeg vil gerne spørge parlamentsmedlemmerne, der er samlet her i salen: "Hvad venter De på, mine damer og herrer, at jeg får halsen skåret over i virkeligheden? At truslerne bliver gennemført, og de dræber mig?” Det blev begået en grov uretfærdighed mod et medlem af Europa-Parlamentet, og De forholder Dem tavse. Tak.
Formanden
Tak for Deres oplysninger, hr. Stoyanov. Vi vil videregive dem til den relevante instans inden for institutionen.
