Resultat från klimatförändringskonferensen i Cancún (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om resultatet från klimatförändringskonferensen i Cancún.
Joke Schauvliege
Herr talman, ärade parlamentsledamöter! Jag är mycket glad över att än en gång få vara här i Europaparlamentet. Jag var här för debatten före Cancún och nu är jag här för att redogöra för resultaten från klimatförändringskonferensen.
Det gläder mig också att jag känner igen några ansikten som deltog i Europaparlamentets delegation till Cancún och som hade fått mandat att på ett mycket användbart och aktivt sätt bidra till att konferensen blev en framgång. Detta bör definitivt lyftas fram och betonas.
Klimattoppmötet i Cancún blev till sist en framgång. Det var osäkert, ända fram till sista dagen, om vi skulle nå en överenskommelse. Till sist fick vi emellertid ett positivt resultat. Det var nödvändigt, både för vår klimatpolitik och för fortsättningen av den multilaterala processen.
På klimatkonferensen fattade vi ett beslut som egentligen består av två delar. Den första delen kan anses bestå av ett antal specifika åtgärder som kan tillämpas ganska snabbt. Den andra delen fastställer ett antal grundläggande principer för att underlätta en långsiktigt global överenskommelse för perioden efter 2012. Naturligtvis enades man om båda dessa delar inom ramen för tvågradersmålet, som var utgångspunkten för överenskommelsen vid klimatförändringskonferensen.
När jag talar om ett antal åtgärder som omedelbart kan genomföras avser jag anpassning, teknik, bekämpning av avskogning och finansiering. Låt mig lyfta fram några aspekter.
Först och främst anpassning. Vi har antagit en ram och inrättat en kommitté för detta. På så sätt kommer vi att erbjuda stöd till de mest utsatta områdena.
För det andra teknik. Stöd kommer att ges till både minskade utsläpp och anpassning. Två nya strukturer inrättas. Den exekutiva teknikkommittén och centrumet och nätverket för klimatteknik. Tanken är att främja kunskap genom forskning i, spridning av och överföring av teknik.
För det tredje kampen mot avskogning. De nationella strategierna och utvecklingsländernas handlingsplaner kommer att ligga till grund för finansieringen av kampen mot avskogning.
Avslutningsvis måste den gröna klimatfonden se till att 100 miljarder US-dollar görs tillgängliga för utvecklingsländerna senast 2020.
Detta är de specifika resultaten från Cancún. Om vi tittar på det långsiktiga arbetet och den grund som har lagts bör vi naturligtvis nästa år fortsätta att arbeta för att få till stånd ett internationellt avtal efter 2012. Både industri- och utvecklingsländernas åtgärder för att minska utsläppen har nu inkluderats och bakats in i texten. Detta är oerhört viktigt eftersom resultaten från Köpenhamn nu officiellt har inkluderats.
Dessutom har mycket gjorts för att garantera större öppenhet. Den rättsliga formen på lång sikt, efter 2012, kommer inte att fastställas förrän nästa år. Detta kommer att bli föremål för en egen debatt. Går vi mot en andra åtagandeperiod enligt Kyotoprotokollet, och vad gör tillväxtländerna och Förenta staterna?
Detta är således inte en slutpunkt utan ett startskott, ett viktigt nytt steg i klimatdebatten. Europaparlamentet, rådet och kommissionen kommer även framöver att behöva arbeta hårt för att se till att vi kan ta ett stort kliv framåt nästa år och förhoppningsvis få till stånd ett bindande internationellt avtal.
Hur som helst vill jag än en gång tacka Europaparlamentet för dess insatser i Cancún.
Connie Hedegaard
ledamot av kommissionen. - (EN) Herr talman! Jag tror inte jag ljuger om jag säger att EU åkte till Cancún med en oro för att konferensen inte skulle leda till någonting alls. Naturligtvis åkte vi även dit med en stark önskan om att se till att så inte skulle bli fallet, och att vi faktiskt skulle få ett omfattande och välavvägt paket. Som ni alla vet var det precis vad som hände.
Det betyder att den multilaterala processen lever. Den inte bara lever, den mår förhållandevis bra. Eftersom den mycket väl kunde ha varit död nu är detta i sig viktigt. Jag tror att alla som var där kände lättnad när den slutliga överenskommelsen blev klar. Det var som om hela världssamfundet helt enkelt ville ha detta resultat och ville visa att vi självklart behöver multilaterala lösningar för att bekämpa klimatförändringarna.
Dessutom är det viktigt att framhålla att vad vi åstadkom i Cancún inte bara var att vi räddade processen. Det var mer än så, vilket naturligtvis är det viktigaste. Vi ville rädda processen. Vi ville rädda utsikten att få till stånd en global överenskommelse och vi ville se till att vi även fick konkreta resultat i Cancún. Vi arbetade väldigt hårt tillsammans med det mexikanska ordförandeskapet. Vi hade ett mycket nära samarbete med dem och gav dem redan från allra första början vårt fulla stöd. Jag måste säga att mexikanerna verkligen förtjänar allt beröm de har fått. De gjorde ett utmärkt arbete.
För ett år sedan tog vi de första stegen i Köpenhamn. Om vi hade träffats två eller tre dagar efter Köpenhamn tror jag få av oss hade trott att alla delar av Köpenhamnsavtalet ett år senare skulle ingå i ett bindande FN-avtal. Det är verkligen bra.
Men i Cancún tog vi även nya steg. Vi stärkte det internationella klimatsystemet med nya institutioner och nya medel. Jag vill betona tre punkter som var extra viktiga för EU i slutförhandlingarna - som vissa av de närvarande kommer ihåg genomfördes under fredagen.
Vi hade tre prioriteringar som vi ville skulle speglas i resultatet. Vi ville att man skulle erkänna skillnaden mellan de utlovade utsläppsminskningar i Köpenhamnsavtalet som nu har förts in i FN-texten och utmaningen att hålla den globala uppvärmningen under 2 °C. Det var oerhört viktigt att konstatera att vi har långt kvar innan vi når detta mål. Dessutom ville vi verkligen öka öppenheten - genom mätning, rapportering och verifiering samt internationellt samråd och analys. För det tredje ville vi att möjligheten till ett framtida regelverk för perioden efter 2012 skulle avspeglas i texten.
Vi gjorde framsteg på all dessa tre områden. För första gången erkänns nu tvågradersmålet i ett FN-dokument, åtagandena har förankrats och det självklara konstaterats, nämligen att världens länder måste göra mer för att den globala uppvärmningen ska hålla sig under 2 °C. Vi inledde även en process för att öka öppenheten och, som vi sade i Cancún, räcker det inte att säga att man är för ökad öppenhet. Vad betyder det? Det är oerhört viktigt att texten nu innehåller flera sidor där man tydligt anger de politiska riktlinjerna för mätning, rapportering och verifiering samt internationellt samråd och analys.
Detta är oerhört viktigt och jag vill lägga till ytterligare en punkt. Att exempelvis ett land som Kina nu har accepterat internationellt samråd och analys är inte bara av intresse för de internationella klimatförhandlingarna. Det är även en viktig signal som sträcker sig långt bortom klimatförhandlingarna. Detta var faktiskt ett oerhört viktigt och betydelsefullt steg i rätt riktning.
Avslutningsvis lyckades vi hålla diskussionen öppen om Kyotoprotokollet och dess framtida rättsliga form. Om vi inte hade haft utsikter till en andra åtagandeperiod hade processen med största sannolikhet varit död nu.
