Tidsbegrænset opholdstilladelse
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0397/2002) af Sörensen for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets direktiv om udstedelse af tidsbegrænset opholdstilladelse til ofre for organiseret ulovlig indvandring eller menneskehandel, der samarbejder med de kompetente myndigheder (KOM(2002) 71 - C5-0085/2002 - 2002/0043(CNS)).
Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, inden jeg tager fat på selve diskussionen af fru Sörensens betænkning, vil jeg gerne give udtryk for vores store tilfredshed med hendes arbejde og takke hende for hendes personlige engagement i bekæmpelsen af den skammelige forbrydelse, som menneskehandel udgør.
Det direktivforslag, som vi diskuterer i dag, angår jo et særdeles bekymrende problem: den ulovlige indvandring i dens to særlig afskyelige former, dels fremkomsten af menneskesmuglernetværk, der arbejder af alt andet end humanitære årsager, dels udnyttelsen af udlændinge i forbindelse med menneskesmuglingen. Mere præcist vedrører dette direktiv ofrene for menneskehandel og menneskesmugling, to former for kriminalitet, der i øvrigt ikke bør sammenblandes.
Et af nøgleelementerne i optrævlingen af de netværk, der udnytter indvandrerne, består i at få oplysninger. Ofrene er de første, der kan give myndighederne oplysninger, og uden disse oplysninger vil myndighederne have sværere ved at bekæmpe smuglernetværkene. Formålet med dette forslag er derfor at styrke de instrumenter, der benyttes til at bekæmpe netværkene, ved at indføre en tidsbegrænset opholdstilladelse for ofre for ulovlig indvandring eller menneskehandel, der skal tilskynde dem til at samarbejde med de ansvarlige myndigheder imod disse forbrydelsers gerningsmænd, men undgå enhver form for misbrug i anvendelsen af denne mekanisme.
Det bør fremhæves, at siden menneskehandel og hjælp til ulovlig indvandring ofte er tæt forbundne, dækker tekstens anvendelsesområde begge forseelser, fordi det i bund og grund drejer sig om den samme kamp.

Sörensen (Verts/ALE)
Hr. formand, lad mig allerførst takke de kolleger, som har brugt så meget af deres tid og energi på, hvad der efter min mening har været et meget frugtbart samarbejde.
I midten af september blev der i denne sal arrangeret langt den vigtigste konference indtil nu omkring temaet menneskehandel. Den var arrangeret af Den Internationale Organisation for Migration og Kommissionen. Resultatet deraf er den såkaldte Bruxelles-erklæring, og heri kan De tydeligt se den centrale betydning af det direktiv, som der i dag skal stemmes om. Det er vigtigt, at der med det samme gøres opmærksom på, at menneskehandel og menneskesmugling i dag udgør en integreret del af vores økonomi. Det drejer sig i virkeligheden om at behandle mennesker, som om de udelukkende var handelsvarer. Ofre for menneskehandel er samtidig ofre for en hel række former for misbrug og forbrydelser.
Menneskehandel er i mellemtiden også blevet et emne, der drøftes i udvalg, og næsten alle synes nu at ville markere sig på dette område. Man overser ofte, at handel med mennesker griber om sig, fordi korruption, men også ligegyldighed og vantro griber om sig. I en række lande, som snart hører ind under EU, sælger forældre deres børn i håb om at give dem en bedre fremtid.
Dette forslag til et direktiv er et første, men derfor vigtigt skridt til omsider at gøre noget konkret. Direktivet beder medlemsstaterne om at udstede en tidsbegrænset opholdstilladelse til ofre for menneskesmugling eller for menneskehandel, som er rede til at samarbejde med de kompetente myndigheder. Kernen i forslaget er, at myndighederne og ofrene har samme interesser her, nemlig at de kriminelle netværk fjernes. Kommissionen har kombineret menneskehandel og menneskesmugling i dette særlige direktiv. Det forholder sig faktisk sådan, at de to ting i juridisk forstand klart er forskellige, men i virkeligheden er det yderst vanskeligt at skelne mellem dem.
Forslaget til direktiv er imidlertid udarbejdet på grundlag af det solide kendskab til praksis, som eksperter, der arbejder på området, har. Den erfaring, som vi f.eks. har gjort i Belgien, beviser, at tidsbegrænset opholdstilladelse ikke forfejler sit mål. Også andre medlemsstater har sådanne systemer, om end med skiftende succes. Jeg støtter fuldt ud Kommissionens forslag, og det er af væsentlig betydning, at der ikke røres ved det indholdsmæssigt. Dette betyder først og fremmest, at nogle ændringsforslag, som Udvalget om Borgernes Friheder berørte, ikke er acceptable, for mig især ændringsforslag 7 og 27, af den enkle grund, at de ødelægger hele forslaget. De gør det til en tom skal. At stemme for disse ændringsforslag er en næppe skjult godkendelse af den organiserede kriminalitets praksis.
Jeg vil sige, at dette direktiv står og falder med de minimale sociale foranstaltninger for ofrene. Et offer vil aldrig samarbejde, hvis vedkommende ikke tilbydes begyndelsen til et alternativ til den situation, som vedkommende befinder sig i. Lad mig lige kort begrunde to andre aspekter.
For det første ville nogle gerne have, at dette direktiv med det samme også anvendes for mindreårige. Ved første øjekast er dette tilsyneladende en god idé, simpelthen fordi man aldrig kan gøre nok for den yderst sårbare situation, som mindreårige befinder sig i. Men det glemmes, at det, som dette direktiv tilbyder, egentlig kun er et minimum. I alle medlemsstater tilbydes mindreårige i dag meget mere, og det ville derfor virkelig være et tilbageskridt, hvis mindreårige kun fik tildelt en sådan minimal beskyttelse og minimale rettigheder. Dette ændrer ikke ved den kendsgerning, at der absolut er behov for særlige bestræbelser for mindreårige ofre.
Til sidst vil jeg lige tydeliggøre noget i forbindelse med en række oprindelige ændringsforslag stillet af fru van der Laan, nemlig ændringsforslag 20, 25 og 35. Med sit alerte juridiske sindelag forestiller hun sig muligheden for, at kontakt mellem offer og forbryder i visse tilfælde kan tillades af myndighederne for at fremme efterforskningen. Det er en fristende tanke, men det er imidlertid juridisk problematisk i en række lande. Der er desuden en reel risiko for bortførelse eller endda manipulation og intimidering. Ofre, som vil samarbejde med myndighederne, vil absolut ikke have kontakt med forbryderne, ikke engang på afstand.
Endvidere vil jeg understrege, at specialiserede og anerkendte ngo'er, men også internationale organisationer og offentlige myndigheder spiller en særlig rolle i dette direktiv. Som også fru van der Laan med rette sagde - og selv om dette på grund af en teknisk fejl ikke er kommet med i den foreliggende tekst, er det opført på stemmelisten - spiller ngo'er også en særlig rolle som mellemled mellem efterforsknings- og retsforfølgelsesinstanser på den ene side og ofret på den anden side. I den forbindelse er det også vigtigt at understrege, at det, hvad angår ngo'erne, virkelig skal dreje sig om ngo'er, der er anerkendt af staten. Når alt kommer til alt kan alle, også forbrydere, oprette ngo'er. Eller hvad der ikke sjældent sker, kan ngo'er infiltreres og manipuleres. Derfor tror jeg, at alle, som beskæftiger sig med dette emne, skal underskrive en adfærdskodeks.

Klamt (PPE-DE).
Hr. formand, mine damer og herrer, ifølge internationale vurderinger transporterer menneskehandlere hvert år op til 700.000 mennesker, mest kvinder og børn. Alene fra de central- og østeuropæiske stater lokkes årligt 120.000 kvinder til EU. I disse tal er ikke medregnet hverken ulovlig indvandring eller menneskesmugling. Det tydeliggør det store behov for koordinerede tiltag mod denne form for organiseret kriminalitet. Direktivforslaget, som tager sigte på at indføre tidsbegrænset opholdstilladelse for ofre, som samarbejder med de kompetente myndigheder, er et vigtigt skridt. Der har hidtil ikke været tværeuropæiske regler for behandling af ofre for organiseret ulovlig indvandring og menneskehandel. Men vi har brug for europæiske standarder, hvis vi skal bekæmpe denne form for kriminalitet. Den tidsbegrænsede opholdstilladelse, som foreslås her, vil ikke undergrave den nuværende praksis med at udvise ulovligt indrejste personer. Myndighederne får i stedet mulighed for at få informationer og belastende materiale fra samarbejdsvillige ofre, så menneskehandlere og -smuglere kan pågribes og retsforfølges.
En omgående udvisning af ofrene forbedrer ganske vist statistikkerne, men det bringer os ikke et skridt nærmere målet, nemlig en effektiv bekæmpelse af organiseret kriminalitet, hvorimod en tidsbegrænset opholdstilladelse til samarbejdsvillige ofre gør det muligt at få indblik i strukturer, at sprænge kriminelle netværk og at få gerningsmændene retsforfulgt. Det må være vores mål.
Jeg vil her gerne takke fru Sörensen endnu en gang for det engagement, som hun har lagt i denne betænkning. Jeg vil også gerne takke Kommissionen og de andre grupper for det nyttige samarbejde, som efter min mening har ført til et godt slutresultat i denne betænkning.
Roure (PSE).
Hr. formand, hr. kommissær, vi skal stemme om en tekst af meget stor betydning. Det er vores opgave at kæmpe imod udviklingen af smuglernetværk, som udnytter mænd, kvinder og børn til menneskehandel, og målet er naturligvis at indføre en tidsbegrænset opholdstilladelse for ofrene for disse netværk, når de samarbejder med retsvæsenet eller politiet. Faktisk har en sådan foranstaltning været gældende i Belgien, Nederlandene og Italien, og den har haft en yderst positiv virkning.
Betænkningen fra Patsy Sörensen, som jeg især gerne vil takke i dag, henviser til den europæiske menneskerettighedskonvention og EU's charter om grundlæggende rettigheder. Ngo'erne skal skærpe deres støtte til ofrene for menneskehandlen, og vi har styrket ofrenes rettigheder ved at give dem tilladelse til at søge om asyl. Det ville være uretfærdigt at nægte dem denne ret, fordi de ofte kun har falske identitetspapirer. Vi skal lægge mærke til, at det er af altafgørende betydning, at medlemsstaterne forpligtes til at holde menneskehandlerofrenes identitet skjult ved kun at arrangere lukkede retsmøder.
Vi står således lige foran et stort gennembrud i Europa i bekæmpelsen af menneskehandlen. Men jeg henleder opmærksomheden på ændringsforslag 7 og 27, som nægter indehaverne af opholdstilladelser ret til adgang til arbejdsmarkedet, erhvervsuddannelser og undervisning. Denne ret er fastlagt i artikel 12 i Kommissionens forslag. Ophævelse af denne bestemmelse ville fuldstændigt forvanske direktivet. De ofre, som lades i stikken uden håb om at kunne ændre deres situation, vil have meget vanskeligt ved at samarbejde med politimyndighederne og vil nemt kunne løbe lige i armene på mafianetværkene igen. Vores opgave er at styrke ofret og hjælpe ham med at få opholdstilladelse fra det øjeblik, han har afbrudt enhver forbindelse til det kriminelle netværk. Lad os huske på, at det står medlemsstaterne frit for at knytte udstedelsen af en opholdstilladelse sammen med et rehabiliteringsprogram, der sigter mod at integrere ofret i modtagerlandet eller fremme vedkommendes tilbagevenden til oprindelseslandet. Vi skylder ofrene hjælp og bistand. Det er på den måde, vi kan sikre, at de ikke falder i igen.
Schmidt, Olle (ELDR).
Hr. formand, hr. kommissær, hver eneste dag skændes og krænkes mennesker i Europa, hvis eneste ønske er at skaffe sig en fremtid, et nyt liv - for dem selv eller deres familie - på vores kontinent. Disse menneskers længsel udnyttes groft af alle mulige former for profitmagere. Folk, der transporterer dem til Europa, og folk, som i vores egne medlemslande udnytter disse menneskers udsathed. Mange unge kvinder får deres liv slået i stykker med prostitution og stoffer. Andre udnyttes i risikofyldte job til en ussel løn og står uden for alle former for sociale sikkerhedsnet. Menneskesmugling og menneskehandel skal derfor bekæmpes med alle retsstatens midler.
Nærværende direktiv giver os en ekstra mulighed for at få fat i de store fisk. Vi har selvfølgelig et ansvar for at hjælpe ofrene og give dem mulighed for at få et bedre liv. Jeg tror, at mange kan have grund til at blive i Unionen, såfremt de ønsker det, men det skal ske via de sædvanlige kanaler. Det handler om ved ofrenes hjælp at finde frem til de store skurke. Samtidig skal der være en rimelig og klar balance mellem at hjælpe ofrene og komme forbrydelserne til livs - en kombination af humanisme og retssikkerhed.
Sörensens forslag forbedrer direktivet, men det kan blive endnu bedre. Sörensen har selv været inde på en del forslag. Det handler om selvstændige organisationer og statslige myndigheders ansvar, men det handler også om at indføje i direktivet, at ofret skal have adgang til arbejdsmarkedet, hvilket ikke ser ud til at være tilfældet i dette forslag. Jeg vil gentage det, der allerede er sagt, nemlig at det er klart, at man skal kunne tage sig af de bekymringer og store problemer, som man har, når man er så udsat. Jeg vil takke hr. Sörensen for en yderst fin indsats.
Eriksson (GUE/NGL).
Hr. formand, der er vel ingen her i salen eller uden for den, som ville sige, at de ikke vil bekæmpe denne form for kriminalitet. Jeg forstår mere end vel, at politi og anklagemyndigheder længes efter et rammedirektiv. Vi politikere må dog tage hensyn til en helhedsbedømmelse og, præcis som den foregående taler sagde, "afbalancere de forskellige interesser".
Jeg bryder mig ikke om tekster, som blander forbrydelser mod individet og forbrydelser mod staten sammen. Vi har fået problemer med det i tidligere direktiver om netop den såkaldte trafficking. Vi har naturligvis brug for et bilateralt politisamarbejde, som er sit navn værdigt. Det er netop det, der er et af problemerne. Det hjælper altså ikke med et direktiv. Flertallet af de mennesker, der handles med i dag, er kvinder og børn, som udnyttes seksuelt. Jeg kan ikke støtte denne betænkning, eftersom jeg synes, at det for disse mennesker handler om kynisme.
Blokland (EDD).
Hr. formand, Kommissionens forslag er et hæderligt forsøg på, at Unionen får mere styr på menneskesmugling og menneskehandel. De dramatiske omstændigheder omkring ulovlig indvandring er nedværdigende. De forbrydere, som ikke kender til skånsel i deres jagt efter indtjening af store pengebeløb, skal der gribes ind over for med alle lovlige midler. Det middel, der foreslås her, kan bidrage til det. I Nederlandene blev der for nogle år siden med succes indført lignende lovgivning for ofre for menneskehandel.
Fru Sörensen lægger imidlertid med det samme fingeren på det ømme punkt i Kommissionens forslag. Definitionen "ofre for organiseret ulovlig indvandring" er utydelig. Hun foreslår, at den baseres på FN-protokollen mod smugling af indvandrere, og at udtrykket "ofre for menneskesmugling" anvendes. Kommissionen er imod at følge dette eksempel nøjagtigt for at undgå misforståelser. Direktivet vedrører nemlig en anden gruppe mennesker end dem i FN-protokollen. Direktivet vedrører kun dem, som på en rimelig måde kan betragtes som ofre, og som har været udsat for trusler på livet eller krænkelser af deres fysiske integritet. Jeg forstår denne argumentation, men jeg tror, at Kommissionens definition vil skabe mindst lige så mange misforståelser. Faktisk drejer det sig om de samme begreber. Problemet er netop, at det i begrebet skal komme til udtryk, at det drejer sig om mennesker, som har lidt uforholdsmæssig stor skade.
Fru Sörensen forsøger at løse dette ved at foreslå udtrykket "ofre for menneskesmugling med udnyttelse som en direkte følge". Men heller ikke dette begreb dækker indholdet. For hvad så med den fysiske skade, som Kommissionen taler om? Begge definitioner risikerer at føre til misbrug af ordningen. Rådet må nøje overveje, om forbrydelsen menneskesmugling skal optages i direktivet på denne måde. Især fordi lovgivning på dette område kun findes i Spanien.
Endvidere vil jeg bemærke, at det ikke forekommer mig at være en god idé at slette artikel 12. Adgang til arbejdsmarkedet, til erhvervsuddannelse og undervisning er netop en del af det, som dette system skulle indføre. Hvis dette udelades, hvilken grund har ofret så til at medvirke ved en retssag mod menneskesmuglere og menneskehandlere? Netop gennem muligheden for at tjene nogle penge og få en uddannelse giver man dem i sidste instans flere muligheder i deres hjemland, og man giver også selve hjemlandet flere muligheder.

Borghezio (NI).
Hr. formand, det forslag til beslutning, der forelægges Parlamentet, får sit retsgrundlag fra en institutionel ramme, hvor det ikke er svært at se, at EU-institutionerne og ikke mindst Europa-Parlamentet har sat sit fingeraftryk på den vigtige og nødvendige indsats for at bekæmpe en af menneskehedens mest farlige og forkastelige former for ulovlig handel, nemlig menneskehandel, som - og det må vi ikke glemme - også omfatter et endnu mere forfærdeligt aspekt, der ofte glemmes og forties, nemlig handel med menneskelige organer. I den forbindelse har retsmyndighederne i mit land allerede foretaget nogle meget indgående undersøgelser, navnlig når det gælder den nordøstlige grænse, som har været åben i lang tid, hvilket er uansvarligt.
Jeg vil nu sige noget om indholdet i forslaget til beslutning. Selv om det ikke må gå ud over grundlaget for en indfaldsvinkel, som man så afgjort må tilslutte sig af førnævnte årsager, og fordi det er nødvendigt med en konkret bekæmpelse af menneskehandel og medvirken til illegal indvandring, må vi ikke glemme faren for, at der ved den praktiske gennemførelse af disse bestemmelser til fordel for dem, der samarbejder, risikerer at opstå nogle smuthuller, så de samme organisationer - ved hjælp af et falsk samarbejde eller proformasamarbejde - i virkeligheden skaber endnu et instrument, som giver folk ulovlig adgang til EU's område. Derfor er det efter min mening meget vigtigt, at anvendelsesområdet og det juridiske forløb begrænses, og at der opstilles nogle meget klare retningslinjer for denne procedures juridiske forløb, så man netop undgår forhalinger og en mulig tilbagevenden.
Til sidst vil jeg gerne mindes offeret for et forfærdeligt drab for to år siden, der var et udtryk for omvendt racisme. Her blev en ung svensker slået ihjel i Salem, som er en forstad til Stockholm.

Schröder, Ilka (GUE/NGL).
Hr. formand, jeg vil også gerne forklare endnu en gang, hvorfor vi føler os ude af stand til at stemme for denne betænkning. Det er, fordi de forudsætninger, som den bygger på, er helt forkerte. Migranterne giver sig i menneskesmugleres og -handleres vold, fordi det i dag er så godt som umuligt at rejse legalt gennem Europa-fæstningen. Det og det alene er udgangspunktet for det her. Derfor findes der i det hele taget menneskehandel og -smugling, og det er fordi, at de mennesker, som kommer hertil på den måde, bliver presset ud i illegalitet, at de befinder sig i en prekær situation. Det er kun derfor, at de kan udnyttes i den grad, som de bliver udnyttet.
For så vidt er Kommissionens forslag i det mindste ærligt, da selve titlen gør det klart, at det drejer sig om at sikre, at enhver form for illegal indrejse bliver gjort vanskeligere, frem for at hjælpe menneskehandlernes og -smuglernes "klienter". Det kan man se ved, at betænkningen også omhandler smuglere, som ikke gør andet end at transportere mennesker illegalt over grænsen mod betaling. Derfor kan jeg kun sige: Hvis det virkelig drejede sig om at hjælpe folk, hvilket nogle kolleger antyder skulle være tilfældet, så burde vi konsekvent arbejde på at afvikle grænserne og garantere, at folk frit kan vælge, hvor i verden de vil bo.