Efter alla dessa positiva aspekter vill jag upprepa vad Joke Schauvliege precis sade om att detta inte innebär att vi har ett lätt år framför oss. Vi har en lång och utmanande resa framför oss. I Cancún såg vi hur långsam processen är. När man rör sig framåt inom ramen för FN sker detta per definition i långsam takt. Ingen bör därför inbilla sig att vägen till Sydafrikamötet kommer att bli enkel. Vi har ett utmanande år framför oss. Just nu vill jag bara säga att EU kommer att göra vad det kan för att spela en konstruktiv roll, och för att försöka bygga broar mellan olika uppfattningar. Samtidigt tänker vi inte glömma våra egna prioriteringar.
Nu är det oerhört viktigt att alla åker hem och börjar arbeta i sitt eget land, i sin egen region och i sin egen kommun. Nu måste alla vidta åtgärder, på det sätt som vi gör i Europa. Vi har vårt 2020-mål och vi har även inlett diskussionen om hur vi så småningom kan öka våra kortsiktiga ambitioner. Som ni känner till kommer kommissionen till våren att lägga fram en strategi för att ha slutfört övergången till en ekonomi med låga koldioxidutsläpp senast 2050. I denna strategi kommer det även att finnas ett mål för 2030.
Låt mig avsluta med några ord om EU och klimatförändringskonferensen. Jag vill lyfta fram att vi faktiskt lyckades inta en gemensam förhandlingsposition. Vi diskuterade tidigare hur viktigt detta är. Kommissionen, ordförandeskapet och de 27 medlemsstaterna såg till att EU visade upp en enad front på den internationella scenen. Det är med glädje jag konstaterar att det rådde ett utmärkt samarbete mellan Joke Schauvliege och hennes delegation och min delegation från kommissionen. Jag tackar Joke Schauvliege så mycket för hennes bidrag till detta resultat.
Sist min inte minst vill jag tacka parlamentets delegation. De bidrog i hög grad till att förmedla budskapet att EU faktiskt hade en gemensam förhandlingsposition. Jag vill särskilt tacka ordföranden för utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet, Jo Leinen. När delegationsledamöterna ombads uttala sig om EU:s ståndpunkt var det oerhört viktigt att alla faktiskt försökte hålla fast vid den gemensamma nämnaren. Jag tror detta i stor utsträckning bidrog till det allmänna intrycket av att den här gången hade EU faktiskt en gemensam förhandlingsposition. Tack så mycket för det.
(Applåder)
Richard Seeber
Herr talman! Jag vill också gratulera kommissionsledamot Connie Hedegaard. Vi har lärt oss mycket från händelserna förra året, särskilt när det gäller att uppvisa en enad front. Om vi jämför dagens situation med Köpenhamnsmötet kan vi säga att vi åkte till Köpenhamn med höga förväntningar och blev mycket besvikna. Vi åkte till Cancún med lägre förväntningar och lyckades trots allt åstadkomma något där. Jag är övertygad om att vi nästa år i Durban faktiskt kommer att nå de resultat som vi alla hoppas på.
Det är viktigt att FN-processen nu har kommit i gång och i EU är vi medvetna om att många vägar leder till samma mål. Vårt gemensamma mål är att begränsa den globala uppvärmningen till de berömda 2 °C. För första gången har vi nu lyckats få in detta i ett FN-dokument. Även i EU har vi emellertid insett att det berömda bindande avtalet inte är tillräckligt. Vi måste också uppmärksamma våra grannländers insatser. Detta gäller framför allt stora utsläppsländer som Förenta staterna och Kina.
Ur ett politiskt perspektiv är det extremt viktigt för oss att våra insatser präglas av enighet, och det lyckades vi visa upp i Cancún. Samtidigt är det viktigt att vi i den industrialiserade världen inte bara lever upp till vårt historiska ansvar. Vi måste även agera och framför allt måste vi hitta en efterföljare till Kyotoprotokollet. Det är precis lika viktigt som att utvecklingsländerna inser att det även krävs insatser av dem. Jag anser att vi lyckades mycket bra med det och att vi är på rätt väg.
Detaljerna har redan nämnts. Jag tycker det är särskilt intressant att vi har gjort definitiva framsteg, framför allt i kampen mot avskogning. De enskilda länderna uppmanas att utarbeta nationella strategier och vi får se vad de uppnår. Detta är oerhört viktigt för oss, inklusive ur ett politiskt perspektiv.
Vi har ett ansvar när det gäller tekniköverföring. Vi måste inta en mer ledande roll på detta område. På det stora hela är emellertid resultaten positiva och jag vill än en gång tacka kommissionsledamoten för hennes insatser.
Jo Leinen
Herr talman! Vi vill tacka kommissionen och rådet, Connie Hedegaard och Joke Schauvliege, för de dagliga genomgångar som Europaparlamentets delegation fick i Cancún. Vi kan verkligen säga att i Cancún var EU inte en del av problemet, utan i många fall en del av lösningen. Det borde glädja alla. Vi måste nu använda den positiva känslan för att ge ny kraft åt klimatpolitiken i Europa och även i EU. Jag vill bara nämna tre punkter. Parlamentet gjorde helt rätt som i sin resolution uppmanade oss att höja våra ambitioner och minska koldioxidutsläppen med 30 procent till 2020. Jag hoppas att kommissionen och rådet kommer att fatta beslut om detta under våren.
För det andra har vi den gröna klimatfonden. Vi föreslog införandet av en skatt på finansiella transaktioner för att finansiera detta. De som förkastade detta förslag måste nu föreslå alternativ. Vi måste sluta röra oss som katten runt het gröt.
För det tredje måste vi göra vår läxa. Vi måste minska EU:s koldioxidavtryck. Avslutningsvis vill jag säga följande. Klimatkonferensen är slut. Låt oss nu blicka fram emot nästa. Nu måste vi öka arbetstakten.
Chris Davies
Herr talman! Jag är helt ointresserad av fotboll men ibland har jag sett bilder från en match och jag har tittat på tränaren och tänkt på kommissionen. Underläge 2-1 och trots alla hennes insatser riskerar hennes lag att åka ur serien. Då gör plötsligt laget mål. Jag vet inte vem som gör målet - kanske det andra lagets målvakt går in i sitt eget mål med bollen. Hur som helst slutar matchen oavgjort. En viktig poäng säkras och nedflyttningen undviks. Det är inte en seger, men det är inte en förlust, och tränaren överlever.
Jag har hört att folk jublade i Cancún när förhandlingarna gav resultat. Jag förstår om deltagarna där var lättade över att det inte blev en förlust, men det var knappast en seger. Var nämner man att den globala uppvärmningen ska minskas till 2015? Var finns ambitionen att sänka koldioxidutsläppen med 50 procent till 2050? Var finns åtagandena efter Kyoto? Dessa frågor har fifflats bort, undvikits och sparkats ut i ruffen. Att kritisera är emellertid enkelt. Det vi försöker göra har aldrig gjorts tidigare. Det krävs att världens regeringar går samman och agerar gemensamt. Det är just därför som kritikerna på den yttersta högerkanten hatar detta så mycket.
Alla världens regeringar accepterar vad forskarna har kommit fram till och accepterar att vi inte gör tillräckligt för att hejda temperaturen i världen från att stiga med 2 °C. Till och med Kina erkände den här gången att det finns gränser för den nationella suveräniteten och accepterade internationell kontroll av utsläpp eftersom vi alla sitter i samma båt. Det handlar om en ras, en art på en gemensam planet.