Vitorino
Hr. formand, ærede medlemmer, jeg vil gerne begynde med at takke for alle de bidrag, der er kommet til denne debat, og for den støtte, som man har udtrykt til Kommissionens forslag. Fra vores side er vi enige i de ændringer, der sigter på at tydeliggøre den foreslåede ordning. Jeg tænker her på den forenklede procedure, muligheden for at forlænge den rimelige betænkningstid, hvis der er tungtvejende grunde, eller hvis det skal sikres, at ofret forbliver til rådighed for de ansvarlige myndigheder. Vi kan ligeledes støtte de ændringer, der fastsætter, at ofret skal informeres på et sprog, som vedkommende forstår, eller kan indgive ansøgning om asyl, ligesom de ændringer, der bestemmer, at afgørelser om inddragelse af opholdstilladelsen eller afslag på fornyelse heraf kan appelleres, og at inddragelse af opholdstilladelsen bør begrundes. Vi støtter også de ændringer, der sigter på at præcisere bestemte begreber: de omhandlede forbrydelsers alvorlighed eller eksemplerne på sårbare personer.
Vi kan imidlertid ikke støtte de forslag, der fjerner adgangen til sociale ydelser eller til arbejdsmarkedet, erhvervsuddannelse og almen uddannelse. Vi taler om tidsbegrænset opholdstilladelse, og disse foranstaltninger vil ikke kun have en relevant økonomisk dimension, men frem for alt være et betydeligt incitament til at samarbejde med politimyndighederne.
Vi mener ligeledes ikke, at mindreårige bør omfattes af de almindelige bestemmelser. At tilvejebringe en særlig ramme, der kan sikre større beskyttelse af mindreårige, som jo er særlig sårbare ofre, er særdeles påkrævet. Endelig mener vi, at det er en ulykkelig idé at give ofrene mulighed for at opretholde forbindelse med netværkene, så de kan fungere som meddelere. Man må gøre sig klart, hvor stærke disse netværk er, hvor sårbare ofrene er, og hvilken risiko en sådan løsning kan indebære.
Sluttelig støtter vi ikke de ændringer, der, selv om de er rimelige og velbegrundede, forekommer os at gå ud over dette instruments juridiske grundlag. Jeg tænker her på beskyttelsen af privatliv og identitet for de personer, som impliceres i en retsprocedure, og erstatning for de skader, som de måtte have lidt, hvilket omfattes af andre tekster på dels europæisk og dels nationalt plan. Endnu en gang takker jeg for den støtte, som Europa-Parlamentet giver dette initiativ fra Kommissionen.

Formanden.
Mange tak, hr. kommissær Vitorino.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted kl. 12.00.
Det bringer os frem til næste punkt på dagsordenen, men vi har et lille problem. Kommissionsformand Prodi er på vej til Parlamentet, men det varer endnu et lille stykke tid, før han ankommer til mødesalen. Mødet vil derfor blive udsat i nogle minutter.
(Mødet udsat kl. 9.35 og genoptaget kl. 9.45)

Bautista Ojeda (Verts/ALE).
Hr. formand, dette er ikke et spørgsmål om procedure.
I dette øjeblik ligger der i Gibraltar havn en olietanker, Moskowsky Festival, som den spanske regering eller nærmere betegnet den spanske flåde udviste sidste lørdag og således sendte mere end 400 mil væk fra Galicien. Denne olietanker er ikke god for Galicien eller for Fællesskabets farvande og bør ikke være forankret i en fri havn eller befinde sig i farvande, som både Spanien og Gibraltar anser for deres egne.
Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens redegørelse om Kommissionens bidrag til arbejdet i Det Europæiske Konvent.

Prodi
Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen vil i dag fremlægge sit andet bidrag til konventet, og det drejer sig om EU's fremtidige institutionelle struktur. For at undgå, at pressemeddelelserne giver anledning til misforståelser, vil jeg gøre det klart lige fra begyndelsen, at jeg i dag som aftalt udelukkende fremlægger den tekst, Kommissionen har vedtaget. Hvad angår dokumentet om EU's forfatning, der har været omtalt i pressen, er det ikke andet end et arbejdsdokument og en gennemførlighedsundersøgelse, som kommissær Barnier, kommissær Vitorino og jeg selv har ladet en gruppe juridiske eksperter i Kommissionen foretage for at få en foreløbig idé om, hvordan en traktat kunne se ud. Dette dokument er hovedsagelig baseret på strukturen i det foreløbige udkast, som Præsidiet har forelagt for konventet. Da der som sagt er tale om et teknisk arbejdsredskab, har det hverken været genstand for forhandling eller vedtagelse i Kommissionen, og Kommissionen er således ikke politisk ansvarlig for dets indhold. Selv om det først og fremmest er til intern brug, anså jeg det dog for rigtigt at informere konventets formand, hr. Giscard d'Estaing, om dokumentet, og for gennemsigtighedens skyld besluttede vi at gøre det tilgængeligt på internettet senest i aften, så vi - ligesom andre har gjort tidligere - giver konventet og alle andre, som måtte have brug for det, et arbejdsredskab.
For at slå tonen an i min redegørelse og den efterfølgende forhandling vil jeg minde om en af dem, der spillede en hovedrolle, da det gjaldt om at lægge grundstenene til det europæiske projekt. Da Jean Monnet skulle illustrere sin berømte metode, sagde han følgende: "Jeg har aldrig været af den opfattelse, at vi kan ændre den menneskelige natur, men vi kan ændre den kontekst, som mennesker lever i. Ved at give mennesker de samme regler og de samme demokratiske institutioner kan vi få dem til at opføre sig på en anden måde over for hinanden. På denne måde lærer europæerne i Fællesskabet at leve sammen med hinanden som ét folk. Vi forener ikke stater, men mennesker."
Hvis vi i dag ønsker at se langt frem i tiden, er vi nødt til at kigge de store statsmænd, som var vores forgængere, over skulderen. Der er tale om en ansvarsfuld og ydmyg indfaldsvinkel, og jeg foreslår ydmygt, at vi følger Monnets intuition, når det gælder fremtidens store udfordringer. For at kunne forene alle Europas borgere skal vi skabe en fuldstændig harmoni mellem staterne og befolkningerne.
Den debat, der har fundet sted siden konventets oprettelse for nogle måneder siden, har allerede fjernet meget tvivl og givet svar på mange spørgsmål. Debatten har først og fremmest vist, at borgerne ikke ønsker, at EU giver afkald på de ansvarsområder, det har i dag. Borgerne vil tværtimod have mere EU på det udenrigspolitiske og retslige område samt med hensyn til sikkerhed og sociale spørgsmål. Der er desuden bred enighed om fællesskabsmetoden, som ligger til grund for mange af vores succeser. Forbindelserne mellem de vigtigste institutioner skal selvfølgelig gøres enklere og mere klare, men selv de mest skeptiske har forstået, at uden et stærkt fællesskabselement ville EU blive mindre effektivt og også mindre demokratisk.
I vores bidrag til konventet tages der netop højde for disse aspekter. Her sætter vi os kort sagt tre målsætninger, nemlig at EU skal være mere demokratisk, mere effektivt og mere klart. Den vej, som vi skal følge for at nå disse målsætninger, er endnu ikke fastlagt i detaljer, men vi ved, hvor vi starter, og vi ved, hvor vi skal ende. Europas forandring skal tage udgangspunkt i EU's tosidede natur, nemlig at EU er en union af befolkninger og stater, og hertil kommer EU's tredje legitimitetsgrundlag, nemlig varetagelsen af den fælles interesse. Vores forløb skal tage sigte på opbygningen af verdens første egentlige overstatslige demokrati.
For at give vores struktur en større demokratisk tyngde er det nødvendigt med en bedre definition af de vigtigste institutioners rolle og ansvar. Derfor foreslår vi to nyskabelser. Den første vedrører proceduren for Kommissionens udnævnelse. Kommissionsformanden skal vælges af Europa-Parlamentet med mindst to tredjedele af stemmerne og ved hemmelig afstemning. Herefter bekræfter Rådet formandens udnævnelse og udpeger i samråd med ham eller hende de andre kommissionsmedlemmer. Til sidst godkender Europa-Parlamentet den samlede Kommission, som er udpeget på denne måde.
Den anden nyskabelse vedrører Kommissionens dobbelte ansvar over for Europa-Parlamentet og Rådet. Vi foreslår nemlig, at begge institutioner får ret til at stille forslag om mistillidsvotum til Kommissionen. Det giver de tre institutioner en bedre ligevægt og styrker Kommissionens stilling som garant for den fælles interesse.
Der er naturligvis tale om et særlig delikat og dristigt forslag, men efter min mening sikrer det foreslåede system en mere ligelig fordeling af beslutningsbeføjelserne mellem repræsentanterne for landenes regeringer og befolkningernes repræsentanter, det vil sige mellem Rådet og Parlamentet. Derfor går vi ind for en generel anvendelse af den fælles beslutningsprocedure. Al EU-lovgivning, som Kommissionen foreslår, skal vedtages med flertal i Rådet og ligeledes besluttes af Europa-Parlamentet.
Endelig - og det er noget, jeg tit har gentaget her i Parlamentet - er tiden inde til at sætte Europa-Parlamentet på lige fod med ethvert andet demokratisk valgt parlament, hvilket skal ske ved hjælp af en reform af EU's finansiering. Det er et ansvarsområde, som er karakteristisk for alle verdens parlamenter. Vi ønsker at give Europa-Parlamentet flere beslutningsbeføjelser, når det gælder ressourcerne. Derfor skal Europa-Parlamentet og Rådet vedtage EU's budget med den fælles beslutningsprocedure, sådan jeg sagde for lidt siden. Som der også står i Præsidiets traktatudkast, bør EU's ressourcer have selvstændig karakter, og derfor skal der ikke længere skelnes mellem obligatoriske udgifter og ikke-obligatoriske udgifter.
Mine damer og herrer, meddelelsens hovedpunkter hører alle med til samme system. F.eks. er EU-institutionernes demokratiske legitimitet tæt forbundet med deres funktioner. Vores væsentligste forslag i den forbindelse består kort fortalt af tre punkter. Det første punkt er afskaffelsen af enstemmig vedtagelse, eftersom de sorteste øjeblikke i EU's nyere historie skyldes denne regel. Når vetoretten undertiden har lammet beslutningsprocessen med 15 medlemsstater, hvad kan der så ikke ske med 25 medlemsstater eller derover? Derfor mener jeg, at reglen om flertalsvedtagelse generelt bør være gældende. Det nuværende stemmevægtningssystem er dog meget komplekst, og det er en gåde for borgerne - og ikke kun for borgerne, for eksperterne kan heller ikke forstå det. Vi foreslår derfor, at Rådet træffer næsten alle beslutninger med dobbelt simpelt flertal, det vil sige en vedtagelse, der både repræsenterer flertallet af medlemsstater og flertallet af EU-borgere. For de vanskeligere spørgsmåls vedkommende er der naturligvis taget højde for et udvidet kvalificeret flertal.
Det andet punkt vedrører Rådets formandskab, og det er et emne, man har brugt meget blæk på. Efter min mening vil det forslag om en EU-præsident, som man har stillet fra flere sider, skabe flere problemer, end det vil løse.

Selv om en EU-præsident på den ene side bidrager til EU's kontinuitet og synlighed, fratager en sådan præsident på den anden side medlemsstaterne og os alle sammen muligheden for at blive inddraget på europæisk plan. Desuden er der to problemer mere. Hvem skulle vælge EU's præsident? Hvem skulle han stå til ansvar over for? Hertil kommer ikke mindst det spørgsmål, som hr. Verhofstadt var inde på, nemlig hvad præsidenten skulle lave i de 360 dage om året, hvor Rådet ikke mødes, og hvor George Bush ikke ringer. Det er klart, at dette hverv ville være et brud på vores institutionelle struktur. Derfor anbefaler vi, at man fastholder rotationsordningen, når det gælder formandskabet for Det Europæiske Råd, Rådet (almindelige anliggender) og De Faste Repræsentanters Komité. For alle andre grupperingers vedkommende foreslår vi en ny fremgangsmåde, nemlig at medlemmerne af Rådets grupperinger vælger et af medlemmerne til formand, og at denne formand sidder i et år. Denne fremgangsmåde skaber større kontinuitet i arbejdet og sikrer, at formandskabet varetages af personer, som har deres ligemænds fulde tillid.
Det tredje punkt er EU's repræsentation udadtil. EU skal optræde samlet på den internationale scene for at forsvare sine værdier og fremme sin samfundsmodel. På handelsområdet forhandler EU allerede på lige fod med de andre hovedaktører på den internationale scene. Hvorfor kan vi så ikke være lige så troværdige på det politiske område? Her skal vi bruge vores fantasi og vores mod, for det er absolut nødvendigt, at EU taler med én stemme, når det gælder international politik. Vi foreslår, at der udnævnes en EU-sekretær for udenrigsanliggender. Sekretæren udpeges af Det Europæiske Råd i samråd med kommissionsformanden og er ligeledes næstformand i Kommissionen. Derfor er det klart, at EU-sekretæren personligt står til ansvar over for såvel Det Europæiske Råd som kommissionsformanden. Som medlem af Kommissionen deler han dog Kommissionens ansvar over for Europa-Parlamentet.
Som De kan se, er der tale om en vigtig nyskabelse, men jeg vil gerne gentage, at den er uundgåelig. På grund af ændringernes omfang - og dette er vigtigt - har vi taget højde for en overgangsperiode, og efter denne overgangsperiode skal EU-sekretæren til fulde påtage sig sit hverv. Jeg vil kort beskrive dette hverv. EU-sekretæren udøver selvstændigt Kommissionens initiativret på det udenrigspolitiske område i henhold til Rådets retningslinjer. Rådet - eller en gruppe medlemsstater - kan dog anmode sekretæren om stille Rådet nogle hensigtsmæssige forslag til, hvordan man kan nå de fælles målsætninger. EU-sekretæren for udenrigsanliggender er også ansvarlig for gennemførelsen af de fælles beslutninger, og sekretæren er - vigtigst af alt - EU's eneste udenrigspolitiske repræsentant over for tredjelandene og andre internationale organer. Der er flere af EU's aktiviteter, som er forbundet med udenrigspolitikken, f.eks. handelspolitikken og udviklingssamarbejdet. Disse aktiviteters kontinuitet sikres af samarbejdet mellem EU-sekretæren og kommissionsformanden, som i dette tilfælde har en koordineringsrolle. Spørgsmålet om EU's repræsentation udadtil er ligeledes relevant på det økonomiske område. Det er nemlig nødvendigt, at der findes en løsning på spørgsmålet om eurozonens repræsentation på internationalt plan. Euroen giver en anerkendt økonomisk styrke, og den skal også være en politisk styrke, der gør sig gældende uden for EU.
Jeg kommer nu til det tredje og sidste vigtige punkt i vores forslag, nemlig forenkling og klarhed. Den nuværende stak af direktiver, beslutninger og forordninger, som tilsammen udgør vores lovgivningsaktiviteter, er måske den største hindring for, at borgerne kan forstå EU-institutionerne. Efter Kommissionens mening er det på tide at rydde op i de instrumenter, vi har til rådighed. Derfor foreslår vi, at bestemmelserne udelukkende opdeles i tre kategorier, nemlig forfatningslove, der vedtages med udvidet kvalificeret flertal i Europa-Parlamentet og Rådet, love, som Parlamentet og Rådet vedtager med den fælles beslutningsprocedure, og gennemførelsesforordninger, som Kommissionen vedtager til disse loves gennemførelse.
I forfatningstraktaten skal der skelnes tydeligt mellem love og gennemførelsesbestemmelser. Det er ligeledes nødvendigt med en klar fastlæggelse af, hvem der skal gennemføre EU-lovgivningen. Vi foreslår, at gennemførelsesbeføjelserne - og jeg gentager, at det er gennemførelsesbeføjelserne - udelukkende er forbeholdt Kommissionen, der som sagt står til ansvar over for både Parlamentet og Rådet. Gennemsigtighedsprincippet skal også gælde for den såkaldte komitologi. Derfor er det efter vores opfattelse hensigtsmæssigt, at det kun er de rådgivende udvalg, som bevares. Jeg vil gerne gentage, at når den lovgivende magt beslutter at gennemføre en lov på EU-plan, skal Kommissionen have ansvaret for dens gennemførelse. Hvis der derimod er tale om en uddelegering af lovgivningsmæssige opgaver til Kommissionen, er det rigtigt, at den lovgivende magts to organer - Rådet og Parlamentet - skal have samme mulighed for at udøve kontrol med Kommissionens aktiviteter, det vil sige den såkaldte call back-procedure.
Hr. formand, mine damer og herrer, da jeg mindede om Jean Monnets ord i begyndelsen af min tale, sagde jeg, at vi i denne fase af det forenede Europas opbygning skal se langt frem i tiden. Den debat, som konventet har givet anledning til i de sidste par måneder, har allerede udvidet vores horisont meget. Parlamenterne og de nationale regeringer troede på konventet lige fra starten og lod sig repræsentere af fremtrædende personligheder. Konventets målsætninger er blevet mere ambitiøse. Det drejer sig ikke længere kun om at sikre, at institutionerne fungerer efter udvidelsen, men også om at finde ud af, hvordan de kommende generationers EU i det hele taget skal se ud.
Jeg er glad for denne udvikling. Det konvent, som Parlamentet og jeg gik så stærkt ind for, giver vores medborgere og hele verden en analyse af alle aspekter ved vores institutioner. Jeg er også glad for, at det sker i fuld åbenhed. I de kommende måneder vil et nyt, forenet Europa se dagens lys, og vi kan være stolte af, at det sker på en gennemsigtig og demokratisk måde.
(Bifald)

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, kære kommissærer, mine damer og herrer, kommissionsformanden har netop høstet stort bifald. Det glæder mig for ham personligt, men det glæder mig også for sagen. Vi kan ikke altid give kommissionsformanden så stort et bifald. Hr. Prodi, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater vil gerne takke Dem og den samlede Kommission oprigtigt for det arbejde, De har udført.
Jeg vil også gerne tilføje, at vores gruppe støtter Kommissionen med hensyn til EU's og dets institutioners fremtid. Det betyder ikke, at der ikke vil være meningsforskelle i detailspørgsmål, og dagens debat er også et led i en proces, hvor vi skal udveksle synspunkter, og en proces, som også andre tager del i, f.eks. regeringer, som vi til sidst også skal opnå et resultat med.
Jeg tror, at det vigtigste i debatten i de kommende måneder er, at Kommissionen og Parlamentet i utvetydige vendinger gør fællesskabsmetoden til grundlaget for konventets arbejde. Fællesskabsmetoden betyder, at EU's institutioner handler i fællesskab, og det vil navnlig sige, at vi på det bestemteste må afvise den mellemstatslige metode. Jeg vil også gerne skære det ud i pap, i fuld offentlighed: Hvis den mellemstatslige metode vinder i konventet, så vil vi ikke kunne støtte det. For så vidt er vi fuldt ud på linje med Kommissionen.

Vi ønsker et demokratisk Europa, og et demokratisk Europa er for os ensbetydende med et repræsentativt demokrati på EU-plan. Det vil sige, at Europa-Parlamentet inddrages tæt i alle lovgivningsspørgsmål, som en 100% medlovgiver, som Romano Prodi sagde. Men et demokratisk Europa forstået som et repræsentativt demokrati betyder også, at vi anerkender subsidiaritetsprincippet.
Hvis vi ikke ønsker et kammer på EU-plan bestående af nationale parlamentsmedlemmer, så må vi også bestræbe os på at definere, hvilke opgaver der er europæiske opgaver. Alle andre opgaver er opgaver for EU's medlemsstater, og det er op til EU's medlemsstater at definere, hvad der er nationale anliggender, hvad der er regionale anliggender, og hvad der er anliggender for de lokale myndigheder. På alle disse fire planer - lokale myndigheder, regioner, nationer, EU - skal princippet om det repræsentative demokrati gælde.
Det vil sige, at vi må forbinde fællesskabsmetoden på EU-plan med subsidiaritetsprincippet. Europa skal være mere effektivt - det må jeg understrege - og gennemskueligt og lettere at forstå. For os er det helt afgørende, og det hænger sammen med fællesskabsmetoden, at det Europa, som vi bygger, skal være et retsfællesskab. For hvis det ikke er et retsfællesskab, så vil det blive et Europa på et mellemstatsligt grundlag, og det vil være at åbne døren på vid gab for opportunisme, og historien har vist, at det har været en meget skidt ting for Europa.
I de fire minutter, som jeg har til rådighed, kan jeg ikke tale om de mange detaljer, men jeg henstiller indtrængende til, at vi altid gør dette metodiske spørgsmål til forbilledet for de enkeltafgørelser, som vi skal træffe. Min anmodning til medlemmerne af konventet, og lad mig gentage det her, er: Sørg for, at konventet opnår resultater. Hvis vi ikke formår at opnå resultater i konventet og overdrager denne opgave til regeringskonferencen, vil resultatet af denne konference være mindre fællesskabsmetode end det, vi kan opnå i konventet.
Jeg opfordrer derfor til at gøre arbejdet færdigt i konventet, at være villig til kompromiser i det forum, så vi kan fremlægge et fornuftigt forslag til en europæisk forfatning inden udgangen af juni 2003.
(Bifald)

Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, ærede medlemmer, jeg skal først oplyse, at jeg har skrevet til Kommissionens formand, hr. Prodi, ligesom jeg gjorde det den 14. august, for at anmode om solidaritet med tyskerne, østrigerne og tjekkerne, og gjort ham opmærksom på, at vi nu, hvor olieudslippet er nået til Galicien, må huske på, at galicierne er europæiske statsborgere. Jeg beder Dem ikke om at tage fire kommissærer med, som da De besøgte Tyskland, for at vandre rundt i mudderet, men jeg henstiller, at De, hr. formand for Kommissionen, fremkommer med en klar solidaritetstilkendegivelse. Desuden bør De ikke glemme, at De har et omfattende ansvar på mange områder. F.eks. ville det være hensigtsmæssigt, hvis kommissær Fischler, som er en indlandsperson, blev opmærksom på, at 60% af verdens industriproduktion af pighvar er truet.
For så vidt angår Kommissionens forslag til konventet, vil jeg først og fremmest sige, hr. Prodi, at Den Socialistiske Gruppe glæder sig over, at Kommissionen har gjort sin pligt som drivkraft - selv om De er kommet til Parlamentet til fods - og som traktatens vogter. De har på et passende tidspunkt forelagt et forslag, som min gruppe finder positivt, og som desuden bidrager til at gøre konventets arbejde mere dynamisk. Vi mener, at det er et udmærket forslag. Det indeholder mange aspekter, som vi kan tilslutte os fuldt ud: ophævelsen af reglen om enstemmighed i Rådet, forslaget om et demokratisk budget med afskaffelse af de obligatoriske udgifter, og, for så vidt angår indtægtsspørgsmålet, kan jeg oplyse, at min gruppe har stemt, og at flertallet i gruppen går ind for en fællesskabsskat, forslaget om europæiske valglister, en harmoniseret valgproces og en lovende tilgang til komitologispørgsmålet. Andre forslag hilser vi velkomne som arbejdsforslag, herunder forslaget om, at Kommissionens formand skal vælges af Europa-Parlamentet, hvilket der er et bredt flertal for her i Parlamentet. Vi er ikke overbeviste om, at enstemmig godkendelse i Det Europæiske Råd er påkrævet. Det skal bemærkes, at Det Europæiske Råd lige siden Korfu har truffet flertalsafgørelse om valget af Kommissionens formand. Selv om det i Deres tilfælde skete ved akklamation. 
Tilsvarende har vi tilsluttet os sammenlægningen af den højtstående repræsentant for Rådet og Kommissionens næstformand for eksterne anliggender, idet det kan give os større styrke. Under alle omstændigheder bør vi tage et afgørende skridt i retning af en fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik.
Jeg vil nu nævne de forslag, som vi klart må tage afstand fra. For det første kan vi ikke acceptere tanken om, at Det Europæiske Råd skal kunne vedtage et mistillidsvotum til Kommissionen. Det vil ødelægge balancen mellem institutionerne.