Vi har några mycket viktiga frågor att besvara framöver Hur rör vi oss härifrån till ett bindande avtal efter Kyotoprotokollet, som ställer krav inte bara på de industrialiserade länderna utan även på utvecklingsländerna? Hur säkrar vi finansieringen? Allvarligt talat, hur ska vi få tag i de pengar som vi har utlovat till anpassning och skogsskydd? Hur övertygar vi våra egna regeringar att höja 2020-målet om att minska koldioxidutsläppen från 20 till 30 procent? Men kanske har vi ett svar på det. Eftersom Kina är på god väg att sänka sina koldioxidutsläpp med 45 procent ligger det i vårt ekonomiska intresse att se till att vi vidtar dessa åtgärder. Annars kommer vi att hamna på efterkälken ekonomiskt. Kanske vi nu, tack var att vi inte led ett nederlag i Cancún, har ett s.k. momentum - dvs. att vi rör oss framåt igen - så att vi kan göra de ändringar som behövs.
Yannick Jadot
Herr talman! I likhet med Jo Leinen vill jag framhålla det fantastiska arbete som kommissionsledamot Connie Hedegaard och hennes medarbetare gjorde i Cancún.
Just nu innebär framgången i Cancún på sätt och vis att vi måste sluta upp med att säga att om andra inte vidtar några åtgärder kommer vi inte heller att vidta några åtgärder. Det positiva med Cancún är att alla nu måste delta i internationella förhandlingar, framför allt för att stärka sina nationella eller regionala mål. När det gäller målet att minska utsläppen av växthusgaser har EU nu nått 30 procent. Målet att minska utsläppen med 30 procent är en del av målet att ha övergått till en ekonomi med låga koldioxidutsläpp senast 2050. Ett mål på 20 procent räcker inte för en sådan övergång.
Med en minskning på 30 procent som mål närmar vi oss nu äntligen även tillväxtekonomier som Brasilien, Kina och Sydafrika. Vi vet att dessa länder har mål som i viss utsträckning är överlägsna EU:s mål. Därför måste vi börja agera och sluta ha bevarandet av status quo som mål. Framgången i Cancún innebär att vi måste delta i internationella förhandlingar på ett mycket mer konstruktivt sätt.
Julie Girling
Herr talman! Jag hade inte förmånen att vara med i parlamentets delegation i Cancún, men jag skulle vilja passa på att gratulera alla som deltog. Jag var kanske lite cynisk i fråga om huruvida det gick att uppnå något vid denna typ av möten. Även om det i många tidningsartiklar klagas på bristen på detaljer, särskilt - som Jo Leinen påpekade - bristen på detaljer om finansieringen av den gröna fonden och många andra frågor som har lämnats ospecificerade, intar jag emellertid den optimistiska uppfattningen att detta möte varken var rätt tid eller plats för att komma överens om smådetaljer. Däremot var det rätt tidpunkt för att föra fram globala förhoppningar och tala lite om strategi, och det anser jag att man lyckades med.
I min grupp, ECR-gruppen, tror vi på så lite statlig inblandning som möjligt. Vi tror att man uppnår mer genom uppmuntran än genom predikningar, och jag anser att resultatet från Cancún är ett steg närmare det målet. Jag kan inte tänka mig en bättre avslutning än att citera min premiärminister David Cameron som i går sade att Cancúnavtalet är ett mycket betydelsefullt steg framåt för att förnya det internationella samfundets beslutsamhet att hantera klimatförändringarna med hjälp av multilaterala åtgärder. Jag gratulerar alla kolleger som var delaktiga i att detta resultat uppnåddes.
Bairbre de Brún
Det främsta mål som ännu inte har uppnåtts är ett rättsligt ambitiöst globalt avtal som har som mål att se till att temperaturen inte ökar mer än 2 °C, eller inte ens mer än 1,5 °C, över de förindustriella nivåerna.
Den grad av enighet som uppnåddes i Cancún är ett steg i den riktningen. Jag håller med dem som säger att det fortfarande återstår mycket arbete. Regeringarna måste nu bygga vidare på denna framgång. Luckorna måste täppas till. De svåra frågorna på dagordningen måste hanteras och vi måste nu sätta upp mycket hårdare, tydligare och bindande mål. Vi måste följa de frister som har fastställts fram till den 17:e partskonferensen för FN:s ramkonvention om klimatförändringar (COP 17) i Sydafrika.
Jag tackar därför även rådet och kommissionen för vad vi har uppnått. Vi har emellertid mycket hårt arbete framför oss. I EU måste vi omedelbart enas om att minska koldioxidutsläppen med minst 30 procent, inte bara på grund av internationella avtal utan även för vår egen skull.
Anna Rosbach
för EFD-gruppen. - (DA) Herr talman! Jag vill tacka kommissionsledamoten så mycket för hennes strålande bidrag och de utmärkta genomgångar vi fick av henne i Cancún. Hela klimatkonferensen inriktades naturligtvis på utsläppsrättigheter och inrättandet av en fond för utvecklingsländer. Jag har inget emot detta, men vem ska kontrollera att pengarna betalas ut korrekt och inte hamnar i fickorna på diktatorer? Dessutom hade jag gärna sett att konferensen hade diskuterat begränsning av användningen av grundläggande resurser, att biologisk mångfald är nödvändig för naturlig reglering av klimatet och befolkningstillväxten - ett ämne som alla världens politiker blundar för. Om bara några år kommer jorden att vara tvungen att föda ca 10 miljarder människor. Hur ska vi skaffa mat till alla dessa utan att öka våra koldioxidutsläpp och utan att rubba den naturliga balansen och klimatet?
Förväntningarna på Cancún var extremt låga och därför blev konferensen en framgång. Nu står emellertid dörren öppen för ytterligare samarbete inför COP 17. Det är jag glad för.
Nick Griffin
(EN) Herr talman! Samtidigt som koldioxidbedragare och världsregeringskonspiratörer firar sina framgångar i Cancún har den brittiska premiärministern David Cameron förklarat sig nöjd med resultatet.
I slutet av den kallaste första halvan av december i mellersta England sedan mätningar inleddes 1772 är Dave nöjd att den gröna klimatfonden kommer att kosta brittiska skattebetalare 2,9 miljarder pund extra, utöver de 18,3 miljarder pund om året som klimatförändringslagen slussar från de brittiska konsumenterna till företagsskojarna i det gröna industrikomplexet. Beloppet 2,9 miljarder pund är av en slump just det belopp som finansministeriet kommer att spara genom att öka de brittiska studenternas skuldbörda och därigenom döma dem till livstids slaveri under bankerna.
Detta bedrägeri har redan orsakat studentkravaller. Än så länge har vi inte sett några kravaller från skattebetalarnas sida när det gäller mycket större bedrägerier - räddningspaket till korrupta och inkompetenta banker, åtgärder för att stärka zombieeuron och bluffen global uppvärmning. De kommer emellertid säkert, och till skillnad från prins Charles och Camilla kommer målet för deras ilska att förtjäna all vrede.
Pilar del Castillo Vera
(ES) Herr talman, fru Schauvliege, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Till att börja med vill jag gratulera kommissionen och parlamentets delegation, under ledning av vår kollega Jo Leinen, till deras arbete i Cancún, ett möte som jag i slutändan tyvärr inte kunde närvara vid.
Jag anser att Cancún och resultat därifrån kan ses mot bakgrund av vad min kollega Richard Seeber sade, ur ett Köpenhamnsperspektiv. Första slutsatsen man kan dra när man betraktar konferensen ur detta perspektiv är att det finns en stor skillnad. I Köpenhamn var förväntningarna mycket höga och i Cancún var förväntningarna mycket mer realistiska. Detta beror på att vad man kom fram till i Köpenhamn bedömdes som mycket negativt, medan bedömningen av resultaten från Cancún, båda av dem som deltog och medierna i allmänhet, var mycket positiv. Cancún drog lärdom av Köpenhamn och det är den första mycket intressanta slutsatsen.
De åtgärder som vidtagits och de överenskommelser som nåtts är naturligtvis inte banbrytande, men de kan bli intressanta ur effektivitetssynvinkel. Bland annat anser jag att inrättandet av en kommitté och ett tekniskt nätverk för att främja tekniskt samarbete är oerhört viktigt. Under denna sammanträdesperiod ska vi anta ett betänkande om energieffektivitet, som är ett av de viktigaste verktygen för att bekämpa klimatförändringarna. Andra positiva inslag är att Världsbanken har gjorts mer delaktig och att det officiella erkännandet av länders åtgärder för att minska utsläppen åter ska ske inom FN:s ram.
Avslutningsvis vill jag säga att det är ett år kvar innan vi ska till Sydafrika. Det vore bra om vi på samma sätt som Cancún lärde sig av Köpenhamn nu lärde oss av Kyoto och nådde en internationell referensram för ett flexiblare, mer insynsvänligt, effektivare och mer integrerat klimatförändringsavtal.
Linda McAvan
(EN) Herr talman! Jag anser inte att det är en konspiration att säga att vi är en värld som delar en planet. En av de saker jag fick ut av Cancún var insikten om att alla dessa människor arbetade tillsammans. En av de bästa sakerna med att vara i Cancún var att sitta på bussarna som gick till och från konferenscentret och lyssna på delegaterna när de diskuterade vad de gjorde. Zambierna som arbetade med ryssarna, som arbetade med den japanska och kinesiska förhandlaren för att nå en överenskommelse. Vi delar en planet och har ingen framtid om vi inte samarbetar.
Jag vill tacka rådet och kommissionen för deras arbete. EU uppvisade verkligen en enad front och från våra möten med olika delegationer framgick det tydligt att EU:s ledarskap uppskattades, och man var mycket medveten om att vi hade ett mål på 20 procent men att vi funderade på att höja detta till 30 procent. Nu undrar jag vad kommissionsledamoten anser om utsikterna att vara mer ambitiös inför Durban. Från vad vi har hört tror jag att vad EU säger i Durban faktiskt kommer att räknas.
Satu Hassi
(FI) Herr talman, mina damer och herrar! Jag håller med mina kolleger om att kommissionsledamot Connie Hedegaard förtjänar applåder för sitt arbete under klimatförändringskonferensen i Cancún. Cancún var ett steg framåt, även om det tyvärr var ett mycket mindre steg framåt än vad som faktiskt behövs. I vilket fall som helst ställde man sig i Cancún officiellt bakom de utsläppsåtaganden som gjordes i Köpenhamn. Samtidigt påpekades att dessa inte var tillräckliga för att hålla klimatförändringen under tvågradersmålet och de industrialiserade länderna uppmanades att skärpa sina utsläppsmål
Nu får vi ett praktiskt test av EU:s ledande roll i klimatförändringsarbetet. Är vi beredda att skärpa våra utsläppsmål från en minskning på 20 procent till en minskning på 30 procent? Detta vore bästa sättet att främja något som vi måste få till stånd i Durban nästa år: ett heltäckande internationellt klimatavtal. Efter Cancún stämmer inte längre påståendet att EU skulle vara ensamt om sina tuffa klimatmål.
Marisa Matias
(PT) Herr talman! Jag vill också tacka för det arbete som har gjorts. Visst är det dags att vara balanserad, men det är även dags att göra åtaganden, allvarliga åtaganden. I dag har många viktiga aspekter nämnts, och de projektbeskrivningar vi har framför oss är mycket långa, enormt långa. Det gjordes viktiga åtaganden i Cancún, men sanningen är att inga av dessa kommer att förverkligas före nästa års konferens i Sydafrika. Som jag redan har nämnt har vi ett år på oss, och mycket arbete att göra.
Jag vill understryka att vi måste integrera ursprungsbefolkningarnas rättigheter och rättigheterna för dem som påverkas mest, eftersom detta är ett åtagande som måste lyftas fram och tas på allvar. Det får inte alltid vara de fattiga som betalar mest. Miljö- och klimatkrisen handlar om allas överlevnad och berör oss alla.
När det gäller våra ambitioner upprepar jag vad jag tidigare har sagt. Vi måste vara lika ambitiösa som vi brukade vara. Vi måste återinföra målet om att minska utsläppen med 30 procent. Det finns inget skäl för oss att inte uppfylla det åtagandet. Detsamma gäller temperaturmålet och den globala uppvärmningen. Vi kan vara mer ambitiösa och vidta åtgärder på medellång och lång sikt. Det räcker inte att bara säga det. Vi måste visa det. Nu är det dags att agera. Det räcker inte att bara ta små, små steg framåt.
Paul Nuttall
(EN) Herr talman! Jag hoppas alla hade det bra i Cancún. Det är en härlig plats men jag är lite besviken att ingen är solbränd.
Jag antar att det är förväntat. Samtidigt som många av er var där för att föreläsa för oss om hur vi måste ändra vår livsstil och bekämpa den globala uppvärmningen upplevde denna mexikanska stad nämligen sin kallaste vecka på över hundra år.
I Storbritannien bevittnade vi också hur forskare försökte förklara att en av de kallaste novembermånaderna de senaste hundra åren i själva verket berodde på den globala uppvärmningen. Tror de vi är tappade bakom en vagn? Detta förklarar varför fler och fler britter nu anser att den globala uppvärmningen är en bluff och ett sätt att höja skatterna och kontrollera befolkningen. Men vad uppnådde ni egentligen i Cancún, förutom att ni gav bort massor av skattebetalarnas pengar maskerat som den gröna klimatfonden, som jag en dag tror kommer att bli en lyckopåse för afrikanska diktatorer som de kan använda för att köpa fler Mercedes Benz och privata jetplan?
Personligen tycker jag att namnet den gröna klimatfonden bör ändras. Jag tycker att ”Avundspolitikens fond” vore ett bättre och mer sanningsenligt namn.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Chris Davies
(EN) I Cancún accepterade alla världens regeringar att människans verksamhet förändrar klimatet. Alla världens regeringar enades om att om vi inte vidtar åtgärder, mer åtgärder, kommer vi inte att kunna förhindra att temperaturen stiger mer än 2 °C. Vad vet min käre kollega som resten av världen inte vet?
Paul Nuttall
(EN) Du försade dig där. Vad du talar om är världens regeringar, politiker. Vi talar om forskare. Forskning är en långsam process. Bevis måste studeras och avkodas. Det politiska spelet är emellertid mycket snabbare och politiken ligger före forskningen. Det är det som är problemet. Faktum är att jorden inte alls blir varmare. Den har inte blivit varmare sedan 1998. Spelet är slut. Människor inser att ni har ett problem. Ni lurar människor. Det är en bluff och människor håller på att avslöja er.
Elisabetta Gardini
(IT) Herr talman! Jag är lite orolig över vart debatten är på väg, eftersom jag anser att en av de bästa aspekterna med Cancún var att vi kunde debattera och föra resonemang utan att dela upp oss i två läger - domedagsprofeterna och förnekarna - vilket kanske var det sämsta med resultatet från toppmötet i Köpenhamn.