Vi må bevæge os videre fra fælles beslutningstagning til delt lovgivningsmagt. I denne henseende bør der være et lovgivende råd, som er et virkeligt andetkammer, det vil sige et kammer, der lovgiver i offentlighed, demokratisk, gennemskueligt og klart. Vi må løse problemerne i forbindelse med Rådets kombination af udøvende og lovgivende magt. Jeg foreslår i denne forbindelse, at vi optager Trumpfs og Solanas forslag og indholdet af Poos-betænkningen, som er yderst fornuftige.
Til sidst, hr. formand for Kommissionen, vil jeg påpege, at Parlamentet sidste måned anmodede om et forslag til konventet om et retsgrundlag for beskyttelse af pluralismen i de europæiske medier. Det er der intet af i Deres forslag, og jeg håber, at konventet vil indføje det.
Hr. formand, hvad angår Penelope-dokumentet, er jeg af den overbevisning, at vi må arbejde som Penelope, men i hold. Kommissionen og Parlamentet vil givet skulle arbejde om natten for at forsøge at udbedre de skader, andre har forrettet om dagen. Og jeg må erindre om, at transaktioner, pagter og kompromiser indgås til sidst, det vil sige sidst i konventet. I mellemtiden må vi arbejde skulder ved skulder for den fælles fællesskabssag.
(Bifald)
Duff (ELDR).
Hr. formand, det er sommetider en fordel at være talsmand for den tredje gruppe i Parlamentet, da det har givet mig tid til at læse Kommissionens redegørelse. Jeg kan derfor med en vis autoritet sige, at jeg i allerhøjeste grad støtter den. Den bedyrer på det kraftigste Kommissionens ortodokse funktion og bør flytte debatten om, hvor magten ligger, midt i konventet. Den er en udfordring for de stats- og regeringschefer, der foretrækker at komme med vage ytringer i konventet, men som er alt for bange til at bidrage med officielle forslag.
Da de fleste punkter i Kommissionens program også fremgår af mit udkast til en føderal Union, er det klart, at jeg ikke er den største kritiker, og, selv om jeg bifalder den kraftige afvisning af idéen om en overformand for Rådet, er jeg bekymret og forbeholden over for forslaget om et udøvende formandskab for Rådet. Mon ikke det ville indebære mere af den inkonsekvens og de uoverensstemmelser med Kommissionen, som vi har for øjeblikket?
Det ville naturligvis være en forbedring at følge logikken i det, De foreslår vedrørende udenrigs- og sikkerhedspolitikken, der er en sand kloning af hr. Solana og hr. Patten, og følge den praksis på de to andre områder, hvor Rådet har udøvende beføjelser. Hvorfor ikke lade den ansvarlige kommissær have formandskabet for Rådet i forbindelse med udarbejdelsen af den økonomiske politik og indre anliggender?
Trods visse forbehold vil Parlamentets delegation i konventet ikke desto mindre følge de overordnede linjer i dette forslag, og jeg ser frem til et tæt samarbejde i konventet med hr. Barnier og hr. Vitorino.
Kaufmann (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, til forskel fra min kollega fra Den Liberale Gruppe har jeg, i min egenskab af talskvinde for Parlamentets fjerde gruppe, ikke været i stand til at læse Kommissionens meddelelse inden for den tid, jeg havde til rådighed, da jeg netop har fået at vide, at den er på 145 sider, og jeg lykønsker hr. Duff med hans evne til at hurtiglæse dokumentet!
Hr. formand, jeg vil gerne understrege, at jeg hilser med tilfredshed, at Kommissionen på nuværende tidspunkt yder et substantielt og konstruktivt bidrag til konventet og her har præsenteret os for sine synspunkter i tide, for det garanterer, at Kommissionens bidrag kan tilgodeses i konventets arbejde. I januar vil vi jo påbegynde arbejdet med det konkrete indhold af forfatningstraktaten, og jeg er sikker på, at Kommissionens forslag da vil spille en vigtig rolle.
Hr. kommissionsformand, jeg er enig i de mål, som De nævnte, for det drejer sig om at gøre EU mere demokratisk, mere effektivt og mere gennemskueligt. Jeg bifalder udtrykkeligt, at De har fremhævet EU's dobbeltkarakter som en medlemsstaternes og en befolkningernes Union, og jeg mener, at det hører til en af konventets opgaver at gøre EU til det første ægte supranationale demokrati i verden, som De kaldte det før.
På baggrund af det, som De netop har sagt, vil jeg gerne kort nævne de ting, som jeg støtter. Den klare bekendelse til fællesskabsmetoden, Deres forslag om at øge og styrke Parlamentets rolle, om at udvide proceduren med fælles beslutningstagning til alle lovgivningsmæssige beslutninger. Jeg støtter forslaget om, at Europa-Parlamentet i fremtiden skal vælge kommissionsformanden, og jeg er også enig med Dem i at afvise indførelsen af en permanent rådsformand. Jeg støtter også forslagene vedrørende lovgivningsarbejdet, som De netop har nævnt.
Jeg vil gerne tage et problem op, som De ikke nævnte i Deres tale, nemlig spørgsmålet om opdelingen af traktaten i to dele. Man går jo generelt ud fra, at det hænger sammen med, at den samlede forfatningstraktat skal være primær ret. Men endnu har ingen forklaret, hvordan det berettiger til at opdele forfatningstraktaten i to dele, og det rejser naturligvis spørgsmålet om de forskellige revisionsprocedurer for de to traktatdele. Derfor vil jeg gerne vide, hr. kommissionsformand, om Deres forslag i dag indeholder noget om forskellige revisionsprocedurer for forfatningstraktaten. Jeg spørger, fordi ét er klart: Ifølge tysk ret ville det ikke være muligt f.eks. at gøre det lettere at foretage ændringer af anden del af forfatningstraktaten, det vil sige, hvis det viste sig, at EU i praksis skulle have en kompetence-kompetence. Det skal med andre ord være klart, at også anden del af traktaten i fremtiden skal være underkastet ratifikationsproceduren i de nationale parlamenter, og her vil jeg, som jeg allerede har sagt, gerne høre, hvilken holdning Kommissionen har til det.

Voggenhuber (Verts/ALE).
Hr. formand, bedre sent end aldrig, kunne man sige om Kommissionen! I Europas hidtidige integrationshistorie har der faktisk ikke været en stor etape, som ikke er startet med en vision fra Kommissionen, et stort koncept og en hvidbog. Denne forfatningsproces er egentlig det første store skridt, hvor Kommissionen forsigtigt halter bagefter, og den har snarere reageret frem for at vise vejen.
Jeg bifalder alligevel det, som kommissionsformand Prodi har sagt. Han har opsummeret konventets hidtidige resultater, valgt den rigtige side i nogle stridsspørgsmål - om jeg må være så fri, jeg mener Europa-Parlamentets side - særligt til fordel for et fælles Europa, imod et Europa på et mellemstatsligt grundlag, og han er kommet med en række intelligente forslag. Jeg har heller ikke været i stand til at læse dette dokument så hurtigt som hr. Duff. Jeg kan kun komme med nogle få begrænsede kommentarer.
Én ting skal også siges om dette papir: Det får ikke ligefrem gnisterne til at springe! Det vækker ikke den store entusiasme og tegner ingen store billeder. Det forsøger ikke at inddrage offentligheden, Europas borgere, i denne store magtkamp. Det er et meget forsigtigt, måske også teknokratisk, sikkert klogt, og undertiden endda sindrigt papir. Ja, De går ind for fællesskabsmetoden, men i den forbindelse burde De også have præsenteret et tydeligere billede af Europas enhed. Denne europæiske integration indebærer store opgaver og vigtige horisonter, men dem har De ikke præsenteret her.
Den sociale dimension, som måske er det afgørende punkt, som konventet kan strande på, er næsten ikke omtalt. Det samme gælder for det europæiske demokrati. Dette papir taler f.eks. om en "konstitutionel tekst" frem for en egentlig forfatning.
Ja, De går ind for at afskaffe reglen om enstemmighed, men ved ændringer af kommissionsforslag skal den så fortsat gælde. Enhed og demokrati er meget godt, men at få tillagt magt er dog en anelse vigtigere. Hvad chartret om grundlæggende rettigheder angår, kan jeg ikke finde noget om adgangen til EF-Domstolen, som træffer afgørelse om de grundlæggende rettigheder. Parlamentets rolle skal øges, men Kommissionen har fortsat patent på initiativretten. Parlamentet skal vælge kommissionsformanden, men formanden skal også være ansvarlig over for Rådet. Og Kommissionens ansvar er langtfra klart, idet den får langt større spillerum til taktiske manøvrer, mens offentligheden opnår relativt lidt.
Jeg ønsker ikke at få det til at lyde alt for kritisk. Det er et forslag, som også gør Kommissionen til Parlamentets allierede, men jeg havde ønsket mig mere beslutsomhed med henblik på at tackle de vigtige opgaver og svare med nogle visioner, navnlig omkring Europas svar på globaliseringens farer, på den uhørt intellektuelle og politiske udfordring i at udvikle et supranationalt demokrati, at tage delingen af magten alvorligt, at tage afvisningen af et Europa på et mellemstatsligt grundlag alvorligt, at gøre lovgivningsprocessen mere åben og at give offentligheden uindskrænket aktindsigt.
Jeg håber, at vi fortsat kan overtale Kommissionen til ikke kun forsigtigt at gøre fælles sag med os, men til også at være en forbundsfælle med hensyn til nye horisonter i den europæiske integration.
Queiró (UEN).
Hr. kommissionsformand Prodi, vi har med selvfølgelig opmærksomhed lyttet til Deres indlæg, og vi finder deri nogle positive aspekter og nogle, som vi må tage afstand fra. Det er kun normalt og sundt i et demokrati. Det er imidlertid vigtigt at fremhæve, at vi her har et afgørende bidrag til udformningen af fremtidens Europa, der, sammen med de andre, vil gøre, at konventet kan føre sit arbejde videre mod et fælles og politisk realistisk resultat, der jo er den eneste måde, som forhåbentlig vil give os styrke og evne til at påvirke den kommende regeringskonference.
Ud over forskellige konkrete forslag og løsninger, som vi skal diskutere i konventet, og som naturligvis er udtryk for Kommissionens holdning og dens ønske om en styrket position inden for den eksisterende institutionelle struktur, ser vi i Deres ord først og fremmest et forsøg på at besvare et grundlæggende spørgsmål. Det grundlæggende spørgsmål, som vi alle, også Kommissionen, må besvare, er, hvordan et udvidet EU kan fastholde evnen til at nå sine grundlæggende mål om udvikling og økonomisk og social samhørighed, frihed og sikkerhed for sine borgere, både dem i de nuværende og i de kommende medlemsstater.
Det europæiske projekt bliver, må vi erkende, en stadig mere kompleks proces, ikke kun på grund af den interne dynamik, der ligger i den naturlige spænding mellem national suverænitet og ønsket om at konsolidere en europæisk suverænitet, men også fordi den udspiller sig i en international sammenhæng, der er stadig mere præget af internationaliseringens følger og farer, af terrorismens trusler, af voldelige konflikter stort set overalt, af finans-, miljø-, energi- og beskæftigelseskriser samt af udstødelse og fattigdom. Vi må dog anerkende, at alle disse spørgsmål er blevet åbent, modigt og seriøst behandlet i konventet. Der må heller ikke være lukkede spørgsmål eller rejses barrierer for debatten. Det er de nuværende og kommende medlemsstaters befolknings krav og ret.
For vores vedkommende er der en voksende tillid til konventet, fordi det ud over de nu traditionelle EU-institutioner også omfatter de nationale institutioner, altså medlemsstaternes og kandidatlandenes regeringer og parlamenter. Uden ligefrem at opstille to forskellige fløje, fordi netop omstændighederne har gjort, at alle heldigvis har blandet sig i konventet, er det jo dog sådan, at denne nationale komponent er en gevinst for debatten. Hvorfor det? Fordi der ikke kun er én europæisk offentlighed, men hele 15, og snart 25, og senere endnu flere nationale offentligheder, og det er dem, som vi bør henvende os til, for det er dem, der kan påvirke, hvilken vej Europa skal bevæge sig.
Men lad os være konkrete. Hvad er så sagens kerne? Politisk er det at diskutere, debattere og definere "ting" så enkle som EU's demokratiske legitimitet og styringsmuligheder. Det er også EU's mål og plads i verden, fordeling og fastsættelse af EU's beføjelser og disses tilpasning til fællesskabsretten, forenkling af EU's retsinstrumenter, dets demokrati, gennemsigtighed og effektivitet, de nationale parlamenters rolle, beslutningsprocessens effektivitet og institutionernes funktion i et udvidet EU samt udarbejdelse - eller ikke - af en europæisk forfatning. Sagens kerne er altså det hele, og kun godt, for det er på den måde, debatterne bør foregå.
Derfor er det første spørgsmål, som vi må stille os, dette: Hvad er det for et Europa, som vi gerne vil opbygge? Derfor må vi definere denne europæiske model politisk. Det har alle et ansvar og en pligt til at gøre. Kommissionen har gjort det i dag, nok en gang, og vi for vores del kan sige, at vi har tillid til nationerne og bliver ved med at have det, og at vi derfor tror på Europa. Vi har tillid til nationalstaten, og derfor tror vi på et Europa, der som sin forudsætning har sine nationernes beslutningsfrihed og staternes juridiske ligeret. Vi har tillid til deres folk, og derfor tror vi på et Europa, der betyder øget demokrati og ikke det modsatte, altså øget bureaukrati. Vi har tillid til mangfoldighed, og derfor tror vi på et Europa, der respekterer staternes traditioner, bevarer deres kulturarv og værner om deres sprog. Vi har tillid til nærhed, og derfor tror vi på et Europa, der ikke vil træffe de beslutninger, som staterne med fordel kan træffe. Vi har tillid til solidaritet, og derfor tror vi på et Europa, hvor den økonomiske og sociale samhørighed også betyder velstand for dets befolkninger, også i periferien og den yderste periferi uden forskel. Vi har tillid til fred, stabilitet og sikkerhed, og derfor tror vi på et forenet, men ikke et ensartet Europa, der står for høje mål og har værdier og principper som sin ledetråd.
Jeg slutter med at konstatere, at den naturlige modtager af Kommissionens bidrag her i dag er konventet. Konventet er nu på vej ind i den afgørende fase af sit arbejde, hvorfor vi håber, at de forslag, som det måtte fremkomme med, og som vi gerne ser politisk realistiske og kompromissøgende, opfylder dets mission om at tilvejebringe et grundlag for, at stats- og regeringscheferne på den næste regeringskonference kan træffe de bedste beslutninger på vegne af de medlemsstater og de befolkninger, som de repræsenterer. Det er dét, der er vores pligt.

Bonde (EDD).
Hr. formand, Kommissionen foreslår - ikke uventet - mere magt til sig selv. Europa-Parlamentet og EU-statsministrene slår også til lyd for at få mere magt. Det er ikke svært at forudse kompromiset på topmødet i Rom næste år i december. Statsministrene vil næppe give slip på udenrigs- og sikkerhedspolitikken, så de vælger en fra Det Europæiske Råd til at repræsentere Unionen udadtil. De kan f.eks. få Tony Blair til at blive Unionens første præsident og så gøre Aznar til formand for den næste Kommission. Så kan Kommissionen i stedet for udenrigs- og sikkerhedspolitikken få magten over det udbyggede retspolitiske og politimæssige samarbejde, som jo er Aznars særlige tilbøjelighed.
Kommissionen kan også få øgede udøvende beføjelser, og Aznars ledelse blive en rigtig regering, der skal stå til ansvar. Ja, men for hvem? Det bliver næppe Europa-Parlamentet alene men formentlig Giscards foreslåede kongres, hvor også de nationale parlamenter kan tages som gidsler, uden at de får andet end en klappekongres, hvor man kan klappe ad statsministrenes flertalsbesluttede kommissærvalg.
Europa-Parlamentet får til gengæld afskaffet sondringen mellem obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter og dermed mere magt over udgifterne, og det får udbygget den fælles beslutningstagning til flere områder og får dermed større indflydelse på lovgivningen. EU-statsministrene styrkes, Kommissionen styrkes og Europa-Parlamentet styrkes. Når alle overnationale institutioner styrkes, må der være nogen, der taber. Det er vælgerne. De mister det sidste ord over lovene på flere områder. De får mindre demokrati, hver gang der gives mere overnational udemokratisk magt i EU.