I Köpenhamn samlades alla globala aktörer, tusentals frivilligorganisationer demonstrerade och när vi kom hem från det bitande kalla Köpenhamn kände vi oss exalterade och överhettade, plus besvikna över att ha misslyckats.
I Cancún såg vi att den multilaterala processen fortfarande lever. Detta kan vi till stor del tacka ordförandelandet Mexiko för. Jag tror alla lade märke till och var tacksamma för dess förmåga att leda sådana svåra förhandlingar, som tidigare hade slutat i ett dödläge.
Trots det anser jag att vi inte får slösa bort den nya möjlighet till konkreta förhandlingar som skapades i Cancún. Vi får inte gå tillbaka till att vara supportrar på en fotbollsmatch. Vi talar om allvarliga saker här. Vi talar om vår planets framtid.
Till stöd för min uppfattning vill jag därför citera en italiensk klimatforskare, som även är mycket känd utomlands. Det rör sig om Franco Prodi, bror till förre premiärministern Romano Prodi. Han uppmanar till lugn, sunt förnuft och enighet och förespråkar något som vi alla borde hålla med om. Han säger att det kommer att gå många år innan vi vet lika mycket om klimatförändringarna som vi i dag vet om meteorologi. Därför måste vi hjälpa forskarna att påskynda sitt arbete, så att de så snabbt som möjligt kan göra tillförlitliga prognoser som vi kan grunda vår politik på.
Under tiden måste skyddandet av vår planets miljö utgöra grunden för varje seriös miljöpolitik. Därför anser jag att vi kan fortsätta vårt praktiska arbete i denna fråga, och jag tackar alla för det sätt som arbetet bedrevs i Cancún.
Dan Jørgensen
(DA) Herr talman! Den amerikanske författaren Mark Twain sade en gång att ”ryktet om min död är betydligt överdrivet”. På samma sätt kan vi säga att ryktena kring FN:s klimatprocess har visat sig betydligt överdrivna. Klimatprocessen lever och frodas. Konferensen i Cancún visade att FN faktiskt kan leverera resultat. Samtidigt är det uppenbart att det största hindret återstår att lösa, frågan om hur mycket vi ska minska koldioxidutsläppen och när detta ska ske för att temperaturen inte ska öka mer än två grader.
Det finns dock hopp, särskilt om någon visar prov på ledarskap. EU måste visa detta ledarskap. Det gjorde vi i Cancún, men vi måste också göra det när det gäller målen om minskade utsläpp. Vi har nu lovat att minska våra utsläpp med 20 procent till 2020. Här i parlamentet har vi enats om att vi bör gå så långt som att minska utsläppen med 30 procent. När vi hade möten med andra länder i Cancún, med frivilligorganisationer och med ledarna för FN-institutioner, framhöll vi gång på gång hur viktigt det var för oss i parlamentet att vi hade visat vägen och hur mycket vi i egenskap av en europeisk gemenskap så snabbt som möjligt tänker uppfylla åtagandet om att minska utsläppen med 30 procent.
Bas Eickhout
(EN) Herr talman! Jag tackar kommissionsledamoten och det belgiska ordförandeskapet för deras framgång i Cancún. I Cancún kunde vi applådera bort traumat från Köpenhamn. Jag applåderar också bort detta trauma eftersom vi nu äntligen kan blicka framåt. Vi kan blicka framåt igen och vi kan undersöka vad vi behöver uppnå i Durban.
Låt oss vara ärliga. De känsligaste frågorna - den andra åtagandeperioden, Kyoto, finansiering, utsläppsminskningsmålen - är fortfarande olösta. Vi har ett viktigt år framför oss fram till Durban. Låt oss vara tydliga. Kina och Förenta staterna är fortfarande kvar, och dessa två stora block rör sig inte framåt särskilt snabbt. Det är vad som behövs i Durban. Därför har jag en enkel fråga till kommissionsledamoten. Vad ska EU rent konkret göra för att se till att vi får med oss andra globala partner som Brasilien och Indien i vår strävan efter en ambitiös överenskommelse i Durban? Att ha en gemensam förhandlingsposition är nog bra, men nu måste vi ägna oss åt proaktiv diplomati.
Romana Jordan Cizelj
(SL) Herr talman! I lördags vaknade jag lättad efter att ha fått reda på att båda överenskommelserna hade antagits och det ger mig naturligtvis hopp om att den globala uppvärmningen fortfarande kan hållas under 2 °C.
Konferensen har emellertid lämnat kvar en besk eftersmak. Förhandlingsprocessen inom världssamfundet är nämligen alldeles för långsam och vi borde ha antagit en sådan överenskommelse för åtminstone ett år sedan. Nu är vi under stark tidspress, framför allt eftersom vi fortfarande inte har några siffror och inga specifika utfästelser om hur enskilda länder tänker minska sina utsläpp av växthusgaser.
En positiv aspekt är emellertid att dokumentet är heltäckande och faktiskt täcker in alla de prioriterade områden som EU definierade redan innan förhandlingarna inleddes.
Min bedömning är att EU var framgångsrikt i förhandlingarna och att det även var tillräckligt ambitiöst. Det var nämligen tillräckligt ambitiöst för att behålla sin ledande roll på området och främja förhandlingarna. Om vi hade varit för ambitiösa hade vi skuffats åt sidan, vilket skedde förra året. Jag tror också att vi har lärt oss mycket av vad som hände förra året. Jag vill att vi tar med oss den kunskapen till nästa förhandlingsrunda nästa år och jag ser helst att vi undviker att ändra denna strategi.
Vi har vi en svår uppgift framför oss, framför allt i våra relationer med tredjeländer. Jag anser att EU bör göra allt det kan för att hjälpa Förenta staterna, så att vi nästa år kan få ett mycket mer ambitiöst åtagande från deras sida än i år.
EU måste framför allt genomföra den lagstiftning som vi har antagit de senaste åren, för det finns många nya saker som vi faktiskt måste börja omsätta i praktiken. EU är fortfarande den enda region i världen som har lagstiftat om att begränsa sina utsläpp.
Edite Estrela
(PT) Herr talman! Jag har redan sagt här att medan förväntningarna inför Köpenhamn var mycket höga i början, var förväntningarna inför Cancún inte särskilt långtgående. Följaktligen betraktades Köpenhamn som ett misslyckande och Cancún som ett framsteg. Det finns dock en annan fördel med Cancún, också det ett resultat av goda insatser från det mexikanska ordförandeskapet, som gjorde allt vad det kunde för att göra konferensen till en framgång.
Europeiska unionen arbetade inom sitt ansvarsområde och bidrog till de framsteg som gjordes. Dessa var bland annat en bekräftelse av gränsen på två grader och inrättandet av en grön fond för stöd till anpassning i utvecklingsländerna och för bekämpande av avskogning. Jag vill framhålla en annan sak som jag redan nämnt här, nämligen återupprättandet av förtroendet för multilaterala lösningar och möjligheten att uppnå ett bindande internationellt avtal om klimatförändringarna, vilket behöver ske nästa år i Durban, och vi måste anstränga oss för att detta ska bli möjligt.
Mairead McGuinness
(EN) Herr talman! Som många andra är vi helt enkelt lättade över att det finns goda nyheter. Försiktigt uttryckt, utan överdrift, har ni gjort framsteg i all stillsamhet eftersom våra förväntningar var lägre.