Berthu (NI).
Hr. formand, det forslag til institutionel reform, som Kommissionen stiller i dag i Det Europæiske Konvent og i Europa-Parlamentet, og som journalisterne allerede har haft adgang til i mindst to dage i sin substans, indeholder en klar fornyelse med hensyn til Kommissionens ansvar over for Rådet. Denne "fornyelse" fungerer imidlertid på alle områder som undskyldning for at øge beføjelserne til dette organ, som tidligere betragtedes som den eneste vogter af de generelle europæiske interesser. Men det er en snørklet tankegang.
Lad os tage eksemplet med det initiativmonopol, som Kommissionen foreslår at konsolidere og udvide til alt, hvad den kalder det lovgivende område. Hvorfor skulle det være sådan, at 20 kommissærer kender mere til de generelle europæiske interesser end samtlige regeringer, der er forsamlet i Rådet? Selvfølgelig siger man, at den enkelte regering forsvarer sine nationale interesser, men deres fælles forhandlinger gør det netop muligt at komme ud over dette stadie. Det samme gælder markedet. Den enkelte forbruger forsvarer sine egoistiske interesser, men deres samlede transaktioner skaber ikke desto mindre de priser, som giver det bedst mulige generelle resultat. Kommissionen befinder sig således med sit initiativmonopol i en position som planøkonomen, der foregiver at kende priserne bedre end markedet. I en verden, der fokuserer på åbenhed, frihed og demokrati, er dette uacceptabelt.
Dette initiativmonopol, som fasttømres af kravet om enstemmighed i Rådet for at forkaste Kommissionens forslag og af kravet om udvidet flertal for at godkende dem, forvansker hele den europæisk beslutningsproces og bidrager utvivlsomt til den mærkbare afstand mellem Unionen og borgerne. Efter vores mening skal vi reformere det ved at tage et samlet overblik over institutionerne. Enten åbner man dette inititativmonopol for andre intervenienter som f.eks. Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter, som er i besiddelse af en ufornægtelig demokratisk legitimitet, eller også fastholder man det, men så giver man til gengæld officielt vetoret til hver af de nationale parlamenter. Under alle omstændigheder forekom det, at den seneste forhandling i konventet om Kommissionens initiativmonopol var afsluttet, endnu før den var blevet åbnet. Lad os håbe, hr. formand, at denne nye tekst fra Kommissionen har den utilsigtede virkning, at den genåbner forhandlingen.
Méndez de Vigo (PPE-DE).
Hr. formand, jeg finder et dokument som denne kommissionsmeddelelse, der bærer valgsproget "fred, frihed og solidaritet", meget lovende, og jeg mener, at det meget vel kunne anvendes til den europæiske forfatning. I øvrigt har jeg, selv om jeg har læst teksten meget hurtigt, bemærket, at Kommissionen er lidt tilbageholdende og taler om en tekst af forfatningsmæssig karakter. Lad os tale om en forfatning. Det udkast, Parlamentet har forelagt Det Europæiske Konvent, omhandler en traktat, som opstiller en forfatning for Europa, så lad os frit tale om en forfatning, for det er det, det bliver.
Jeg mener også, hr. Prodi, at det, De har sagt her, det, Kommissionens meddelelse tager sigte på - effektivitet, demokrati og klarhed - er gode målsætninger. At disse målsætninger indgår som en væsentlig faktor i vores overvejelser, må anses for at være positivt. Det samme er tilfældet for tanken om dobbelt legitimitet, selv om jeg mener, det kræver nærmere overvejelser. EU er traditionelt en union af stater og folk, og jeg mener, at vi må begynde at tale om en union af stater og borgere, fordi "folk" er et begreb fra 1950'erne. I Maastricht introducerede vi begrebet europæisk statsborgerskab, og vi bør derfor begynde at tale om europæiske borgere som EU-statsborgere. Derfor en union af stater og borgere.
Min gruppes ordfører, hr. Poettering, har forsvaret noget, som altid har været Parlamentets førsteprioritet, og også her er vi enige, nemlig fællesskabsmetoden. Hvis man skulle foretage en analyse af det europæiske samarbejde de sidste 50 år, tror jeg, det vigtigste element er fællesskabsmetoden, og vi vil derfor støtte Kommissionen.
Fællesskabsmetoden er dog også ensbetydende med noget, jeg for mange år siden lærte af en person, jeg nærede stor beundring for, nemlig Émile Noel, og det er institutionel balance. Vores system er et fællesskabssystem, hvilket er vanskeligt at formidle til den omkringliggende verden, og det er et system, hvor balancen mellem institutionerne helt klart ikke svarer til den traditionelle fortolkning af begrebet magtdeling, som vi kender den fra vores egne medlemsstater.
Jeg ved, at vi i konventet - og det er udmærket - følger den fremgangsmåde, som George Washington foreskrev for Philadelphia, nemlig at konventet kan drøfte alt og foreslå alt. Derfor er debatten åben. Der er, hvis De tillader, at jeg bruger udtrykket, "fri bar", for så vidt angår behandling af forfatningsmodeller.
Men jeg mener, at vi på dette område, og selvfølgelig vil jeg foretage en mere grundig gennemlæsning af Kommissionens forslag, bør udvise stor forsigtighed, fordi vi, hvis vi griber ind i forfatningsmekanismer, meget vel kan have nogle overraskelser i vente. Jeg mener, at vi bør overveje, om det er i Kommissionens interesse at blive valgt af Europa-Parlamentet og kunne afsættes af Rådet. Fordi det, der er vigtigt for Kommissionen, er at være uafhængig og selvstændig, og jeg mener, at Kommissionen, som bør være uafhængig, kan ende med at blive partisk, hvis den indgår i flere forbindelser med andre institutioner. Jeg mener derfor, at vi bør overveje dette.
Under alle omstændigheder mener jeg, hr. Prodi, at det er et udmærket dokument. Kommissionen har gjort sit arbejde, og vi vil drøfte det i konventet. En ting, som jeg derimod ikke brød mig om, er den berømte Penelope-tekst, som De nævnte tidligere. Min ven, hr. Barón, omtalte Penelope, Odysseus kone. I Spanien skrev Serrat en berømt sang, som også hed Penelope, om en kvinde på en perron, der venter på et tog og til sidst bliver skør. Jeg mener ikke, at det er politisk belejligt at offentliggøre denne tekst samtidig med erklæringen. I dag taler alle om dette Penelope-projekt, og ingen taler om det udmærkede dokument, De har forelagt.
Hänsch (PSE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, vi har krævet et forslag fra Kommissionen til løsning af de institutionelle problemer, vi har. Nu er det her endelig, og det hilser vi med tilfredshed. Deres papir er endnu et interessant og vigtigt bidrag til konventets arbejde, men det er ikke en totalløsning på alle de institutionelle problemer. Det kaster lys over Kommissionens holdning på en række områder, f.eks. flertalsafgørelser i Rådet som grundregel, som vi bifalder, flertalsafgørelser i Europa-Parlamentet i lovgivningsspørgsmål som hovedregel, som vi ligeledes bifalder, inddragelse af retlige og indre anliggender under fællesskabsrammerne, hvilket også er godt, og indførelse af en EU-udenrigsminister som næstformand i Kommissionen med et særligt forhold til Rådet, det er fint, og det er udtryk for et gangbart kompromis med henblik på at løse et vanskeligt problem. Og der er langt mere derudover.
Jeg kan se mange positive punkter i Deres forslag. Men på nogle områder, hr. Prodi, skaber Deres forslag ikke mere klarhed - de skaber mere forvirring. Lad mig plukke ét ud. Det er punktet om Kommissionens udnævnelse og politiske ansvar. De foreslår, at Europa-Parlamentet skal vælge kommissionsformanden. Det er et godt forslag, et tiltrængt skridt fremad. Men De siger samtidig, at denne kommissionsformand skal vælges med to tredjedels flertal i Europa-Parlamentet, og det forhindrer, at resultatet af valget til Europa-Parlamentet kommer til udtryk i afgørelser om udnævnelser på EU-plan. Det forhindrer med andre ord noget i at ske, som De udtrykkeligt ønsker: Det forhindrer vælgerne i at afgøre, hvem de ønsker som kommissionsformand i den næste femårige periode. Det vil sige at indbygge et permanent kompromis, lidt som den permanente samlingsregering i Østrig. Det kan og vil vi ikke være med til!
Det andet punkt er, at Det Europæiske Råd skal godkende Europa-Parlamentets valg af kommissionsformand. Hvordan skal det ske? Med et flertal eller enstemmigt? Hvad foreslår De? Og hvis Rådet ikke godkender formanden, hvad så? Har Parlamentet ret til at opløse Rådet? Det ville jeg så foreslå. Deres forslag indeholder ingen konfliktløsningsmekanismer. Slutteligt, og det er virkelig at gå for vidt, er Kommissionen ansvarlig over for både Parlamentet og Rådet. Hvordan skal det fungere i praksis? Vil De træde tilbage hver gang? Hvis Parlamentet siger, at det har tillid til Dem, bliver De, og hvis Rådet siger, at De må træde tilbage, så træder De tilbage? Hvilket budskab sender det med hensyn til at bygge EU's institutioner? Det er ganske enkelt opskriften på forvirring! Deres forslag på dette punkt, hr. kommissionsformand, skaber flere problemer, end det løser, og Europa-Parlamentet opfatter det, som De vil fortælle os er et skridt fremad, som to skridt tilbage!
Rutelli (ELDR).
Hr. formand, i dag har kommissionsformand Prodi på Europa-Kommissionens vegne givet udtryk for en holdning af stor politisk og institutionel betydning. Kommissionen tager udgangspunkt i Jean Monnets indfaldsvinkel og i fællesskabsmetoden, og dermed sætter den i dag nyt skub i sin ambitiøse og langsigtede rolle i EU's opbygning med et forslag, der lever op til forventningerne. Jeg vil komme ind på tre punkter. Det første punkt er, at Europa skal være en politisk verdensmagt. Den nye EU-sekretær for udenrigsanliggender vil repræsentere et stærkt Europa, som er i stand til at give udtryk for sine egne synspunkter via en fælles repræsentant i de internationale organer. Hr. formand, De ved, at jeg personligt går ind for en hurtigere indsats og en alvorlig kvalitetsforbedring, når det gælder vores kapacitet på forsvarsområdet. Jeg vil gerne sige - og det siger jeg som en ven af USA - at verden bliver et bedre sted at leve, hvis vi får et stærkt Europa, der handler ud fra sine egne værdier.
Det andet punkt er, at Kommissionen skal være den eneste udøvende magt, og at dens rolle som den, der varetager EU's fælles interesse, skal styrkes. Vi skal med andre ord gå i retning af en egentlig EU-regering, som vælges af de europæiske borgeres demokratiske repræsentanter, og som står til ansvar over for de institutioner, der repræsenterer borgerne og medlemsstaterne. Andre institutionelle figurer, som ikke har en klart defineret rolle, og som ville underminere den eksterne repræsentations enhed, må ikke overlappe EU-regeringen.
Det tredje punkt er, at EU skal være mere effektiv og mere forståelig, og at EU skal være i stand til at svare kraftigt igen på angrebene fra EU-modstanderne, som også i mit land bruger EU som syndebuk for deres egne nationale fiaskoer.
Hvis EU skal være borgernes allierede, er det desuden nødvendigt at forenkle procedurerne og gøre dem mere gennemsigtige, at gøre den fælles beslutningstagning til en hovedregel, at reducere antallet af lovgivningsinstrumenter, at afskaffe enstemmig vedtagelse og at foretage en reform af EU's finansiering. Jeg vil tilføje, at vi skal gøre en indsats for at bekæmpe korruption og fremme informationernes pluralisme.
Kun hvis vi får dette grundlag, hr. formand, vil vi ved udgangen af 2003 kunne afslutte denne proces med en forfatning og endnu en Rom-traktat, som er overbevisende og af høj kvalitet.

Seppänen (GUE/NGL).
Hr. formand, hr. Prodi har med den holdning, han har indtaget i dette spørgsmål, været en varm fortaler for fællesskabsmetoden, som er den føderative metode. Han har også i vid udstrækning udvist opportunisme. Hvis man sværger til fællesskabsmetoden, forventes man ikke at foreslå, at Rådet skal have ret til at afsætte Kommissionen. Det forslag er med hr. Prodis egne ord dumt - dumt. Kommissærerne er en samling tjenestemænd, som ikke nødvendigvis skal gøre sig fortjent til Parlamentets tillid. Hvis der forekommer misbrug, bør de straffes på lige fod med andre tjenestemænd.
Kommissionen ønsker at øge sin magt på de politiske beslutningstageres bekostning. Det er uklart, om det tidligere forslag om at differentiere kommissærernes status skal opretholdes. Hvis det er tilfældet, vil EU få sit eget "Politbureau", som antageligt vil være sammensat af repræsentanter for de store lande. Det er set fra de små landes synspunkt ikke demokratisk.
Kommissionens forslag om at afskaffe systemet med konsensual beslutningstagning eller medlemsstaternes vetoret må anses for et angreb mod medlemsstaterne. Vetoretten er det sidste forsvar mod fællesskabsmetodens overnationale, uretfærdige beslutningssystemer. Kommissionens repræsentanter i konventets arbejdsgruppe har militariseret Unionen og skabt et nyt europæisk retsområde med euro-lov og euro-orden. Kommissionen opfordrer til, at den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik lægges ind under dens kontrol, således at der overføres kompetencer fra medlemsstaterne til Kommissionen. Vi må ikke tillade, at de sidste rester af medlemsstaternes uafhængighed knuses.
Kommissionen har tidligere modtaget og vil fortsat modtage støtte til dette forslag fra de europæiske føderalister, hvis mål er at undergrave medlemsstaternes uafhængighed og gøre EU til en føderation. Der er allerede indført en føderal valuta. Den føderale hær vil være operationel næste år. Føderal lov og orden er under forberedelse. Føderalisterne er overrepræsenterede i konventet om EU's forfatning. Medlemsstaterne bør ikke godkende udkast til forslag om en føderation, som er udarbejdet af Kommissionen eller konventet i deres nuværende form. Vi bør ikke gå på kompromis med Kommissionens nuværende status som et organ af tjenestemænd og ikke en politisk regering.
Hr. Prodi, magt udøvet af Kommissionen er ikke demokrati. De er en tjenestemand, der nu har taget stilling i spørgsmål, der henhører under de instanser, De tjener.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, som svar til hr. Seppänen ved jeg ikke, hvor mange civile tjenester i verden der først udnævnes efter høring af Parlamentet og skal opnå Parlamentets tillid for at komme til magten, eller som kan affærdiges som kollegium af Parlamentet. Der er et af de vigtige træk ved situationen, som den ser ud for øjeblikket.
Som hr. Prodi har sagt, stræber vi efter overnationalt demokrati i Europa, og det bliver på vigtige områder et helt enestående demokrati, der ikke helt ligner en allerede eksisterende stat eller samfund. Jeg er enig i en stor del af det, han har sagt i dag om den måde, som Kommissionen skal komme til og holde magten på. Det er et forsøg på at bevare den balance mellem de tre institutioner, der bør karakterisere Europa, og som overhovedet ikke på samme måde karakteriserer mange af medlemsstaterne, hvor regeringerne kontrollerer parlamentets lovgivende magt og ikke omvendt. Det er en god ting i hans forslag.
Selv om hr. Hänsch meget nøjagtigt har påpeget en række vanskeligheder og mulige modsigelser, der indebærer, at disse forslag skal gennemtænkes yderligere for at tackle spørgsmålet, hvad så med de risici for dødvande i systemet, som De antyder?
En anden ting, der udspringer af det, hr. Poettering sagde, og som ingen anden har talt om, er, at et europæisk demokrati skal være et demokrati på mange niveauer. En af de største skuffelser ved konventet hidtil har været den meget lille opmærksomhed på niveauerne af demokrati i og under medlemsstaterne. Hvis ikke vi tager tilstrækkeligt og ordentligt hensyn til de betragtelige retsområder med lovgivningsmæssige beføjelser - de interne nationer i medlemsstaterne - kommer denne Union ikke til at fungere som et vellykket demokrati.
Hr. Napolitano har udarbejdet en betænkning i dag til Udvalget om Konstitutionelle Anliggender. Vi har ændret den i udvalget og mener, at vi har styrket den. Han er ikke helt tilfreds med det hele, men jeg håber, at Kommissionen og konventet lytter til det, for er de ikke også bevidste om dette niveau af demokrati, vil alt mislykkes.
Abitbol (EDD).
Hr. formand for Kommissionen, det forekommer mig, at De var mere inspireret i sidste måned, da De klagede over den tåbelige stabilitetspagt, som sidenhen af fremragende kommentatorer er blevet omdøbt til "stupiditetspagten". 
Der åbnede De for en sand forhandling om den økonomiske og sociale målsætning i et EU, der har vanskeligt ved at fastslå sin legitimitet over for de europæiske borgere og befolkninger.
Men i dag indleder De desværre - for tidligt, forekommer det mig, i forhold til konventets arbejde og især i forhold til europæernes sindstilstand - EU's tilbagevenden til sin mest karakteristiske uvane, nemlig institutionel navlebeskuelse. Denne forhandling er alt for forhastet, og De indleder den utvivlsomt, fordi Kommissionen har kniven mod struben, og, hvis jeg må være så fri, mener jeg, at Deres forslag lyder lidt som svanesang fra de føderale institutioner, som man nok fornemmer har mistet pusten og inspirationen her i begyndelsen af det 21. århundrede. Jeg håber, at det Europa, der viser sig, bliver et Europa, hvor nationerne igen har plantet sig godt i sædet og plantet deres rødder i de nationale demokratier og i de nationale demokratiers muld. Jeg håber, at vi vil sætte en stopper for det, jeg har kaldt - jeg gentager det i dag, men De har allerede givet et meget smukt eksempel herpå i Deres rapport - forsøget på at skabe en slags "offshorestat".
Dell'Alba (NI).
Hr. formand, kære kolleger, kommissionsformanden har i dag forelagt Kommissionens forslag for os, eller måske skulle jeg snarere sige hans forslag til forfatning. Han nævnte selv - og det gjorde andre af parlamentsmedlemmerne også - Jean Monnets navn. Men jeg tror, at der er en grundlæggende forskel på Jean Monnets arbejde og det forslag, vi sidder med nu. Jeg mener, at Jean Monnet altid forsøgte at fokusere på det væsentlige og gennemføre de forslag, som han stillede - selv om der måske var tale om små, beskedne forslag - og på 40 år er der mange af hans forslag, som rent faktisk er blevet gennemført. Hvis man ser bort fra den gode medieomtale, som forslaget sikkert får, og fra den succes, som det har i størstedelen af Parlamentet, spørger jeg dog mig selv ærligt og oprigtigt om, hvor mange af disse forslag der bliver gennemført, sådan som Jean Monnet gjorde og ønskede? Jeg tror, at der er en vis forskel på de to tilfælde.
Hvorfor siger jeg dette? Det er selvfølgelig rart at kunne sige, at Kommissionen stiller os nogle gode forslag på mange punkter, hvor der både tages hensyn til den fælles beslutningsprocedure og alt muligt andet. Men alt dette skal naturligvis have hold i virkeligheden, og derfor spørger jeg mig selv, om den nuværende Kommission, nemlig Prodi-Kommissionen, har samme forhandlingsstyrke som de tidligere Kommissioner, der har bidraget til Maastricht-traktaten, Fællesakten osv. Det skal vise sig i de kommende dage. Jeg ønsker kommissionsformand Prodi og hans forslag held og lykke, selv om jeg oprigtigt talt er nødt til at understrege, hr. formand, at det, som bekymrer mig, som bekymrer os radikale, og som jeg personligt anser for at være den akilleshæl, der i sig selv er tilstrækkelig til at svække Deres forslag, er, at formanden skal vælges med et flertal på to tredjedele af Parlamentets medlemmer. Det betyder, at fremtidens svar på hr. Poettering og hr. Barón Crespo blot behøver at gå sammen ...
(Formanden afbrød taleren)

Brok (PPE-DE).
Hr. formand, hr. formand for Kommissionen, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke for det initiativ, som Kommissionen har taget i denne forfatningsproces med dette papir. Jeg påskønner navnlig, at fællesskabsmetoden er blevet valgt som et ledende princip på væsentlige områder. Beslutningsprocessen, medbestemmelse, udvidelse af kvalificerede flertalsbeslutninger samt ændringen af Rådets beslutningsprocedure i Nice-traktaten ved et simpelt dobbelt flertal er væsentlige standpunkter, som kan føre til en forbedring.
Da jeg kun har begrænset taletid, vil jeg gerne følge op på disse indledende bemærkninger med nogle kritiske iagttagelser vedrørende Kommissionens forsøg på at få en dobbeltlegitimation fra Parlamentet og Rådet. Det betragter jeg som det modsatte af Montesquieus magtdeling. Det er en sammenblanding af udøvende og lovgivende roller, en forkludring, det er virkelig det stik modsatte af gennemskuelighed og ansvarlighed. Det medfører en markant svækkelse af Parlamentets rolle, da Kommissionen hidtil alene har været ansvarlig over for Parlamentet, og Parlamentet alene har kunnet afskedige Kommissionen. Spørgsmålet om ansvaret består fortsat. Retten til at afskedige Kommissionen med to tredjedels flertal bevares også, men nu skal vi også vælge kommissionsformanden med to tredjedels flertal! Det er en fuldstændig desavouering af Parlamentet - Europa-Parlamentet bliver kastreret! Det ser jeg som en meget vanskelig situation.
Jeg ved ikke, om Kommissionen får det, som den søger her, for i det øjeblik, hvor den har samme forhold til Rådet som til Europa-Parlamentet i alle disse forhold, bliver den naturlige alliance mellem Parlamentet og Kommissionen opløst. På den måde vil vi tabe noget, uden at vinde noget, fordi Parlamentet i det daglige tekniske arbejde skal forholde sig til begge institutioner, til Kommissionen og Rådet, hvor Kommissionen og Parlamentet hidtil har været af samme mening.
Det er værd at huske på, at EU-udenrigsministerens rolle, som er omtalt positivt i papiret, naturligvis vil fremstå i et helt andet, og snarere negativt lys i denne institutionelle kontekst. Det vil også have en anden konsekvens: Det Europæiske Råd har magten til at afsætte Kommissionen, men kommissionsformanden er medlem af Rådet. Det forekommer mig ikke at være den rigtige tilgang, hvis man som den eneste ikke giver kommissionsformanden adgang til at deltage i debatten om en mulig afskedigelse. Hvis det forholder sig således, at Det Europæiske Råd nærmest har en parlamentarisk kontrolmulighed over Kommissionen, så bør kommissionsformanden ikke være medlem af Det Europæiske Råd. Det er den klare konsekvens: Han kan under ingen omstændigheder være medlem af Det Europæiske Råd, for hvordan kan et organ have en kontrolret og holde nogen ansvarlig, hvis denne person selv er medlem af organet? Jeg tror ikke, at det vil fungere overhovedet.
Jeg vil derfor anmode Kommissionen om at overveje dette spørgsmål nøje, eftersom den er overordentlig svag på et så afgørende punkt. Det afgørende spørgsmål, som konventet står over for, er, om Rådet, i sin funktion som lovgiver, er et lovgivende råd, med et andetkammer, som holder offentlige møder. Hertil siger Kommissionen, at dette forslag skal undersøges. Mere står der ikke! Jeg havde forventet af Kommissionen, at den meldte klart ud her. Den kendsgerning, at den efterlader spørgsmålet om det lovgivende råd så uklart og præsenterer Det Europæiske Råds forhold til kommissionsformanden og til Kommissionen på den måde, er for mig udtryk for en svækkelse af både Parlamentets rettigheder og af gennemskueligheden generelt. Derfor betragter jeg dette forslag om et så afgørende punkt som værende højst diskutabelt.

Van den Berg (PSE).
Hr. formand, jeg vil med interesse om lidt lytte til hr. Prodis svar på hr. Hänschs og hr. Broks bemærkninger, som på dette punkt i høj grad stemmer overens.
Kampen om magten og om Europas sociale ansigt er nu rigtig brudt ud. Der er naturligvis en strid mellem store og små, mellem teknokrater og demokrater, mellem resultatorientering og bureaukrati, og alt drejer sig om spørgsmålet om, hvem der skal trække i trådene i fremtidens Europa. Med større magt til Det Europæiske Råd, som nogle vil have, ophæver vi naturligvis ligevægten mellem institutionerne. Det betyder, at de store staters hemmelige politik vinder, hvilket vil få en lammende virkning. Se blot på indvandringspolitikken, mindre resultat, mindre demokrati.
Men vi kan også vælge demokrati. Et Europa, som er forståeligt for borgerne. Altså EU-metoden, hvor Kommissionen er den valgte europæiske regering, og statsministeren vælges af Europa-Parlamentet, de europæiske borgeres direkte repræsentanter. Det er den bedste garanti for, at små og mellemstore medlemsstaters, såsom Nederlandenes, interesser også tæller med. Samtidig kan vi føre en effektiv europæisk politik. Se på indvandringen og især hr. Vitorinos forslag. Resultatet er demokrati og borgere over for dette kontinents solkonger. Aux armes democratiques (grib til de demokratiske våben), præsident Prodi. Og samtidig kampen om, hvorvidt vi vælger et socialt Europa eller ej.
Et Europa, der tænker konservativt og i frie markeder, selv her i Europa-Parlamentet, nægter at forankre den europæiske sociale model som en opgave i den europæiske forfatning. Netop det vil borgere, sociale organisationer og vi socialdemokrater kæmpe for, for det berører spørgsmålets kerne. Foretrækker vi et Europa som social beskyttelse af vores borgere, eller går vi ind for et Europa med et frit marked, som står magtesløst over for globalisering, hvori borgere føler sig fremmedgjort og ved masseafskedigelser betragtes som engangsartikler? Igen vil jeg sige til kommissionsformand Prodi: aux armes democratiques, Commission et citoyens (grib til de demokratiske våben, Kommission og borgere). Konvent, grib chancen!

Tajani (PPE-DE).
Hr. formand, Kommissionens vigtige bidrag til konventets arbejde kan kun være en opmuntring for dem, der er overbevist om, at EU skal have en forfatningstraktat, før genforeningsfasen begynder. Det nye konstruktionsarbejde med forfatningen skal tage udgangspunkt i nogle seriøse og indgående drøftelser mellem repræsentanterne for EU-institutionerne og de nationale institutioner. Konventet skal således i stadig større grad være det sted, hvor det ikke er forskellige holdninger, der kommer på tværs af hinanden, men hvor man finder det bedste kompromis, som bekræfter de to former for legitimitet i EU, nemlig fællesskabslegitimiteten og den mellemstatslige legitimitet. Det nye EU, som bygger på principperne om solidaritet og subsidiaritet, skal have politisk styrke og økonomisk troværdighed. Derfor er det hensigtsmæssigt, at det taler med én stemme på det udenrigspolitiske område. Det skal være et EU med nogle få, effektive og klart definerede ansvarsområder, som ud over udenrigspolitikken omfatter forsvarspolitikken, sikkerhedspolitikken, kontrol med indvandringen, det indre marked og økonomiens forvaltning. Det skal være en føderation af nationalstater, og det skal ikke være en superstat, der blander sig i alting, men tværtimod en institution med en stabil ligevægt mellem de tre institutioner, nemlig Parlamentet, Rådet og Kommissionen.
Der er ingen tvivl om, at det er nødvendigt at ændre den halvårlige rotationsordning for EU-formandskabet. Kommissionens forslag, som der blev gjort rede for i går i Le Monde og i Parlamentet i dag, minder om den franske model, hvor Kommissionen har Raffarins rolle, og Rådet har Chiracs rolle. Jeg spørger mig selv, om man kunne nå frem til et kompromis, hvor Kommissionen og Rådet får en fælles formand, der udpeges af Rådet og til gengæld vælges af Parlamentet med et flertal på to tredjedele af medlemmerne.
Min sidste bemærkning er, at det Europa, som vi opbygger, ikke kan undvære sine judaistisk-kristne rødder, som sikrer institutionens verdslighed. Hvis vi i fremtiden skaber et EU uden at tage højde for vores historie, svarer det til at bygge et hus uden fundament.

Formanden.
Mine damer og herrer, forhandlingen er stadig i gang, men nogle af parlamentsmedlemmerne kommer nu ind i salen for at stemme, og derfor bliver det svært for de resterende talere og kommissionsformand Prodi at få ørenlyd. Jeg anmoder om Deres alle sammens samarbejde og opmærksomhed, indtil afstemningen begynder.

Berès (PSE).
Hr. formand for Kommissionen, tak for Deres bidrag til konventets arbejde. Vi venter også med en vis utålmodighed på dette endeløse arbejde, for jeg tror, at når alle har deres egen holdning til tingene, når alle udarbejder deres egne forfatninger, er det heldigt, at der er nogle i Kommissionen, der bekymrer sig om det fælles projekt og yder deres bidrag hertil.
Jeg vil også sige tak for Deres forslag til udnævnelse af Deres efterfølgere og Kommissionens tretrins udnævnelsesprocedure. Den er efter vores mening både nyttig og relevant.
Jeg har dog et spørgsmål. Jeg forstår, at De er i en forhandlingsposition, men det forekommer mig, at denne metode, når man taler om at bevare fællesskabsmetoden, og det er tydeligvis Kommissionens ønske, er baseret på de roller, som spilles af de tre poler i trekanten, med en nødvendig ligevægt. Og set ud fra det synspunkt må jeg indrømme, at der vil blive faret hårdt frem imod Deres forslag om at stille stats- og regeringscheferne og deres ministres appetit på at styrke og bevæge sig ud over det rullende formandskab i Rådet, og det vil blive betragtet som et svagt punkt i Deres bidrag. De holdninger, De indtager fremover til støtte af unionsministeren, vil blive set på med sultne blikke og efterlignet på andre områder. Set fra det synspunkt forekommer tanken om, at denne unionsminister ikke vil lede Rådet med ansvar for disse spørgsmål, mig at være et svagt punkt. De siger, at denne formand for Rådet ikke både kan søge kompromiser og stille forslag. Vi kender alle til utallige forsamlinger, hvor de to roller spilles af den samme person. Det forekommer mig således, at det er et punkt, som vi bør undersøge nærmere, og jeg tror, at disse forslag kan genanvendes på landene uden for euroområdet.
Hr. formand, jeg takker Dem for at have kaldt vores kolleger til orden. Men De burde ganske enkelt være udstyret med en højttaler, så De kunne sprede budskabet uden for vores forsamling, for det er dem, der kommer ind i salen igen, der forstyrrer os i vores arbejde.
Formanden.
Tak for Deres fornuftige råd, fru Berès. Måske kunne de parlamentsmedlemmer, som lytter til mig, opfordre de parlamentsmedlemmer, der kommer ind, til at gøre det på en stille og rolig måde, så talerne kan komme til orde.

Maij-Weggen (PPE-DE).
Hr. formand, hr. Prodi kan godt høre mig, for jeg sidder lige ved siden af ham, så vores kommunikation fungerer udmærket.
Jeg vil begynde med at give kommissionsformanden en kompliment for det fortræffelige dokument, som er forelagt. Jeg er også glad for, at dette dokument i så høj grad er i overensstemmelse med Europa-Parlamentets holdning, og at det også viser så stor overensstemmelse med det Benelux-memorandum, som netop er offentliggjort.
For det første er jeg glad for, at hr. Prodi ikke foretrækker en præsident for EU, således som Giscard d'Estaing har foreslået. Vi ser hovedsagelig præsidenten for EU i rollen som formand for Kommissionen. Disse to stillinger skal så vidt muligt falde sammen. Hvis der skal være en præsident for EU, skal det være kommissionsformanden.
Det, der forekommer os, i hvert fald mig, en god idé, er, at den fremtidige Kommission får mindst tre eller fire næstformænd. F.eks. en for udenrigspolitik, det kunne være hr. Solanas rolle. En for den interne sikkerhed, hr. Vitorinos område. En for de socioøkonomiske problemer og en for de mere tekniske kommissærer. Hvis man deler arbejdet op på den måde, kan kommissionsformanden også frigøre sig lidt mere for at påtage sig disse præsidentopgaver.
Endvidere er vi meget glade for, at EU-metoden fremhæves, og at der foreslås en forenkling af lovgivningen. Herom er der på konventet gode forslag, som er noget mere vidtgående end Kommissionens forslag. Vi synes egentlig, at der i fremtiden kun må være tale om forordninger, direktiver og afgørelser og ligeledes om gennemførelseslovgivning, og at det er nok. Og at det hele så vidt muligt skal finde sted i form af fælles beslutningstagning.
Endelig er vi også glade for, at Kommissionen ikke er fremkommet med den vanvittige idé om en kongres. Vi synes, at den kongres er en dårlig idé. Vi synes imidlertid, at det er vigtigt, at borgerne involveres mere, og at borgerne gennem større gennemsigtighed bedre ved, hvad der sker i EU. Det foreslår Kommissionen også. Hr. Prodi, De har derfor vores fulde støtte.

Paciotti (PSE).
Kommissionsformand Prodi, jeg er enig i det, som fru Maij-Weggen lige sagde. Den meddelelse, som De har forelagt os, er meget interessant, og den er i det store og hele i tråd med Europa-Parlamentets synspunkter. På et afgørende punkt mangler der dog et klart forslag, nemlig når det gælder medtagelsen af chartret om grundlæggende rettigheder - og jeg sagde "medtagelsen" og ikke "en henvisning til" - eftersom der i enhver moderne forfatning er taget højde for de grundlæggende rettigheder. Jeg håber, at Kommissionen ikke går ind for det forslag, som er i strid med moderne forfatningspraksis, nemlig at give EU en kort forfatning og gemme de grundlæggende rettigheder væk i et bilag.
Jeg bifalder Deres forslag om en generel anvendelse af fællesskabsmetoden, den fælles beslutningstagning og flertalsvedtagelse. Jeg går ind for idéen om en fælles udenrigspolitisk talsmand, som er medlem af Kommissionen, men som også står personligt til ansvar over for Rådet. Der er mange andre aspekter, som skal belyses og drøftes, men vi er enige i, at der ikke bør oprettes nye, unødvendige institutioner, og at EU's finansielle system og Eurogruppens beslutningsbeføjelser bør styrkes. Til sidst vil jeg sige, at vi er tilfredse med den korrekte sondring mellem dem, der laver lovene, og dem, der gennemfører dem - endelig har Montesquieu sat sit præg på EU.
Jeg håber, at EU's kommende forfatning bliver et overstatsligt demokratis forfatning, sådan som Europa-Parlamentet, Kommissionen og størstedelen af vores medborgere ønsker, og jeg håber, at det lykkes os at undgå, at nogle få EU-modstandere forhindrer de lande, der ønsker det, i at gå fremad.
Pronk (PPE-DE).
Hr. formand, jeg synes stadig ikke, det er helt tydeligt, hvor langt det, som Kommissionen har foreslået, er. Jeg har nu læst et dokument på 23 sider. Fru Kaufmann troede for lidt siden, at der var mere end 100 sider, så jeg ved ikke, hvordan det nøjagtigt hænger sammen, men disse 23 sider er meget interessante. Der står forholdsvis lidt om den socioøkonomiske problematik, og hvad angår det, der står om den, er det jo et spørgsmål, om vi kan være enige deri.
Jeg vil især tale om den åbne koordinationsmetode. Det er i øjeblikket et meget vanskeligt problem i traktaten, og der er egentlig ikke truffet ordentlige bestemmelser herom. Og hvad siger Kommissionen? At det skal afgøres af Rådet efter at være forberedt af Kommissionen, og så står der i parentes bagefter: where appropriate after consulting the European Parliament (hvor det er hensigtsmæssigt, efter at Europa-Parlamentet er hørt).
Det er naturligvis fuldstændig umuligt. Hvis Kommissionen ønsker at knuse den åbne koordinationsmeteode på et vist tidspunkt, tror jeg, det er sådan, den skal gøre. Man kan ikke på denne måde simpelthen lade en af de tre institutioner, som dette Fællesskab hviler på, ude af betragtning på et så vigtigt område. Det er mit vigtigste budskab.
Mit andet budskab er, at der generelt hidtil er gået lidt for let hen over det sociale element i konventet. Det er meget heldigt, at der nu er oprettet en arbejdsgruppe, som især beskæftiger sig med det sociale problem. Jeg tror, det er muligt at opnå enighed herom navnlig blandt de store partier, baseret på de erfaringer, som vi har gjort i den europæiske sociale model. Det kan lade sig gøre, men vi skal dog være forsigtige. Der er en stor forskel på de to partier, på den ene side PPE-DE-Gruppen og på den anden side Socialdemokraterne, og den forskel er, hvor man begynder. Begynder man med økonomien, eller begynder man med det sociale? Det er vigtigt, hvis vi skal afslutte det på en god måde.

Leinen (PSE).
Hr. formand, jeg glæder mig over, at Kommissionen har til hensigt at gøre EU til det første supranationale demokrati i verden. Det er et storartet projekt, som borgerne forstår og støtter. I ethvert demokrati bliver regeringen valgt af parlamentet, og jeg bifalder derfor også forslaget om, at Kommissionen og dens formand nu også endelig skal vælges af Parlamentet i EU og ikke af Det Europæiske Råd. Den nuværende ordning er jo virkelig at vende tingene på hovedet, og vi må igen se at få bragt Montesquieus principper på banen. Så tillykke med det. Det er et meget vigtigt punkt, hvor Parlamentet og Kommissionen nu kan trække på samme hammel.
Jeg vil også gerne lykønske Dem med så klart at have slået til lyd for kun at have én udøvende myndighed og ikke to. Ud over den valgte formand for Kommissionen kan der ikke også være en valgt formand for Det Europæiske Råd. Vi ønsker ikke en renationalisering af institutionerne, vi må gennemføre fællesskabsmetoden, og Kommissionen og Parlamentet er med dette papir på samme linje. Lad os få det gennemført i konventet!
Prodi
Hr. formand, jeg vil gøre det meget kort, og det vil jeg også, fordi vi er forsinkede, og fordi Parlamentet hurtigt skal kunne gå videre med sit arbejde. Jeg vil kun give nogle telegrafiske svar, og det første er til hr. Barón Crespo. Vi har arbejdet meget indgående med Galiciens problemer, og det gør vi stadig. Kommissær de Palacio har allerede besøgt området, kommissær Wallström rejser dertil i morgen, kommissær Fischler har allerede gjort rede for den indsats, der skal gøres, og vi er ikke mindst ved at mobilisere og koordinere alle vores kræfter for at gøre indsatsen så bred og systematisk som muligt. Det kan vi forsikre Dem, for efter vores mening burde og kunne denne hændelse have været undgået. Derfor skal vi være så opmærksomme som muligt på denne sag. Det er nemlig vores ansvar, hvis der sker noget lignende i fremtiden. Kommissionen har allerede lagt pres på medlemsstaterne for hurtigere at få begrænset sejladsen med forældede skibe, og vi vil fortsat gøre en indsats i den retning.
Og nu nogle meget hurtige bemærkninger. Først vil jeg gerne takke Dem for Deres kraftige støtte til vores forslag, for Deres kraftige støtte til fællesskabsmetoden og for Deres forståelse for noget, som er meget enkelt, nemlig at der ikke er tale om et endeligt forslag. Dette forslag er hverken det første eller det sidste, som Kommissionen stiller, men et vigtigt skridt fremad, der giver os mulighed for at drøfte spørgsmålene i fællesskab. De punkter, der er uenighed om, er således nogle yderst vigtige punkter, som skal drøftes. Det, som hr. Brok f.eks. sagde om, at Kommissionen skal stå til ansvar over for Rådet og Parlamentet, er et spørgsmål, der skal uddybes, men efter vores opfattelse svarer det fuldt ud til det, som han kaldte Montesquieu-reglen. Det forholder sig nemlig sådan, at hvis Rådet er nødt til at træffe foranstaltninger over for Kommissionen, er kommissionsformanden i dette tilfælde ikke længere en del af Rådet. Herved undgår man den forvirring, som hr. Brok talte om.
Der er desuden en fælles indfaldsvinkel i vores forslag, og det er landene og befolkningerne. Vi har arbejdet med denne indfaldsvinkel på en sammenhængende og absolut systematisk måde. I den forbindelse er vi på mange punkter helt enige i Benelux-dokumentet. Det er ikke en indfaldsvinkel, som vi har fastlagt i fællesskab, men vi lægger samme vægt på disse spørgsmål, og vi lægger samme vægt på, at EU skal være en union af nationer og befolkninger - eller borgere, som hr. Méndez de Vigo så rigtigt siger - og det er den indfaldsvinkel, vi følger.
Jeg vil ikke gå i detaljer, da jeg ved, at tiden er knap. Jeg vil blot slå et vigtigt punkt fast, når det gælder chartret om grundlæggende rettigheder. Jeg kan bekræfte, at Kommissionen agter at foreslå chartrets medtagelse i den kommende forfatning.

Det gjorde vi i øvrigt allerede i det dokument, som jeg lod udarbejde, og vi viste, at dette udmærket kan lade sig gøre. Jeg vil gerne gentage, at det pågældende dokument kun er et teknisk arbejdsredskab, som ikke er blevet drøftet eller vedtaget i Kommissionen. Det er udelukkende et meget nyttigt arbejdsredskab. For at undgå, at man forveksler det med det dokument, som vi har foreslået og vedtaget i Kommissionen, vil jeg heller ikke uddele det i konventet i dag, men det bliver offentliggjort på internettet umiddelbart efter ligesom alle de andre arbejdsdokumenter, vi har benyttet os af i denne fase. Jeg kan forsikre Dem for, at det udelukkende er et nyttigt arbejdsredskab og hverken mere eller mindre.
(Bifald)

Formanden.
Tak, kommissionsformand Prodi. Jeg tror, at dette gav os en vigtig lejlighed til at uddybe debatten om EU's fremtid.

Formanden.
Næste punkt på dagsordenen er afstemning.
Betænkning (A5-0411/2002) af Westendorp y Cabeza for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets afgørelse om supplerende makrofinansiel bistand til Moldova (KOM(2002) 538 - C5-0484/2002 - 2002/0236(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Efter afstemningen

Lehne (PPE-DE).
Hr. formand, jeg vil gerne foreslå nogle rettelser til protokollen. På side 26, punkt 11, vedrørende medlemsstatutten: Her er PPE-DE-Gruppens beslutningsforslag fra den 14. november 2002 ikke opført, selv om jeg har den elektroniske protokol her, og de to kompromisændringsforslag, som blev stillet af både de små og de to store grupper, er heller ikke nævnt. Kunne det eventuelt blive rettet?

Formanden.
Det vil fremgå af protokollen for i dag.