Jag vill ta upp en särskild fråga och det är minskningen av utsläppen från avskogning och skogsförstörelse, det s.k. REDD-programmet, som är en mycket viktig fråga, men jag är oroad över kommissionens bristande politiska konsekvens i sammanhanget. Exempelvis försöker kommissionen med ansvar för handelsfrågor för närvarande att nå en överenskommelse med Mercosurländerna som kommer att leda till ökad nötköttsproduktion i dessa länder. Detta kan endast ske på mark som har avskogats, vilket kommer att förvärra klimatförändringsproblemet.
Jag uppmanar enträget kommissionsledamoten att framföra detta budskap i tydliga ordalag till kollegiet och att ta itu med det på ett sätt som visar att vi handlar på ett konsekvent sätt som union.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Även om Cancún i sig ännu inte är en vändpunkt, skulle vi utan Cancún inte ha haft chansen att nå en vändpunkt i Durban om ett år. Jag gratulerar alla som har bidragit till denna bedrift. Jag har följt processen från Bryssel och från Budapest, och det är ett enormt framsteg att det finns en chans att inom ett år i Durban uppnå ett övergripande internationellt avtal med obligatoriska åtaganden efter hårt arbete. Det är ett viktigt steg i rätt riktning att tillväxtekonomier som Kina, Brasilien och Sydafrika för första gången åtar sig målet om 2 °C. Slutligen är det enligt min mening mycket viktigt att Europeiska unionen inte bara agerar enhälligt utan har ändrat den attityd unionen uppvisade i Köpenhamn och behandlade de andra länderna som partner och med empati. Detta bidrog betydligt till framgången i Cancún.
Oreste Rossi
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Den sextonde klimatförändringskonferensen i Cancún utmynnade även denna gång i en icke-bindande kompromiss kallat det ”balanserade paketet”.
Vi hade också tillkomsten av den gröna klimatfonden, som kommer att kosta de flesta industriländer 100 miljarder US-dollar per år från och med 2020, och 30 miljarder US-dollar kommer omedelbart att anslås till snabbstartsfinansiering, varav Italien kommer att behöva bidra med 410 miljoner US-dollar.
Under tiden har inga krav ställts på de mest förorenande länderna. Tvärt om har Kina tillkännagett att landet kommer att fördubbla sin energiproduktion till 2020 och därefter kommer landet också att fördubbla sina utsläpp eftersom det tänker hålla fast vid fördelningen 80 procent kol och 20 procent övriga energikällor.
Vi anser att det är oacceptabelt att fortsätta att be våra företag att göra uppoffringar för företag i tredjeländer. Det är oerhört viktigt för den sjuttonde partskonferensen nästa år att nå fram till ett övergripande avtal om att bekämpa klimatförändringarna som innehåller sanktioner för de länder som fortfarande vägrar att samarbeta.
João Ferreira
(PT) Herr talman! De påtagligt sänkta förväntningar som vi såg före Cancúnkonferensen bör inte bara föranleda överdrivet optimistiska diskussioner om resultaten och konferensen bör än mindre betraktas som en framgång. Om det ska vara någon konsekvens i analyskriterierna bör vi erkänna att resultaten som väntat var fåtaliga.
Var finns den ersättning för Kyotoprotokollet som var absolut nödvändigt för ett år sedan? Var finns minskningsmål som är i linje med de tidsramar som föreslagits av FN:s klimatpanel. Europeiska unionen ligger själv fortfarande utanför dessa tidsramar. Förenta staternas mål är en minskning med 3-4 procent jämfört med 1990 års nivåer, som landet tog med sig från Köpenhamn. Var finns en seriös diskussion om de ineffektiva och fördärvliga marknadsinstrumenten, exempelvis marknaden för utsläppsrätter, flexibla instrument som mekanismen för en ren utveckling, bluffandet och alla andra jongleringstrick som mer har till funktion att öppna goda affärsmöjligheter för några få än att uppnå minskningsmål?
Det här är frågor som vi inte ställer i dag, vid en tidpunkt då en tredjedel av den fastställda snabbstartsperioden redan har passerat.
RadvilMorkūnaitė-Mikulėnien
(LT) Herr talman! Jag vill gratulera Europaparlamentets delegation, kommissionsledamoten och hela Europeiska unionen till att ha agerat enhälligt i Cancún. I fjol beklagade vi resultaten från Köpenhamn, eller snarare bristen på resultat. I dag gläder vi oss över Cancún, men min glädje är fortfarande behärskad eftersom jag vill ha mer. Det är tydligt att förhandlingen är en mycket stor och komplex uppgift. Det är en verklig utmaning när det finns så många olika ståndpunkter. Det som oroar mig mest är dock hur frågan uppfattas i samhället. Samhället har verkligen inte vunnits över. Svårigheterna att nå fram till ett avtal, och med det menar jag uppnå rättsligt giltiga åtgärder, är något som är viktigt för oss alla men som håller på att bli en tröttsam fråga. Jag håller med kommissionsledamoten om att vi måste göra vår hemläxa och vi måste själva med olika medel uppnå 20-procentmålet. Självklart är det alltid enklare att peka på dem som kanske inte gör någonting och säga att vi kanske inte heller behöver göra något. Trots det som du sade - att vi lyckades uppnå något - skulle jag fortfarande vilja fråga om du verkligen inte hade förväntat dig större resultat i Cancún?
Vittorio Prodi
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag är tacksam mot kommissionsledamoten och hela EU-delegationen, som har bidragit till att hålla processen vid liv. Vi har dock inte löst de verkliga problemen: för det första behöver vi ge politiskt uttryck åt Balideklarationen - särskilt i fråga om det som vi i parlamentet redan har kallat klimaträttvisa - och vi behöver generalisera och förenkla systemen för utsläppshandel, eftersom det är ohållbart att ha en marknadsmekanism där hälften av utsläppskvoterna skänks bort gratis.
För det andra vill jag framhålla att vi behöver främja instrument för övervakning, rapportering och verifiering, särskilt inom GMES-tjänsterna för global övervakning för miljö och säkerhet, för de satelliter som kommer att tillhandahålla absolut nödvändiga data på området.
Connie Hedegaard
Herr talman! Får jag lov att först tacka er för de många vänliga kommentarerna, bland annat från Chris Davies, även om jag vet ännu mindre än honom om fotboll så jag kunde inte följa liknelsen, men jag gissar att den var positiv!
Flera har frågat om de 30 procenten. Hur ska vi nu utöka insatserna, var befinner sig processen och som Linda McAvan sade vilka är utsikterna? Jag tror att ni alla här vet var processen befinner sig nu. Vi genomför nu analysen av enskilda medlemsstater: vilka är problemen, vilka är utmaningarna, vilka är de positiva bieffekterna, vad kan vi göra? Sedan ska vi också ha en diskussion om strategin för 2050 som vi kommer att lägga fram i mars - inklusive, som jag sade, målet för 2030. Eftersom vi vet var vi ska befinna oss 2050, är det också mycket klart att det finns en del kompromisser. Ju mindre vi har gjort fram till 2020, desto mer behöver vi göra därefter och desto mer kommer det att kosta.
Det är den diskussionen vi ska försöka få i gång här under våren och jag är glad över att se att fler och fler medlemsstater har inlett diskussionen på hemmaplan och också gett olika signaler om hur de ser på detta.
Chris Davies frågade om 2050, de 50 procenten och en del andra saker som saknades. Detta behandlades mycket i en specialgrupp med flera ministrar som diskuterade en gemensam vision. Den svenska ministern var den ena av de båda ministrar som ledde den gruppen och jag kan verkligen säga att vi försöker trycka på mycket hårt om saken. Ni vet alla att det är svårt att uppnå, men det är ett av de ämnen som vi fortfarande behöver ha på bordet när vi reser till Sydafrika. Det måste finnas med på dagordningen.