Betænkning (A5-0406/2002) af Stenmarck for Budgetudvalget om den interinstitutionelle aftale om forlængelse af den interinstitutionelle aftale om finansieringen af Konventet om Den Europæiske Unions Fremtid (14249/2002 - C5-0561/2002 - 2002/2247(ACI))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0407/2002) af Stenmarck for Budgetudvalget om Det Europæiske Konvents budget for regnskabsåret 2003 (3923/2002 - C5-0545/2002 - 2002/2234(BUD))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0408/2002) af Podestà og Buitenweg for Budgetudvalget om EU's tillægs- og ændringsbudget nr. 6 til budgettet for 2002 (SEK(2002) 1220)- 14811/2002 - C5-0560/2002 - 2002/2239(BUD)
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0375/2002) af Fruteau for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2081/92 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (KOM(2002) 139 - C5-0178/2002 - 2002/0066(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0391/2002) af von Boetticher for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets afgørelse om finansiering af visse aktiviteter iværksat af Europol i forbindelse med samarbejdet om bekæmpelse af terrorisme (KOM(2002) 439 - C5-0471/2002 - 2002/0196(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0390/2002) af Lage for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om indgåelse af protokollen om fastsættelse af de fiskerimuligheder og den finansielle modydelse, der er omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Angola om fiskeri ud for Angola, for perioden fra 3. august 2002 til 2. august 2004 (KOM(2002) 495 - C5-0492/2002 - 2002/0237(CNS))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0400/2002) af Karas for Udvalget om Økonomi og Valutaspørgsmål om meddelelse fra Kommissionen om strømlining af den årlige koordinering af den økonomiske politik og beskæftigelsespolitikken (udvidet samarbejde mellem udvalgene) (2002/2215(INI))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0402/2002) af Foster for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om fastsættelse af fælles bestemmelser om sikkerhed inden for civilluftfart (PE-CONS 3660/2002 - C5-0482/2002 - 2001/0234(COD))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0401/2002) af Thorning-Schmidt for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes eksponering for risici på grund af fysiske agenser (støj) (17. særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (PE-CONS 3666/2002 - C5-0501/2002 - 1992/0449A(COD))
(Parlamentet vedtog teksten)
Betænkning (A5-0392/2002) af Jové Peres for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (KOM(2002) 185 - C5-0313/2002 - 2002/0114(CNS)) 
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Betænkning (A5-0396/2002) af Varela Suanzes-Carpegna for Fiskeriudvalget om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EF) nr. 2792/1999 om de nærmere regler og betingelser for Fællesskabets strukturforanstaltninger for fiskeriet (KOM(2002) 187 - C5-0314/2002 - 2002/0116(CNS)) 
Før blokafstemningen om udvalgets ændringsforslag
Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, der er stemt om dette, og det har jeg ingen problemer med, men jeg havde bedt om ordet. Angående ændringsforslag nr. 35, 36 og 37 har De oplyst, at de er blevet trukket tilbage, hvilket er korrekt, men jeg har ikke forstået, hvad der skete, for så vidt angår antageligheden af ændringsforslag nr. 4 og 17. Vil disse ændringsforslag blive sat til afstemning eller ej?
Formanden.
Der stemmes ikke om ændringsforslag 4 og 17, da formanden har erklæret, at de ikke opfylder kravene for behandling. De hører efter hans mening mere til i begrundelsen end i den lovgivningsmæssige tekst.

Varela Suanzes-Carpegna
. (ES) Hr. formand, jeg vil gerne gøre Dem opmærksom på, at jeg i går var i forbindelse med de kompetente tjenestegrene og med medlemmer af Formandens Kabinet, og at vi nåede frem til den konklusion, at vi ikke var nået til enighed om, hvorvidt de var antagelige.
Formanden.
Jeg har her et brev fra formanden, hvor det angives, at ændringsforslag 4 og 17 ikke opfylder kravene for behandling.

Varela Suanzes-Carpegna
Det, vi fik at vide af tjenestegrenene, var, at de var antagelige og ville blive sat til afstemning. Desuden ønsker jeg under alle omstændigheder at anføre dette, fordi Parlamentets tjenestegrene accepterede begge ændringsforslag på udvalgsstadiet, vi stemte for begge ændringsforslag, vi vedtog dem, de blev videregivet til plenum og nu viser det sig, at der er tale om ændringsforslag til betænkningens indhold. Det er ændringsforslag med et lovgivningsmæssigt indhold, og der var ingen begrundelse for ikke at antage dem, og jeg ønsker at det bliver ført til protokols, at jeg formelt gør indsigelse mod dette.
Formanden.
Jeg har noteret Deres indsigelse, men ændringsforslagene opfylder fortsat ikke kravene for behandling.
Efter blokafstemningen om udvalgets ændringsforslag

Varela Suanzes-Carpegna
. (ES) Hr. formand, jeg er klar over, at De har travlt, fordi vi skal overholde tidsplanen, men vi er i færd med at reformere den fælles fiskeripolitik, og vi har ventet på denne reform i 20 år. De er en meget habil formand og varetager Deres hverv på udmærket vis, men jeg vil bede Dem udvise en vis tilbageholdenhed, så medlemmerne er klar over, hvad de stemmer om. Jeg vi være Dem oprigtigt taknemmelig.
Formanden.
Som ordføreren korrekt siger, præciseres det, at vi stemmer om det omformulerede ændringsforslag 4.
Før afstemningen om ændringsforslag 20
Varela Suanzes-Carpegna
. (ES) Hr. formand, De meddelte mig, at ændringsforslag 4 var uantageligt, efterfølgende blev det sat til afstemning, fordi man var nået til enighed. For så vidt angår ændringsforslag 17, er enigheden endnu større, eftersom det er inden for lovgivningsteksten, idet det vedrører artikel 4. Kommissionen forsøger at gennemføre sit forslag om at fjerne en artikel, og vi har stemt for en indføjelse af denne artikel. Den artikel bør gøres til genstand for en afstemning.
Formanden.
Lad mig læse formandens afgørelse højt. Han skønnede, at ændringsforslag 4 ikke opfyldte kravene for behandling i dets nuværende form. Hvis ordføreren er indstillet på at ændre det ved at slette henvisningen til det nuværende forslag fra Kommissionen - en henvisning, som ikke ville være relevant, når det retlige dokument er vedtaget - kan ændringsforslag 4 accepteres. Det er, hvad vi gjorde.
Det eneste, formanden siger i sit brev om ændringsforslag 17 er, at det ikke opfylder kravene for behandling. Han siger ikke, at det kan accepteres i ændret form ...
Hr. ordfører, jeg skylder Dem en undskyldning. Jeg har netop fået at vide, at der er en stavefejl. Formanden ville have sagt, at ændringsforslaget nu opfylder kravene for behandling. Jeg beklager.

Okay, jeg giver op!
(Latter)

Varela Suanzes-Carpegna
Hr. formand, jeg ønsker ikke, at dette skal udvikle sig til en fight mellem en galicier og en skotte eller mellem to europæere. Jeg er ordfører for disse betænkninger, jeg er advokat, og jeg udarbejder en lovgivningsmæssig og politisk betænkning. Jeg har været i forbindelse med de relevante tjenestegrene, og de har oplyst, at dette ændringsforslag er antageligt. Det eneste, jeg anmoder om, er derfor, at De venligst vil afvikle afstemningen lidt langsommere. Ikke andet.

Formanden.
De har fuldstændigt ret, og jeg undskylder endnu en gang.
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Afstemningen udsat kl. 11.40 på grund af det højtidelige møde

Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE)
. (ES) Hr. formand, fiskeriet er kun genstand for forhandlinger i Parlamentet hvert 20. år. Vi er i færd med at reformere fiskeripolitikken. Parlamentet har i dag vedtaget to meget vigtige betænkninger, og jeg vil gerne takke alle de medlemmer, der har hjulpet mig med denne opgave. Jeg takker dem, hr. formand, især som galicier, fordi Galicien i dag gennemlever en stor katastrofe.
Jeg skal til sidst anføre, at jeg ville have ønsket, at hr. Fischler havde været til stede i dette historiske øjeblik, men han er her ikke. Jeg må dog bede kommissæren om venligst at viderebringe følgende: Hans kollega, hr. Barnier, meddelte ham skriftligt, at hans reform hverken havde et retligt eller et moralsk grundlag, og i dag har Parlamentet fjernet det politiske og budgetmæssige grundlag og vedtaget dokumentet.
Lehne (PPE-DE).
Hr. formand, under henvisning til forretningsordenens artikel 37, stk. 4, vil jeg på min gruppes vegne gerne stille forslag om, at Parlamentet skal afgøre, om det fælles beslutningsforslag, som er stillet af PPE-DE-Gruppen og PSE-Gruppen, skal sættes under afstemning før de andre forslag.

Det begrunder jeg som følger: Vi indgav et beslutningsforslag til forvaltningen den 14. november 2002. Jeg har her den elektroniske protokol vedrørende indgivelsen. Derfor har vores oprindelige forslag fortrinsstilling. I henhold til forretningsordenens artikel 37, stk. 4, erstatter et fælles beslutningsforslag, som stilles efterfølgende, det oprindelige forslag. Det vil sige, at det forslag, som er stillet efterfølgende, anses for indgivet først og skal derfor sættes under afstemning først.
I tilfælde af, at Parlamentet ikke følger denne procedure, vil jeg bede formanden konstatere, at de ændringsforslag, som de liberale, grønne og kommunisterne har stillet, ikke kan behandles i henhold til forretningsordenens artikel 140, stk. 4, ifølge hvilken der kun kan stilles forslag, som ikke allerede har været stillet. Da indholdet af det fælles beslutningsforslag, som er stillet af disse grupper, er nøjagtigt det samme som disse ændringsforslag, kan kun et af de to behandles. Det giver ikke mening at følge afstemningslisten, fordi vi så skal stemme om det samme indhold to gange. Det er i strid med både forretningsordenens ånd og bogstav.
(Bifald)

Rothley (PSE).
Hr. formand, jeg støtter udtrykkeligt dette forslag på min gruppes vegne. Det er fuldt ud berettiget at fortsætte på denne måde. Vi rettede protokollen her til morgen, hvorefter det står i Parlamentets protokol, at forslaget fra PPE-DE-Gruppen blev stillet først. Men jeg beder Dem alligevel, hr. formand, om at lade Parlamentet træffe en afgørelse.
Cohn-Bendit (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg tror, at vi i Parlamentet er i færd med at lege katten efter musen, hvilket er skrækkeligt, helt igennem skrækkeligt for demokratiet!

Alle ved, at fra det øjeblik, hvor ...
Lyt og tal bagefter. Jeg ved, at det kan være svært at lytte, når man mener, at man er den stærkeste, men den stærkeste har ikke altid været den mest intelligente. Man er ikke intelligent, bare fordi man er stor.
(Bifald)
Nej, og De må også slappe af, hr. Schulz ...
Formanden.
De foreliggende anmodninger er klare. Jeg ser intet formål med at forlænge drøftelserne. Jeg så på den kronologiske rækkefølge, hvori beslutningsforslagene var indgivet. Min beslutning med hensyn til den rækkefølge, vi stemmer i, er alene baseret på den kronologiske rækkefølge og præcedens herfor. Jeg er blevet informeret om, at vi i henhold til den kronologiske rækkefølge først stemmer om det fælles beslutningsforslag af de tre grupper.
(Parlamentet forkastede forslaget til beslutning)

Beslutningsforslag (B5-0620/2002) af Wallis og Thors for ELDR-Gruppen om medlemsstatutten
(Parlamentet forkastede forslaget til beslutning)
Beslutningsforslag (B5-0621/2002) af Hautala m.fl. for Verts/ALE-Gruppen om afslutningen af debatten om medlemsstatutten
(Parlamentet forkastede forslaget til beslutning)
Beslutningsforslag (B5-0622/2002) af Wurtz for GUE/NGL-Gruppen om medlemmernes statut
(Parlamentet forkastede forslaget til beslutning)
Fælles beslutningsforslag

Wallis (ELDR).
Hr. formand, vi er nødt til at ændre dette ændringsforslag, så det i højere grad afspejler virkeligheden bag Nice-traktaten. Jeg anmoder om, at de sidste to ord udgår, og at De accepterer dette som et mundtligt ændringsforslag.

Watson (ELDR).
Hr. formand, jeg ønsker ikke at genåbne en debat, som Parlamentet allerede har haft, men De blev valgt på et program om reform af Parlamentet. Magtfulde elementer i de to største grupper har blokeret for den reform, og jeg håber, hr. formand, at Rådet og Kommissionen, der er repræsenteret i dag, hører det store ønske i Parlamentet for en sådan reform, større end nogensinde, og tager det med i betragtning.

Poettering (PPE-DE).
Hr. formand, De mente, at det var rigtigt at vælge den procedure, som De valgte. På vegne af min gruppe vil jeg gerne sige, at vi ikke er enig i Deres afgørelse, men det vil jeg ikke dvæle mere ved. Jeg bad om at få ordet, fordi hr. Watson gjorde det. Jeg kan bestemt ikke acceptere, at nogen - hvad enten de kommer fra min egen gruppe eller fra andre grupper - forpagter moralen og beskylder andre for at have uhæderlige hensigter!
(Kraftigt, vedvarende bifald, tilråb)
Hr. formand, mine damer og herrer, Parlamentets reaktion, den store støtte til det, jeg lige hat sagt, rækker. Jeg behøver ikke at tilføje yderligere!
Barón Crespo (PSE).
Hr. formand, min gruppe respekterer de øvrige grupper. Den Liberale Gruppe må løse sine egne problemer, men jeg stillede et spørgsmål til Rådet, hvori jeg bad det tilkendegive, at det var rede til at indgå i en dialog, og det gjorde Rådet.
Efter afstemningen synes jeg, at vi alle skal stå sammen, og her henvender jeg mig især til hr. Watson, som jeg på min gruppes vegne anmoder om at stoppe sin politik med aggression og uberettiget bagvaskelse af de øvrige politiske grupper og bestemte nationaliteter i Parlamentet. Nu er det tid til at stå sammen og gennemføre forretningsordenen. Tak.
Formanden.
Jeg ønsker ikke flere bidrag og har en kort kommentar. Vi har i dag vedtaget et beslutningsforslag, som giver det, jeg ville kalde indikativ status til den holdning, som hr. Rothley har anført over for Retsudvalget.
Som ordfører sagde hr. Rothley i går, at han i løbet af næste år - måske i marts 2003 - håber at ændre det fra indikativ til definitiv. I den mellemliggende periode agter jeg at samarbejde med ordføreren for at finde ud af, i hvilket omfang vi kan iværksætte en så bred dialog som muligt med de andre institutioner for at afslutte denne sag med et tilfredsstillende og værdigt resultat.

Betænkning (A5-0397/2002) af Sörensen for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Rådets direktiv om udstedelse af tidsbegrænset opholdstilladelse til ofre for organiseret ulovlig indvandring eller menneskehandel, der samarbejder med de kompetente myndigheder (KOM(2002) 0071 - C5-0085/2002 - 2002/0043(CNS))
(Parlamentet vedtog forslaget til lovgivningsmæssig beslutning)
Fælles beslutningsforslag

Ferri (PPE-DE)
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at det er nødvendigt at revidere fællesskabslovgivningen om produkter med beskyttet oprindelsesbetegnelse og beskyttet geografisk betegnelse.
Fruteau-betænkningen, som vi nu skal stemme om, og som vi stemmer for, er ganske vist god, men den indeholder ikke de vigtige ændringsforslag, som flere italienske parlamentsmedlemmer stillede og var fortalere for i Retsudvalget og Landbrugsudvalget. I det foreliggende tilfælde vedtog man ikke de vigtige ændringsforslag om muligheden for at registrere BOB- og BGB-certifikater i Bruxelles, såfremt der allerede er registreret produkter, som af andre årsager - f.eks. for plantesorters vedkommende - har den geografiske betegnelse, der ansøges om, f.eks. navnet på en by.
Jeg vil derfor sende et brev til Italiens Faste Repræsentation i Bruxelles for at anmode om, at Italien indtager en klar holdning til dette spørgsmål i Rådet. Jeg vil ligeledes fremsende dette brev til de italienske parlamentsmedlemmer og opfordre dem til at støtte initiativet.
Jeg vil gerne understrege, at det ikke udelukkende er et italiensk spørgsmål. Det er nemlig et spørgsmål, som vedrører beskyttelsen af alle Europas lokale specialiteter. Derfor opfordrer jeg også vores udenlandske kolleger til at betragte dette som et spørgsmål om juridisk beskyttelse af lokale specialiteter.

Figueiredo (GUE/NGL)
Ordføreren accepterer grundlaget for Kommissionens forslag, der sigter på at bringe den nuværende forordning 2081/92 i overensstemmelse med aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (TRIPs-aftalen, 1994) fra WTO.
I spørgsmålet om beskyttede oprindelsesbetegnelser (BOB) og beskyttede geografiske betegnelser (BGB) støtter betænkningen således Kommissionens holdning, som den finder væsentlig for en fødevarekvalitetspolitik og bekæmpelse af ethvert forsøg på at skabe uvished blandt forbrugerne, men den overser nogle modsigelser og foreslår nogle tvivlsomme ændringer.
Hvad angår annulleringsproceduren i EU-registeret af en BOB eller en BGB, overser den undertiden, at en BOB eller en BGB ikke kun er privat ejendom, men også kan tilhøre en egn eller en region på grund af særlige forhold ved produktionen eller de anvendte råstoffer. Der burde derfor være forbehold om, at lokale institutionelle instanser skal høres om disse forhold.
Det er ligeledes vigtigt at fastholde forbindelsen mellem varemærke og BOB, så det sikres, at der ikke kan ske flytning af et varemærke med regionale kendetegn, der ikke kan produceres i en anden region eller et andet land. I Portugal har dette spørgsmål allerede vist sig i forbindelse med osten fra Lima-egnen.
Derfor har vi undladt at stemme.

Meijer (GUE/NGL)
Markedet er ubarmhjertigt, for den, som producerer og sælger billigst, vinder altid. Også hvis denne vinder kun er billig på grund af en lav arbejdsløn, dårlige arbejdsvilkår, dyrplageri, børnearbejde og manglende foranstaltninger mod miljøforurening. På et stadig mere omfattende marked er produktionen af århundredgamle regionale fødevarer og nydelsesmidler i fare. De kan udkonkurreres af et sted, hvor produktionsomkostningerne er lavere. Hvis det frie marked for alvor bliver mærkbart, kommer ost, vin, sennep, eddike og kager snart ikke længere fra det oprindelige område. Derfor er det godt, midt i den fremherskende liberalisering, at markedets logik forhindres ved at beskytte disse produkter og deres oprindelsesområder mod efterligning.
Alligevel må vi passe på, at der ikke opstår ny uret. Med denne ordning har EU's gamle medlemsstater en fordel i forhold til nye. For nylig stillede jeg spørgsmål til Kommissionen om bulgarsk fetaost, som ikke længere kan eksporteres, nu hvor navnet feta kun tilkendes græske produkter. Den bulgarske ost skal nu sælges under et ukendt navn og bliver derfor mindre efterspurgt. Derfor skal det altid være muligt, at man på ny ser på allerede tilkendte, beskyttede navne for at undgå tilsidesættelse af et traditionelt landbrugsprodukt i andre mere tilbagestående eller senere tiltrådte regioner.

Piscarreta (PPE-DE)
Siden 1993 har EU haft en ordning med beskyttede oprindelsesbetegnelser (BOB) og beskyttede geografiske betegnelser (BGB).
Denne mekanisme bidrager til at gøre landbrugsfødevaresektoren mere dynamisk og til at bevare de traditionelle produktionsmetoder, så forbrugerne kan få varer af høj kvalitet.
Jeg glæder mig over Kommissionens forslag, der skal tilpasse denne ordning, især med hensyn til kontrollen med forfalskninger og ulovlige efterligninger, såvel inden for EU som i tredjelande. En vigtig foranstaltning ville være at kræve produkterne emballeret på selve produktionsstedet som sikkerhedsgaranti for oprindelse og kvalitet. Den nuværende kontrolmekanisme bør være effektiv, og det er derfor nødvendigt at harmonisere de nuværende systemer, samordne medlemsstaternes og EU's organer og pålægge medlemsstaterne et større ansvar.
Jeg går også ind for, at en rettighedsindehaver under visse betingelser skal kunne registrere sit varemærke med en BOB eller en BGB. Ligeledes bør registreringsproceduren forenkles, adgangen til den gøres lettere og med større undersøgelsesbeføjelser til medlemsstaterne, så Europa-Kommissionen blot skal foretage en rent formel kontrol.

Titford (EDD)
Jeg har stemt imod betænkningen om forslag til Rådets forordning om ændring af forordning (EØF) nr. 2081/92 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler, da den bifalder forordningen og ydermere ikke tilstræber at forbedre indholdet eller ændre formålene i hverken den tidligere forordning eller Kommissionens forslag.
Det overordnede formål er regionalisering i kraft af en ensartet fremgangsmåde for Fællesskabet. En udvikling, jeg ikke støtter som tilhænger af suverænitet. Forordningen pålægger især producenter unødige restriktioner, hvilket påvirker de små og mellemstore producenter af landbrugsprodukter. Desuden er jeg fuldstændig sikker på, at forbrugerne bedre kan orientere sig, hvis navnet på den medlemsstat, hvori produktet er fremstillet, fremgår. Forbrugerne skal kunne støtte den hjemlige produktion, hvis de ønsker det.
Endelig kan det ikke retfærdiggøres, at de mindst udviklede lande skal leve op til EU's produktionsstandarder. Det er en skjult handelshindring.

Kirkhope (PPE-DE)
Der blev stemt om denne betænkning i henhold til forretningsordenens artikel 110a, der hverken giver mulighed for drøftelse i Parlamentet eller ændringsforslag til betænkningen. Den britiske delegation i PPE-DE-Gruppen har tidligere forsøgt at ændre betænkninger, som den ikke støttede. Den nye regel giver dog ingen anden mulighed end at afstå fra at stemme om visse betænkninger.
Før vi udvider Europols beføjelser og økonomiske ressourcer, mener de britiske Konservative, at det er nødvendigt at slå fast, om der skal overdrages beføjelser til Europol på dette eller andre områder, eller hvorvidt det mellemstatslige samarbejde skal prioriteres ved hjælp af de nuværende nationale ressourcer.

Ribeiro e Castro (UEN)
Kun en kort bemærkning for, ligesom ordføreren, at tilkendegive mit inderlige håb om, at Angolas fiskeindustri nu under de nye omstændigheder, der lader en varig fred aftegne sig i landet, vil kunne bidrage - med støtte fra ikke mindst de instrumenter, der er aftalt med EF - til udviklingen i et land, der har lidt så meget under en lang og ødelæggende borgerkrig siden uafhængigheden i 1975. Det er det mest fremtrædende træk, der på det politiske plan markerer forskellen mellem denne protokol, som gælder for perioden fra den 3. august 2002 til den 2. august 2004, og de foregående otte protokoller, der som bekendt udvikler den aftale, der går helt tilbage til 1987. Det er i øvrigt et vigtigt instrument, der også vil komme portugisiske redere til gode - ved siden af spanske, franske, italienske, græske og irske - hvor det dog må beklages, at Kommissionen ikke har fastholdt fordelingsnøglen fra den foregående aftale, men har gjort Portugals andel 20 t mindre. Endelig bør man fremhæve den betydelige forøgelse af den finansielle modydelse, der er aftalt, og i forbindelse hermed ikke blot de dertil svarende forøgede fiskerimuligheder, men også etableringen af et partnerskab med Angola til fremme af ansvarligt og bæredygtigt fiskeri samt, ikke mindst, udvikling af videnskabelig forskning, overvågning, ikke-industrielt fiskeri, uddannelse og akvakultur. En vigtig opgave bliver at følge op på de konkrete resultater, som disse nye tiltag måtte medføre.

Bastos (PPE-DE)
Jeg har stemt for denne betænkning, der fremhæver behovet for at strømline og synkronisere koordineringsprocesserne for den økonomiske politik samt social- og beskæftigelsespolitikken, hvor miljøet ikke må lades ude af betragtning, så de i højere grad bliver mellem- og langsigtede. Der skal fokuseres på gennemførelsen snarere end på opstilling af retningslinjer.
Denne mere strømlinede kontrol af gennemførelsen, der skal tage form af en ny gennemførelsespakke, vil kræve systematisk information fra medlemsstaternes side ifølge en særlig tidsplan. Der må tages højde for behovet for, at alle institutioner og alle implicerede parter deltager, herunder Rådet, Europa-Parlamentet og arbejdsmarkedets parter.
Det er nødvendigt at give denne proces større demokratisk legitimitet og at give Europa-Parlamentet ret til deltagelse og medbestemmelse i hele politikkoordineringen. I denne sammenhæng forventer vi, at konventet foreslår denne forbedring til den nye traktat.
Endelig vil jeg gerne fremhæve den styrkede rolle til arbejdsmarkedets parter gennem afholdelse af et socialt trepartstopmøde og en makroøkonomisk social dialog ligesom kandidatlandenes deltagelse i gennemførelsen af Lissabon-strategien.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Betænkningen støtter Kommissionen, som forsvarer idéen om en bedre koordinering af medlemsstaternes gennemførelse af deres økonomiske politikker og såkaldte beskæftigelsespolitikker.
Men den eneste "økonomiske politik", som EU og dets medlemslande kender til, består i konstant at favorisere virksomhedernes og virksomhedsejernes interesser. Hvad angår deres "beskæftigelsespolitik", er den i bedste fald - om man så kan sige - et påskud til at uddele støtte og subventioner til samme virksomheder og først og fremmest til de store europæiske industri- og finanskoncerner. Og i værste fald viser den sig i det konstant voksende antal arbejdsløse. EU tæller i dag næsten 20 millioner arbejdsløse, hvortil skal føjes millioner af arbejdere i midlertidige ansættelser. Vi hører uafbrudt om masseafskedigelser. Og De vover at tale om "beskæftigelsespolitik"! Og hvordan kan man tale om "rationalisering" af Deres økonomi- og beskæftigelsespolitikker, når hver dag bringer nye beviser på både den irrationelle karakter af Deres system og systemets grundlæggende sociale uretfærdighed?
Ved at stemme imod betænkningen bekræfter vi således vores afvisning af det kapitalistiske system, De står for.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Figueiredo (GUE/NGL)
Den meddelelse fra Kommissionen, der er genstand for denne betænkning, følger op på afgørelsen fra Det Europæiske Råds forårsmøde i Barcelona om at strømline de relevante politikkoordineringsprocesser med fokus på gennemførelsen af "Lissabon-strategien". Det er herudfra, at ordføreren forsøger at indføre nogle forbedringer af Europa-Kommissionens uantagelige holdning, der systematisk ser bort fra de sociale og miljømæssige forhold.
Disse forbedringer er dog klart utilstrækkelige, og man har ikke tilsluttet sig de forslag, som vi har lagt frem om nødvendige ændringer af stabilitetspagtens mål, kriterier og grundlag ud fra princippet om, at medlemsstaternes budgetter bør afspejle det enkelte folks og det enkelte lands behov og ikke de finansgruppers interesser, som Den Europæiske Centralbank søger at varetage. Det er således ikke sikret, at der kan skabes forudsætninger for at prioritere beskæftigelse, økonomisk og social samhørighed, bekæmpelse af social udstødelse, hvilket er helt afgørende, hvis den neoliberale politiks dominans i EU skal imødegås.
Vi har derfor, trods enkelte positive punkter i betænkningen, stemt imod.

Meijer (GUE/NGL)
I 2000 udtalte det europæiske topmøde i Lissabon sig til fordel for en streng liberaliseringspolitik og omfattende privatisering af de offentlige tjenesteydelser. Dette blev retfærdiggjort af illusionen om, at det ville føre til en endnu mere omfattende økonomisk vækst, hvormed Europa kunne slå USA og Japan. De forventede ulemper for arbejde og miljø kompenseres efter denne opfattelse automatisk gennem øget fortjeneste og beskæftigelse.
Det forslag, som der stemmes om i dag, er et prisværdigt forsøg fra hr. Karas' side på at give et forkert politisk mål en venlig drejning. Det lykkes til en vis grad på miljøområdet, i hvert fald hvad angår de gode hensigter. Om en hård liberal politik virkelig giver plads til et godt miljø, er for øvrigt tvivlsomt, men jeg støtter forsøget på at lægge større vægt på miljøpolitikken, end Kommissionen foreslår. På det socialpolitiske område indeholder forslaget først og fremmest et forsøg på gennem samråd udtrykkeligt at gøre fagbevægelsen medansvarlig for den nyliberale økonomiske politik. Ordføreren vil forene det uforenelige på en noget snedigere måde. Det er ikke så meget hans sympatiske hensigter, men mere den tilgrundliggende politik, som dermed godkendes. Dette får mig og min gruppe til at stemme imod forslaget.

Patakis (GUE/NGL)
De foreslåede ændringer og tanken om at samordne den generelle økonomiske politik og de beskæftigelsespolitiske retningslinjer kunne være et skridt i den rigtige retning og bidrage til en gennemgribende ændring af den økonomiske politik, hvis blot de meget akutte sociale problemer bliver en prioritet, som de øvrige politikker skal indordnes efter.
Det er dog det modsatte, der er tilfældet. Vægten lægges stadig på stabilitetspagten og privatisering, fusion og kapitalistisk omstrukturering, hvilket har resulteret i - og i realiteten fortsat resulterer i - masseafskedigelser, faldende levestandard og lønninger, stadig færre sociale ydelser og krænkelser af arbejdstagernes rettigheder, som skaber begrundet frygt for, at samordningen kan forårsage endnu flere problemer, eftersom de sociale aspekter spiller andenviolin i forhold til liberaliseringspolitikken og det allestedsnærværende profitprincip.
Samordningen udelukker selvfølgelig to ud af de fire søjler, EU har opstillet sig, nemlig miljøbeskyttelse og social samhørighed, men tilføjer fuldstændiggørelsen af det fælles indre marked.
Vi mener, at det eneste formål med denne form for "samordning" er at vildlede arbejderne. Vi går ind for en politik, der er baseret på målet om fuld og varig beskæftigelse, der tager udgangspunkt i mennesket og dets behov med fuldstændige og garanterede sociale rettigheder for alle arbejdere, højere levestandard og reel social udvikling og velstand.

Meijer (GUE/NGL)
Det er i tidens løb blevet stadig billigere at flyve, og for det meste også billigt i forhold til den afstand, der flyves. Det skyldes, at passagererne ikke skal betale omkostningerne i forbindelse med miljø og samfund. Brændstofferne er afgiftsfrie, og de ruter, der beflyves, kræver ikke anlæg af infrastruktur, bortset fra lufthavne. Flytrafikken truer med at udkonkurrere jernbanetrafikken på mellemlange afstande, til trods for investeringerne i højhastighedsnet til afstande indtil 1.000 km og til trods for Kommissionens meddelelse "Lufttransport og Miljø" fra 1999 og hvidbogen "Den Europæiske Transportpolitik frem til 2010".
Luftfartsselskaber sælger til lavpriser, ikke-europæiske selskaber transporterer inden for EU næsten gratis, og selskaber, der fører priskrig, fortrænger gamle nationale luftfartsselskaber. Til trods for de lave billetpriser, hvoraf de negative følger for luftforurening og støj ikke kan kompenseres, opfordrer et politisk flertal stadig til endnu lavere priser. Er det en politisk prioritet at reducere rejseudgifterne for de højest betalte? I det indgåede kompromis mellem flertallet i Parlamentet og Rådet er det fastsat, at myndighederne skal betale en del af sikkerhedsudgifterne som følge af bekæmpelsen af terrorisme. Disse penge kan bedre bruges til de offentlige transportmidler til den almindelige befolkning, nemlig bytransport og regional transport, som der spares på overalt. Jeg afviser derfor dette kompromis.

Moraes (PSE)
Jeg stemte for Foster-betænkningen og lykønsker hr. Foster med den nye række af forslag om egnede systemer til kvalitetskontrol og højere standarder for sikkerhed inden for civil luftfart.
Til denne gennemarbejdede betænkning vil jeg gerne tilføje, at fokus på sikkerheden i lufthavne ikke må udelukke foranstaltninger i EU-medlemsstaterne fra at yde en eller anden form for afhjælpning over for EU-borgere, der er blevet uretfærdigt visiteret, tilbageholdt eller chikaneret i lufthavne uden god grund. De er på nuværende tidspunkt utilstrækkelige lovbestemte former for afhjælpning i forbindelse med overtrædelser af denne art i både havne og lufthavne. Det afspejles ofte i sagerne i valgkredsene.
I lyset af 11. september er Foster-betænkningen et stærkt bidrag til samtlige EU-borgeres sikkerhed.

Lynne (ELDR).
Hr. formand, jeg ønsker blot at få det registreret, at jeg undlod at stemme om Thorning-Schmidt-betænkningen. Min stemmeforklaring, hvis der er nogen, der kan høre mig, er, at selv om vi opnåede meget for industrien som helhed, og ordføreren ændrede synspunkt under udarbejdelsen af betænkningen - hun tog med andre ord høreværn med i betragtning og gik over til ugentlige målinger, hvilket jeg bifalder - mistede vi det ændringsforslag ved forliget, som blev vedtaget i Parlamentet om en undtagelse for underholdnings- og fritidssektoren i fem år, mens Kommissionen udarbejdede en rapport om underholdnings- og fritidssektoren. Det er årsagen til, at jeg undlod at stemme. Vi vandt en del til sektoren, men mistede en del til musik- og underholdningssektoren.

Bastos (PPE-DE)
Støj under udførelse af arbejde kan medføre træthed, kommunikationsbesvær og fuldstændigt tab af hørelsen.
Jeg har stemt for denne betænkning, fordi den på en afbalanceret måde opstiller en række forskrifter, der skal beskytte arbejdstagerne imod risici i form af eksponering af støj gennem fastsættelse af grænseværdier for støjeksponering. Gennemførelsen af dette direktiv vil således betyde en mærkbar nedsættelse af de nuværende støjniveauer og følgelig forbedrede arbejdsvilkår.
De nuværende problemer på dette område vil i vid udstrækning kunne begrænses eller ligefrem undgås i kraft af den indsats, som arbejdsgiverne skal gennemføre for at måle og forbedre de støjniveauer, som arbejdstagerne udsættes for. Hertil kommer gennemførelse af forebyggende foranstaltninger lige fra udformningen af arbejdspladserne og arbejdsstederne samt forbedringer af disse til tilvejebringelse af passende arbejdsudstyr. Endelig bør arbejdstagerne bevidstgøres om disse forhold og uddannes i korrekt anvendelse af udstyret.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har støttet denne betænkning, der er et resultat af den forligsprocedure, der er gennemført, fordi jeg mener, at den yder et direkte bidrag til beskyttelsen af arbejdstagerne under deres arbejde på et område så følsomt som støj, som er en bekymrende og alt for hyppig årsag til arbejdsbetingede helbredsproblemer. Jeg bifalder udarbejdelsen af en adfærdskodeks, der skal indeholde praktiske retningslinjer med henblik på at hjælpe arbejdstagerne med at opfylde de forpligtelser, der er indeholdt i dette direktiv. Jeg mener, at direktivet lever op til legitime forventninger om forbedrede arbejdsvilkår. Jeg er også enig med ordføreren i hendes ønske om, at der snart bliver vedtaget regler, der omfatter de resterende risikofaktorer for sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, elektromagnetiske felter og optisk stråling.

Stihler (PSE).
Hr. formand, med hensyn til hr. Jové Peres stemte Labour-partiet ikke i tråd med den foreslåede PSE-linje for at være i overensstemmelse med den britiske regerings tiltag over for fiskeriet og for at afspejle vores støtte til følgende: At se på forvaltningen af fiskeriet med udgangspunkt i, at manglende videnskabelige beviser ikke er ensbetydende med at udskyde bevaringsstøtten til en stor rolle til de regionale forvaltningsnævn med beslutningsbeføjelser og adgang, støtte til udvidelsen på op til 24 mil, støtte til 12 mil og støtte til 50 mil for fjerntliggende områder, til effektive foranstaltninger for at reducere fiskerikapaciteten og til at fortsætte den relative stabilitet.

Hudghton (Verts/ALE).
Hr. formand, SNP-medlemmerne, Neil MacCormick og jeg selv har grebet spørgsmålet om reformen af den fælles fiskeripolitik konstruktivt an, da vi er enige i, at der er et meget stort behov for en reform af den fælles fiskeripolitik. Vi har i dag derfor stemt for at forbedre hr. Jové Peres' tekst på flere måder. Ikke desto mindre stemte vi i sidste ende imod den samlede pakke, da vi ikke mener, at den er tilstrækkeligt vidtrækkende til at øge garantierne for f.eks. relativ stabilitet, for at fortsætte adgangsbegrænsningerne til visse farvande og for håndhævelsesspørgsmål.
Skotlands fiskerisamfund vil kræve, at den nye fælles fiskeripolitik gør det, den skal, nemlig tager fat på de reelle forvaltningsspørgsmål på en bevaringsmæssig og bæredygtig effektiv måde.

MacCormick (Verts/ALE).
Hr. formand, jeg ønsker blot at bifalde det, min ven og kollega, hr. Hudghton, sagde, og bestemt også bifalde mange af de ting, som Catherine Stihler sagde. En stor del af vores drøftelser på dette område skaber fortsat forvirring som følge af de forskellige opfattelser af især retsgrundlaget for de vedvarende virkninger af den spanske og portugisiske tiltrædelsestraktat fra 1985. Den skal afprøves juridisk og ikke blot ved politisk debat i Parlamentet. Jeg vil gerne gøre en indsats for fremskynde det.
Som jeg nævnte i går, viser det et af de områder, hvor det ville være særdeles nyttigt, hvis regioner med lovgivende magt havde ret til at bombardere Domstolen med spørgsmål, fordi et parlament som det skotske med lovgivningsansvar på disse områder trods alt bør kunne afprøve spørgsmålet om retsgrundlag, og det samme gælder i øvrigt parlamentet i Galicien. Det er ikke et spørgsmål, der kun gælder ét land. Det vedrører tanken om, at dette er lovmæssige og politiske spørgsmål, og at vi bør udtænke gode måder til at lade loven blive endeligt bestemt af en juridisk myndighed.

Butel (EDD)
I henhold til Kommissionen begrundes udarbejdelsen af en ny rammeforordning til erstatning for forordningerne af 1976 og 1992 med en overordnet trussel mod de samlede fiskeressourcer. Men ifølge fagfolk og videnskabsmænd er det kun nogle arter, der skal beskyttes. Det viser, at reformen således snarere burde sigte mod en mere specifik forvaltning pr. art og fiskeriområde for at leve op til sagens realiteter.
Jeg ønsker i øvrigt at gentage det udtrykkelige krav fra gruppen "Fiskeriets venner" om at få gennemført strenge kontroller med industrifiskeriet. Hvordan kan Kommissionen ønske at skabe et bæredygtigt fiskeri og samtidig de facto fremme denne form for fiskeri ved at udelukke den fra sit forslag, når den har en særligt ødelæggende indvirkning på økosystemerne?
Hvad angår ophævelsen af den offentlige støtte til bygning af nye skibsfartøjer og reallokeringen af de tildelte fondsmidler til alternative aktiviteter, insisterer jeg på den absolutte nødvendighed af at bevare og ligefrem styrke den strukturelle støtte, som kun udgør 0,84% af fællesskabsbudgettet, for at modernisere og sikre flåden og i særdeleshed erhvervsfiskeriet.
Til slut vil jeg sige, at jeg endnu en gang er overrasket over den europæiske tankegang, der hersker på det fællespolitiske område.
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Darras (PSE)
Skal vi skaffe os helt af med fiskerierhvervet? Hvis man følger Kommissionens ensidige tilnærmelse til bæredygtig udvikling, er det den bedste måde at sikre sig, at fiskeressourcerne restitueres.
Kommissionens postulat er ganske vist uangribeligt, for vores fiskeressourcer er helt sikkert utilstrækkelige.
Men Kommissionens løsning er ikke af den grund min løsning, for den glemmer kvinder og mænd, det vil sige, at den på ingen måde tager hensyn til de mennesker, der udøver fiskeri og lever af det. En politik, der henviser til bæredygtig udvikling, skal ikke blot sørge for at bevare bestandene, den skal også sikre en mulig fremtid for fiskerierhvervet.
Kommissionens alt for brutale løsning planlægger en hurtig restituering af bestandene snarere end en restituering, der på kortest mulig tid ville reducere den socioøkonomiske indflydelse på fiskerne og deres familier til et minimum.
Ophævelsen af den offentlige støtte til bygning af nye skibsfartøjer og modernisering af den eksisterende flåde er en uacceptabel løsning.
Ændringsforslagene drejer Kommissionens forslag i en positiv retning, således at den socioøkonomiske dimension af fiskeriindustrien ikke længere glemmes. Jeg vil stemme for den således ændrede betænkning.
Marques (PPE-DE)
Europa-Parlamentet har endnu en gang anerkendt de specifikke forhold, der gælder for regionerne i den yderste periferi, og at de deraf følgende specifikke problemer fordrer en særlig indsats fra EU's side. Det sker denne gang i sammenhæng med den fælles fiskeripolitik - hvor de særlige forhold for regionerne i den yderste periferi er specielt indlysende - hvor det udtaler sig til fordel for at udvide zonen med begrænset adgang til ressourcerne fra 12 til 50 sømil for regionernes fartøjer. Af to årsager er denne foranstaltning særdeles fornuftig:
For det første er de muligheder, som fiskerne i disse regioner har, blevet mindre, og det er derfor påkrævet at udvide dem ved at øge zonen med begrænset adgang til ressourcerne til 50 sømil.
For det andet er det også en måde til at sikre bevaring og bæredygtig udnyttelse af ressourcerne i de ultraperifere regioners farvande.
Det skal tilføjes, at de regionale flåders fiskerikapacitet er begrænset, og at fiskerimetoderne i disse regioner er miljøvenlige, da de er fuldstændig forenelige med det påtrængende behov for at bevare fiskebestandene.
Jeg glæder mig derfor over, at Europa-Parlamentet har vedtaget denne vigtige foranstaltning for regionerne i den yderste periferi, og at PPE-Gruppen har stemt for, hvilket var afgørende for vedtagelsen.