Pilar del Castillo nämnde att man i Cancún hade dragit lärdom av Köpenhamn. Jag är benägen att instämma, men kanske mest i den meningen att folk under de sista 24 timmarna insåg att om de inte visade kompromissvilja fanns det en verklig risk att inte få någonting alls gjort och att hela processen skulle upphöra. Det var inte bara ett taktiskt argument utan mycket märkbart i en lokal där folk visste att det förmodligen skulle bli sista chansen för många av dem att rädda den enda process där alla satt med runt bordet. På grund av erfarenheterna från Köpenhamn fanns det ett starkt tryck att visa den nödvändiga politiska viljan i Mexiko.
Man kan fråga sig exakt vilken uppgörelse EU ska eftersträva i Durban. Jag menar att vi ska göra samma sak som i år. Vi har faktiskt tagit en hel del kontakter, tänkt en hel del proaktivt och även tänkt en hel del på var uppgörelser är möjliga. Ni som var där vet också att många av texterna och mycket av underlaget kom till tack vare europeiska experter och en mängd europeiska bidrag, och vi ska göra exakt samma sak nästa år. Vi ska också bygga vidare på det som uppnåtts inom Cartagenaprocessen där 25 länder - både utvecklingsländer och industriländer - verkligen vill gå vidare. Vi kommer att fortsätta det arbetet. Vi uppnådde en rad fördelar i Cancún av att ha den processen, eftersom vi samordnade oss en hel del mellan olika regionala grupper. Detta kommer att vara en av de första sakerna: vi kommer att försöka samla människor i Cartagenagruppen och arbeta tillsammans med dem, precis som vi också kommer att arbeta med en rad andra.
Sedan var det frågan om det fördrag som ska ersätta Kyotoprotokollet. Det har inte uppnåtts ännu eftersom världen inte kunde komma överens om det, men det berodde definitivt inte på Europeiska unionen. Jag upprepar ännu en gång att om EU sagt samma sak som andra Kyotoparter i Cancún och inte hade signalerat sin villighet att göra åtaganden för en annan period, skulle vi nu ha förlorat alla utsikter om att någonsin få en lagligt bindande uppgörelse.
Slutligen frågade RadvilMorkūnaitom vi inte väntade oss lite mer från Cancún, och jag svarar nej, faktiskt inte. Under de sista timmarna där satt jag med en checklista. Ibland är det klokt att inte låta sig ryckas med när man är mitt uppe i något. Man tänker att om man kan få någonting uträttat, så kanske man också kan få andra saker uträttade som man inte hade trott var möjliga när man reste hemifrån. När jag satt där med checklistan måste jag säga att de punkter som vi ville få med också fanns där. Självklart är det många saker som man inte uppnår, men vi vet faktiskt att exempelvis den andra åtagandeperioden inte var möjlig i Cancún, och därför ville vi behålla utsikterna om att få den och fortsätter att bygga vidare på det vi har.
En anpassningsram, en teknikram, en skogsbruksram, alla komponenter i Köpenhamnsavtalet, utsikterna att fortfarande få en rättsligt bindande uppgörelse och vissa påtagliga framsteg om MRV/ICA samt en rad andra frågor. Plus att alla parter nu är överens om att vi inte har uppnått tillräckligt tillsammans. Jag anser att om vi hade diskuterat resultatet som vi gjorde innan vi reste till Cancún, skulle de flesta av er troligen ha instämt i att det var ett bra resultat.
Ett sista ord. Nu måste vi noga tänka igenom strategin för att gå vidare. Många av oss behöver en paus över jul och nyår, men alldeles i början på nästa år ska vi fortsätta den mycket starka dialogen mellan rådet, kommissionen och Europaparlamentet och komma tillbaka till varandra efter att ha diskuterat och smält resultatet från Cancún. Som jag sade inledningsvis kommer det att bli ett mycket svårt år men vi bör bygga vidare på de erfarenheter vi gjorde där. Om EU utstakar en klar strategi kan vi faktiskt förändra saker i rätt riktning och även om det inte kommer att bli mindre svårt i Durban är jag säker på att vi kan göra det. Vi kanske helt enkelt behöver en paus först och sedan återvända till dialogen i början på 2011.
Joke Schauvliege
Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Tack för att ni har haft så mycket positivt att säga om det avtal som uppnåddes i Cancún.
Ni vet alla att Cancún är ett pragmatiskt men mycket viktigt steg i klimatpolitiken och klimatdebatten. Ni vet att principen att vi till sist bör uppnå ett globalt, rättsligt bindande avtal fanns med i de slutsatser som rådet antog i oktober. Vi var dock alla också medvetna om att det skulle bli omöjligt att säkra en global uppgörelse i Mexiko och den saken hade också avgjorts i förväg. Av den anledningen valde vi att satsa på ett antal balanserade delavtal. De finns också på plats och som kommissionsledamoten sade framkom också de punkter som vi ansåg var viktiga för att uppnå den balansen för EU:s del från Cancúnkonferensen.
Vi bör också ge EU beröm för att ha intagit en tydlig och öppen ståndpunkt, en ståndpunkt som tagits in i rådets slutsatser och som också enhälligt försvarades. Alla från kommissionen och Europaparlamentet gav ett mycket positivt bidrag till främjandet av denna ståndpunkt och från rådets sida gjorde vi vårt yttersta för att se till att vi förklarade den ståndpunkten så långt vi kunde. Ibland var det verkligen nödvändigt att fortsätta att framhålla detta: vad innehållet i dessa slutsatser var och vad som var EU:s avsikt med dem.
Vi byggde broar. I Mexiko fick vi många positiva reaktioner på att EU hade tagit ledningen och att vi verkligen hade försökt att närma flera olika ståndpunkter till varandra. Vi spelade den rollen väl och jag anser att detta också stod klart för hela världen.
Det är riktigt att som kommissionsledamoten sade att vi nu måste granska läget i fråga om ett par saker men detta får inte avleda oss ifrån att vi nu måste gå vidare ganska snabbt. Jag kan tala om för er att vi redan nästa måndag kommer att diskutera resultaten från Cancún i rådet. Jag anser också att det är bra att vi här i parlamentet redan har en diskussion om frågan. Med detta sagt är det helt riktigt att vi verkligen behöver utarbeta en strategi och göra det så snart som möjligt.
Rådet har också bestämt sig för att inleda diskussionen om den 30-procentiga minskningen under våren. Vi har bett kommissionen att genomföra en andra genomgång, så att vi vet vad en 30-procentig minskning skulle medföra på medlemsstatsnivå, och rådet har kommit överens om att ta upp den diskussionen igen under våren.
Avslutningsvis vill jag tacka alla igen för ert samarbete, särskilt kommissionsledamoten Connie Hedegaard, för det mycket trevliga och konstruktiva sätt som hon har arbetat med oss och för de insatser som ledde till utmärkta resultat i Cancún. Utan konstruktivt samarbete från alla hade EU inte kunnat sätta en så tydlig prägel på det avtal som uppnåddes i Cancún. Jag tackar er varmt för detta.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Skriftliga förklaringar (artikel 149 i arbetsordningen)
János Áder
Många ser resultatet av klimatförändringskonferensen i Cancún som avslutades i förra veckan som en framgång, ett genombrott, ett pånyttfött hopp. Jag anser dock att vi inte kan tala om framgång förrän ett rättsligt bindande internationellt avtal har ingåtts som en fortsättning på Kyotoprotokollet, som löper ut 2012 - ett avtal som sanktioner kan grundas på. Inget beslut fattades om ett sådant avtal i Cancún. Vissa länder skulle faktiskt hellre se att själva protokollet avskaffades. Frågan om överskjutande Kyotokvoter kan användas efter 2013, som är av stor betydelse för Ungern och som betraktas som en nationell tillgång, kommer därför att vara öppen till toppmötet om klimatförändringar i Sydafrika 2011.
Det är fortfarande möjligt att de östeuropeiska länderna orättfärdigt och orättvist kommer att berövas den belöning som de borde få för att ha fullgjort sina faktiska åtaganden om utsläppsbegränsningar i Kyotosystemet, samtidigt som parter som överträtt protokollen inte kommer att få några som helst sanktioner. De största utsläpparna, USA och Kina, är dessutom fortfarande inte parter i Kyotoprotokollet och därför kommer de resultat som vi kan uppnå när det gäller att hejda den globala uppvärmningen att vara mycket små. Så länge som vi inte har något rättsligt bindande internationellt avtal som både kan bestraffa de dåliga eleverna och belöna de duktiga, kan vi inte alls tala om framgångar.
Luís Paulo Alves
Jag vill gratulera ordföranden för Cancúnkonferensen för de öppna förhandlingarna under denna komplexa process. Även om avtalet kunde ha varit mer långtgående förefaller det vara det bästa möjliga vid den tidpunkten. Kyotoprotokollet kan fortfarande förlängas, vilket är positivt: det kommer fortfarande att vara mycket påtryckningar i Durban nästa år, eftersom det enda bindande avtalet om klimatförändringar kommer att gå ut, men det är mycket viktigt att det avtal som uppnåddes i Köpenhamn blir ett officiellt FN-dokument, vilket stöds av alla länder utom Bolivia. Jag är glad över att många av socialdemokraternas ståndpunkter som fått stöd här i kammaren infördes i texten, exempelvis inrättandet av en global grön fond för att hjälpa utvecklingsländerna att anpassa sig till klimatförändringarna och begränsa dess följder. Jag välkomnar också att länderna kom överens om att behålla förslaget om 1,5 grad, vilket innebär att det finns ett mer ambitiöst mål på bordet inför nästa toppmöte. Detta är en mycket viktig signal och nästa steg kommer att vara att se till att det avspeglas i mål om minskade koldioxidutsläpp.
Elena Oana Antonescu
Efter utdragna förhandlingar nådde man under FN-konferensen om klimatförändringar i Cancún fram till en positiv kompromiss. Resultatet är inte något rekordavtal men ett viktigt steg mot att bekämpa klimatförändringarna. Framsteg har gjorts på alla områden som för första gången förekommer i ett FN-dokument. Jag välkomnar de beslut som fattats eftersom de kommer att underlätta framsteg i förhandlingarna under den kommande perioden och säkerställa att betydande framsteg görs, särskilt i fråga om de delar som siktar på utvecklingsländerna och de länder som är mest utsatta för klimatförändringarnas konsekvenser. Jag är också för att avståndet mellan industriländerna och utvecklingsregionerna minskas genom beviljandet av finansiellt och tekniskt stöd. Enligt min mening utgör toppmötet en viktig milstolpe där förhandlarna har banat vägen för ett avtal som kan undertecknas nästa år i Durban i Sydafrika. Jag vill gratulera Europaparlamentets delegation till dess insatser och den uppnådda framgången.
Ivo Belet
Resultatet av klimattoppmötet i Cancún kan knappast beskrivas som en stor framgång. Det är dock bättre än ingenting. Vissa konkreta steg har tagits, till exempel i bekämpandet av avskogning, och startsignaler gavs för inrättandet av en klimatfond på 100 miljarder US-dollar. Hela saken rör sig dock i en fruktansvärt långsam och tröttsam takt. Det påminner mest om dansprocessionen i Echternach. Under tiden tickar den globala uppvärmningsklockan tyst vidare.
Vad var EU:s roll i det hela? EU har verkligen lärt sig av misstagen under förra årets Köpenhamnskonferens. I Cancún var EU i centrum av förhandlingarna och agerade som en enad front. Hela världen hade ögonen på EU-modellen och ser på den med beundran, eftersom vi har de mest långtgående och bindande avtalen. EU är en förebild när det gäller klimatet.
Vi måste hålla fast vid den ledande rollen under kommande år. Den utmärker oss tydligt framför alla andra kontinenter på ett positivt sätt. Det är en enorm tillgång när det gäller vårt anseende och samtidigt medför det stora ekonomiska och sociala fördelar.
Maria Da Graça Carvalho
Jag har följt de internationella klimatförhandlingarna under de senaste 15 åren och jag är särskilt glad över de avtal som uppnåddes i Cancún. De beslut som antogs utgör verkliga framsteg i förhandlingarna. De viktigaste beståndsdelarna i Köpenhamnsavtalet befinner sig nu under FN:s beskydd. FN har återvunnit sin trovärdighet som forum för utarbetande av multilaterala klimatavtal. Mexiko ordnade en deltagande och öppen konferens. EU spelade en ledande roll. Jag vill framhålla Europeiska kommissionens och det belgiska ordförandeskapets effektiva hantering av uppgifterna. Betydande framsteg gjordes i fråga om teknik, skogar och anpassning. Jag välkomnar särskilt inrättandet av en klimatfond. Utifrån resultaten från Cancún kommer det att krävas hårt arbete för att Durbankonferensen 2011 ska bli en framgång.
Eija-Riitta Korhola
Cancúnkonferensen har betecknats som en framgång och det är rätt val av ord eftersom man inte förväntade sig att den skulle leda till någonting alls. Trots detta är det viktigt för EU att vi fastslår fakta: ingenting har förändrats i fråga om utsläppsnedskärningar och inga utfästelser har gjorts om att minska utsläppen. Vi har inget globalt avtal i sikte och det finns ingenting som ger oss anledning att strama åt EU:s eget ensidiga mål om att minska dem från 20 procent till 30 procent.
I Cancún träffade parlamentets delegation Achim Steiner, verkställande direktör för FN:s miljöprogram, som på fullt allvar sade att 20-procentmålet bara har varit till fördel för Europa: det tycks ha gett oss ett uppsving och förbättrat vår konkurrenskraft. Därför förordade han tanken på att göra målet ännu mer strikt.
Jag skulle nu vilja uppmana alla företag som bedriver global verksamhet, och som anser att de är utsatta för koldioxidläckage, att tala om för Achim Steiner och andra liknande inflytelserika organisationsledare vilka ekonomiska realiteter som ni möter. Visa dem siffrorna för de direkta och indirekta kostnadshöjningarna på grund av handeln med utsläppsrättigheter, om ni inte gillar systemet.
Det är inte rätt mot de europeiska medborgarna och arbetstagarna om våra viktigaste beslutsfattare, till och med kommissionen, från vilken Steiner troligen hade fått sina uppgifter, lever i en fantasivärld utan markkontakt.
Cancúnframgången ligger i att den politiska stoltheten räddades. Man kom överens om att det inte skulle bli någon överenskommelse. Vi inser att klimatjippot håller på att klinga av och att klimatförändringarna har blivit en vanlig vardagsfråga. Den står inte längre i rampljuset, och det är kanske lika bra det. Låt oss återgå till en vettig och omfattande miljöskyddspolitik.