Meijer (GUE/NGL)
Den faldende mængde fisk i havet som følge af miljøforureningen og overfiskeri er alarmerende. Fangstbegrænsninger og endda fangstforbud bliver uundgåelige. Derved opstår der et stort problem for områder, hvor job og indkomst for en stor del af befolkningen afhænger af fiskeriet, og hvor forbruget af fisk er forholdsvis stort. Det gælder hovedsageligt for Spanien og Portugal. Der ærgrer man sig desuden over den danske fangst til fiskemelsindustrien og over de meget større nederlandske skibe, selv om de kun er aktive på et begrænset antal fangstdage. Mange fiskere vil helst fortsætte med at udøve deres erhverv til trods for risiciene på havet, og selv for dem, som vil prøve noget andet, skabes der ikke nogen alternativ beskæftigelse. Ofte fører deres interesse til, at problemet benægtes, eller at der anmodes om fortsat videnskabelig forskning. Hensigten med denne forskning er frem for alt, at der foreløbig intet gøres, og at en løsning forsinkes. Min gruppefælle, Salvador Jové Peres, har forsøgt at tage hensyn til disse modstridende interesser og bringe dem i overensstemmelse med hinanden. Det er stort set lykkedes ham. På et punkt har jeg indvendinger mod hans måde at gribe det an på. Han forsøger at flytte beslutningen om fangstbegrænsninger fra Kommissionen over på Rådet. Det er gunstigt for en medlemsstat, der modarbejder det, men vanskeliggør nødvendige gennemgribende indgreb.

Queiró (UEN)
Kommissionen synes at lægge op til en fælles fiskeripolitik, der mere følger medlemsstaternes kortsigtede interesser end fiskernes. Tiden er kommet til, at den fælles fiskeripolitik rettes mod at sikre de regioners overlevelse, der er afhængige af fiskeri, og ikke bliver til en kampplads mellem medlemsstaterne. Fiskerne har fælles interesser, og de har alle brug for fiskebestandene for at drive deres erhverv.
Man må med genopretningsplanernes beslutninger og mål ikke se bort fra de konsekvenser, som de kan have. Genopretningsplanerne må søge en balance mellem genopretning og bevaring af bestandene og de foranstaltninger, der skal begrænse virkningerne for fiskeindustrien.
Visse af de vedtagne ændringer, herunder nogle fremsat af min gruppe, UEN, hvor jeg fremhæver opretholdelsen af zonen med begrænset adgang på 12 sømil, der er meget vigtig for Portugal, har gjort, at jeg har stemt for.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har undladt at stemme i den endelige afstemning, fordi visse vigtige forslag fra det sagkyndige udvalg ikke er blevet vedtaget, og fordi UEN-Gruppens ændringsforslag, der klart ville forbedre Parlamentets holdning, er blevet forkastet. Jeg mener dog, at man har givet en altovervejende rigtig behandling af både forsigtighedsprincippet og princippet om relativ stabilitet, som er en fundamental økonomisk garanti for sektoren, især i regioner, der er meget afhængige af fiskeri. Det er imidlertid ikke overflødigt at understrege, at det er vigtigt at sikre, at justeringen af medlemsstaternes fangstkapacitet tager skyldigt hensyn til den indsats, som hver enkelt allerede har ydet for bevaring af bestandene. Vi vil gerne gentage, at den aktuelle kritiske situation for visse bestande gør det bydende nødvendigt ikke blot at opretholde bestemmelserne om adgang til zonen mellem seks og 12 sømil, men også at udvide zonen med begrænset adgang op til 24 sømil, hvis man virkelig ønsker en seriøs politik på dette område. 
Jeg vil også gerne igen betone, at forvaltningen af de flerårige handlingsplaner må tage højde for ikke kun udsving i ressourcerne, men også de sociale virkninger, så der leves op til den lovede sammenhæng med EU's andre politikområder. Samtidig bifalder jeg bestemmelsen om regionale rådgivende råd, der kan omfatte interesserede og berørte aktører, selv om jeg mener, at beslutningsretten skal forblive som nu. Sidst, men ikke mindst, mener jeg, at det er særdeles vigtigt at udvide zonen med begrænset adgang til ressourcerne til 50 sømil for de ultraperifere regioners vedkommende, hvilket vil være i god overensstemmelse med traktatens artikel 299.
Stihler (PSE).
Hr. formand, vi stemte imod Varela-betænkningen om strukturforanstaltninger, fordi den tilstræber at bevare den nuværende struktur for støtte i henhold til den fælles fiskeripolitik. Støtteordningen har ført til en situation med indre uoverensstemmelser, hvor støtten på den ene side bruges til ophugning af fartøjer for at reducere kapaciteten og på den anden side til at finansiere bygning af nye fartøjer og modernisering af andre. Støtteordningen har bidraget til overkapacitet i EU-flåden. Den har hovedsageligt støttet de store skibsejere på bekostning af de mindre erhvervsdrivende og de lokale fiskerisamfund, og den har finansieret eksport af vores overkapacitet til andre dele af verden. Det er uacceptabelt, og vi har derfor stemt imod Varela-betænkningen om strukturforanstaltninger.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Denne betænkning sætter ligesom mange andre i de seneste måneder og også i dag nogle alvorlige spørgsmålstegn ved fiskeriets "bæredygtige udvikling", fiskebestandenes tilbagegang, forbuddet mod at fiske den ene eller den anden art i fællesskabsfarvande og de fangstkvoter eller minimumsstørrelser på fisk, som fiskerne burde overholde for at bevare fiskeynglen, fiskeressourcerne osv. Tilbage står imidlertid et spørgsmål, som ingen vover at stille. Hvor mange af de fisk, som De foregiver at redde, vil dø i den nye oliekatastrofe med Prestige? Hvor mange andre går til grunde hver eneste dag i ulovlige udslip fra de skrotskibe, som er chartret af de store olieselskaber?
Det er rigtigt, at myndighederne annoncerer nogle store beslutninger, som f.eks. forbuddet mod skibsfartøjer med enkeltskrog ? idet de giver olietankerne 10 år til at bringe sig i overensstemmelse med reglerne! 10 år, hvor de fortsætter med at sprede ulykke på Spaniens og Frankrigs kyster og alle andre steder og død for et uoverskueligt antal arter i havmiljøet.
Kunne De ikke for at redde dem og uden at glemme dem, der lever af disse arter, de små fiskere, som De ustandseligt chikanerer, når De ikke driver dem i ruin (som når man ønsker at ødelægge en del af den europæiske flåde), begynde med at gennemføre Deres egne forordninger som f.eks. dem, der blev udstedt efter Erika-katastrofen?
(Stemmeforklaringen forkortet i henhold til forretningsordenens artikel 137, stk. 1)

Darras (PSE)
Kommissionens forslag sigter bl.a. mod at ændre forordning (EF) nr. 2792/1999 ved at ophæve den planlagte støtte i den nuværende lovgivning som f.eks. den til fornyelse og modernisering af flåden.
Selv om det naturligvis er klart, at det drejer sig om at opnå optimal ligevægt mellem flåden og fiskeressourcerne, skal det imidlertid ikke ske for enhver pris og i hvert fald ikke på bekostning af de mænd og kvinder, som lever af fiskeriet og holder liv i det. Sagt på anden vis begrænser en reel fiskeripolitik sig ikke til at vedtage nogle regler om fiskebestandene, det handler også om en økonomisk aktivitet med en meget stærk social betydning. Det må vi ikke glemme.
Desuden er ophævelsen af den offentlige støtte til modernisering og fornyelse af fiskerflåden uacceptabel, fordi disse programmer ikke genererer hverken overkapacitet, overfiskeri eller konkurrenceforvridning mellem medlemsstater. Jeg tror faktisk, at det eneste effektive og relevante instrument til forvaltning af fiskeressourcerne er TAC'er og kvoter på betingelse af, at det kontrolleres ordentligt.
Ændringsforslagene peger i den retning, og jeg stemmer således for den ændrede betænkning.
Patakis (GUE/NGL)
. (EL) Det faktum, at der vedtages stadig flere hindringer for fiskeriet, viser med al ønskelig tydelighed, at EU ønsker at gennemføre en restriktiv fiskeripolitik.
Det er gennem politiske tiltag hidtil lykkedes at nedbringe antallet af fartøjer, især fartøjer til kystfiskeri, hvilket rammer små familievirksomheder hårdt og får folk til at forlade erhvervet. Under påskud af at opretholde fiskebestandene er målet reelt at afskaffe subsidierne og begrænse støtten til flådefornyelse og derved fremskynde lukningen af små og mellemstore virksomheder i lande som Grækenland, hvor fiskeriet traditionelt har stor social såvel som økonomisk betydning.
Målet er at lægge fiskeriet i hænderne på store virksomheder. Det vil ødelægge det sociale aspekt af fiskeriet, som vil blive forbeholdt ganske få fiskere ansat i fiskerivirksomheder, som i deres arbejde vil være afskåret fra deres sociale rødder. Samtidig er målet at udvikle dambrugssektoren som led i en generel forøgelse af produktionen af alle former for akvakulturprodukter.
Det, vi har brug for, er en ændring af den generelle målsætning og tilgang, hvilket ikke ligger i det kapitalistiske EU's natur, såvel som en samlet politik, der tager udgangspunkt i fiskeriets interesser, i de små og mellemstore dambrugs og fiskerivirksomheders interesser og ikke i de store virksomheders interesser.

Piscarreta (PPE-DE)
Med sin ændring af lovgivningen om strukturstøtte i fiskerisektoren ønsker Kommissionen kort og godt at gøre en ende på offentlig støtte til bygning af nye fartøjer. Det er afgørende at opretholde den offentlige støtte til fornyelse af fiskerflåden. Jeg giver derfor ordføreren min uforbeholdne støtte.
Jeg mener, at indsatsen mod manglende fiskeressourcer ikke udelukkende bør bestå i ophugning af fartøjer. Støtten til modernisering af flåden kan ikke blot overføres til ophugning af fartøjer og således gå imod allerede besluttede budgetforanstaltninger frem til 2006. En reduktion af flåden er fuldt forenelig med opretholdelse af den offentlige støtte.
Vi må imidlertid ikke stikke hovedet i busken. Kontrolforanstaltninger er nødvendige for at undgå, at offentlig støtte medfører en øget flådekapacitet. Jeg støtter derfor oprettelsen af et enhedsregister for fiskerfartøjer (opdelt efter kategori, kapacitet og maskineffekt), hvis formål netop vil være et kontrollere flådernes vækst.
Jeg går ind for en øget kontrol med sanktioner, der kan statuere et eksempel, særlig i form af inddragelse af offentlig støtte, over for de medlemsstater, der ikke reducerer kapaciteten i overensstemmelse med de flerårige udviklingsprogrammer.

Ribeiro e Castro (UEN)
Som ordføreren påpeger, er et af målene med enhver fiskeripolitik at kontrollere, at fiskerflåden er i overensstemmelse med de til rådighed stående fiskeressourcer, så der kan opnås balance mellem flåde og ressourcer og undgås overkapacitet og overudnyttelse. Men denne balance forudsætter en rimelig afvejning af alle relevante faktorer.
Det er derfor fuldstændig uacceptabelt, at Europa-Kommissionen, der i de tilfælde, hvor medlemsstaterne gentagne gange ikke har opfyldt målene om at nedbringe deres fiskerflåder, har fulgt en politik om ikke at anvende sanktioner over for overtræderne (hvad Europa-Parlamentets Fiskeriudvalg altid har kritiseret), og nu blindt ønsker at gennemføre en almindelig reduktion af støtten til omlægning og fornyelse af fiskerflåderne. Det vil medføre enorme skader - og desuden straffe dem, der har opfyldt mest - og få uoverskuelige følger for hele samfund og for en uundværlig livsform, især i meget sårbare regioner, der er dybt bundet til havet og har en stærk fiskeritradition. Jeg er derfor i almindelighed enig i ordførerens holdninger, der svarer til de synspunkter, som jeg, som portugiser og europæer, står for: opretholdelse af støtten til fornyelse og modernisering af fiskerflåden, fastsættelse af samlede referenceniveauer for flådens kapacitet, der modsvarer de mål, som er fastsat i FUP (for 31/12/02) for alle kategorier, en ordning for tilgang til og afgang fra flåden forvaltet således, at kapaciteten ikke overstiger referenceniveauerne, sanktioner over for de medlemsstater, der ikke har opfyldt FUP-målene, opretholdelse af præmier for endelig udtagning af fartøjerne fra fiskeriaktivitet ud over ophugning, opretholdelse af støtte til blandede selskaber og opretholdelse af støtte til midlertidig indstilling.

Stihler (PSE).
Hr. formand, vi stemte imod den anden Varela-betænkning om ophugning af fiskerfartøjer, da antallet af fartøjer i Europa bør stå i forhold til antallet af fisk, og den europæiske flåde ligger på nuværende tidspunkt langt over kapaciteten. Vi mener, at betænkningen støtter en omprogrammering af strukturfondene i 2004-2006 for at hjælpe med til at reducere størrelsen af flåden på frivillig basis. I betænkningen foreslås det, at eventuelle EF-hasteforanstaltninger skal bruge yderligere finansiering indtil 2006. Det er ikke logisk, da der foreslås ekstra midler til ophugning samtidig med støtte til øget effektivitet blandt de nuværende fartøjer eller endog bygning af nye.
Den respekterer ikke forsigtighedsprincippet. Selv om de ikke er perfekte, antyder de fleste videnskabelige beviser, at mange bestande er i fare for at uddø eller blive overfisket af en alt for stor EU-flåde.
Crowley (UEN)
Jeg støtter hr. Varelas særdeles kritiske analyse af Kommissionens mangelfulde forslag, som ikke opnår målet om bæredygtig udvikling. Det synspunkt deles af størstedelen af medlemsstaterne.
Der foreligger ingen undersøgelser, analyser eller redegørelser, selv af minimalt omfang, af den socioøkonomiske indvirkning, der følger af disse drastiske ændringer af strukturpolitikken for fiskeriet, som Kommissionen agter at indføre.
Kommissionen foretager desuden en beregning af de budgetbevillinger, der er nødvendige for finansieringen af disse forslag, som savner enhver form for logik. Kommissionens estimater er baseret alene på formodninger uden et reelt grundlag. Kommissionen indrømmer, at der kun er tale om sandsynlige arbejdshypoteser. Det er en fuldstændig uacceptabel måde at behandle dette særdeles vigtige spørgsmål på.
Som følge heraf og endnu vigtigere fordi disse forslag ville være ensbetydende med en reduktion på 40% af den irske flåde, der fisker efter hvidfisk, og et tab på ca. 2.000 arbejdspladser, støtter jeg Varela-betænkningen.

Darras (PSE)
Selv om det ikke forekommer mig absurd at træffe en foranstaltning, der trækker de overskydende skibsfartøjer ud af flåden i lyset af de reelle fiskeressourcer, er jeg på den anden side ikke klar til at acceptere en sådan foranstaltning, som for øjeblikket ikke er finansieret.
Indførelsen af hasteforanstaltningen til ophugning af skibsfartøjer tager ikke højde for bevillingerne fra FIUF. Og jeg er ikke enig i, at medlemsstaterne skal være forpligtet til at omprogrammere allerede programmerede bevillinger, som er tildelt andre projekter. De målsætninger, som er fastlagt i de nationale programmer for FIUF-bevillingerne som f.eks. den nødvendige renovering og modernisering af flåden, kan således komme på tværs af ophugningsplanerne.
Et program til udfasning af overskydende skibsfartøjer på fællesskabsniveau kunne f.eks. have vist sig at være et effektivt og retfærdigt middel til at identificere den eventuelle eksisterende overkapacitet i visse medlemslande og herigennem netop være et præcist svar på Kommissionens ønske om at reducere overkapaciteten i Fællesskabets fiskerierhverv.
Det ville kort sagt være yderst ønskeligt, at Kommissionen overvejede en løsning, der prioriterede TAC'erne frem for de uigenkaldelige ophugningsforanstaltninger, som har en mere radikal socioøkonomisk indflydelse på de omfattede miljøer.
Eftersom betænkningen peger i samme retning som disse bemærkninger, vil jeg stemme for den.
Queiró (UEN)
Varela-betænkningen er meget kritisk over for Kommissionens forslag. De eneste oplysninger, som Kommissionen fremsætter i dette forslag til forordning om en hasteforanstaltning for ophugning af fiskerfartøjer, er rent indikative oplysninger. Disse oplysninger om flådekapaciteten vurderes af de fleste medlemsstater som urealistiske og i mange tilfælde som forfejlede.
Der er heller ikke forelagt nogen undersøgelse, analyse eller redegørelse af den socioøkonomiske indvirkning, der følger af disse drastiske ændringer af strukturpolitikken for fiskeriet, som Kommissionen agter at indføre.
På den anden side fremsætter Kommissionen en beregning af de budgetbevillinger, der er nødvendige for finansieringen af disse forslag, men som mangler enhver form for logik, da den er baseret på enkle formodninger uden et reelt grundlag, hvilket Kommissionen selv indrømmer ved at gøre opmærksom på, at der kun er tale om sandsynlige arbejdshypoteser.
Medlemsstaterne har allerede programmeret disse midler til andre formål, hvorfor det er usandsynligt, at de er rede til at acceptere denne omprogrammering. Man kan derfor forudse alvorlige finansieringsvanskeligheder for et program, der er så urealistisk.
En så klar betænkning som denne kan kun fortjene, at jeg stemmer for.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg bifalder i det store og hele ordførerens positive arbejde, og den måde, som jeg har stemt på, afspejler min fulde overensstemmelse med de portugisiske holdninger på dette område. Det er vitterlig uforståeligt, at de nye foranstaltninger skulle straffe de medlemsstater endnu mere, som allerede har foretaget kraftige kapacitetsreduktioner (som det er tilfældet med Portugal, der i øvrigt er gået klart længere end de opstillede mål), i stedet for direkte at ramme de landes flåder, der ikke har nået de reduktionsmål, som er opstillet i de flerårige udviklingsprogrammer (FUP), og som netop bør gennemføre de nødvendige reduktioner. Det er meget vigtigt, at Europa-Kommissionen en gang for alle forstår, at den ordning, som den har foreslået - at opmuntre til ophugning af fartøjer gennem forhøjet ophugningspræmie, men kun ved at vælge de lande ud, der har opfyldt FUP-målene - uvægerligt ender med at være i alvorlig modstrid med selve denne foranstaltnings erklærede formål. Det er derudover værd at understrege, at det er dybt uretfærdigt at ville pånøde f.eks. Portugal en politik, hvor midlerne til disse foranstaltninger skal komme fra dem, som i dag er afsat til fornyelse af fiskerflåden, eftersom det tværtimod er ganske klart, at der stadig skal findes støtteprogrammer for fornyelse og modernisering af flåden - navnlig den portugisiske - og at Fællesskabets strukturstøtte ikke kan begrænses til ophugning af skibe.

Meijer (GUE/NGL)
Afrika, den fattigste verdensdel, grænser op til det rige Europa. Denne verdensdel med mange dødelige sygdomme, ikke megen industri, ørkendannelse og kamp om mineraler sælger sine landbrugsprodukter og minedriftsprodukter til den rige verden. Tidligere, under koloniherredømmet, skete det under tvang. Nu sker det tilsyneladende frivilligt, men de har næppe nogen chance for at gøre det anderledes. I politisk henseende er kolonialismen ophørt, men i økonomisk henseende trives den stadig. Det gælder også for fiskeriet, endda i stigende grad. EU lejer fiskerizoner i territorialfarvandene og i afrikanske landes økonomiske kystzoner til gavn for dens egne fiskerflåder, især de spanske og portugisiske. Det er for fattige lande en kilde til hurtige indkomster, men ingen løsning for fremtiden. Hvis havene i disse områder snart tømmes for fisk ligesom Nordsøen nu, vil disse lande få et uløseligt problem. De har egentlig hårdt brug for fødevarer fra havet til deres egen underernærede befolkning, og deres eventuelle overskud kunne de eksportere. I stedet nøjes de med et primitivt kystfiskeri og sælger deres fiskerirettigheder til andre. Denne situation skal hurtigt bringes til ophør. Derfor har jeg stadig mindre lyst til at gå med til en forlængelse af aftaler såsom aftalerne med Senegal og Angola i dag.

Cushnahan (PPE-DE).
Hr. formand, hvad angår dette særlige beslutningsforslag, må jeg sige, at jeg er rystet over visse gruppers og personers opportunistiske hykleri her i Parlamentet. Jeg er helt enig med min kollega, hr. Poettering, i hans kritik af dem for at udgive sig for at være moralens vogtere i Parlamentet.
Alle parlamentsmedlemmer ønsker en fair statut, fordi den hænger som en møllesten om halsen, og når de udøver denne opportunistiske politik, griber pressen i mit eget og andre lande chancen til at give Parlamentet det glatte lag. Desværre ignorerer pressen det virkelige arbejde i Parlamentet, det seriøse arbejde, der udføres, det være sig inden for udenrigspolitik, fremme af menneskerettigheder og demokrati osv., og fokuserer i stedet på disse spørgsmål.
Men den anden grund til, at dette opportunistiske hykleri falder mig for brystet, er, at de medlemmer, der klager over det nuværende system, ikke er forpligtet til at påtage sig rejseudgifter. De kan kontakte kassen og få godtgjort deres rejseudgifter. Hvis de mener, at systemet er forkert, burde de praktisere det, de prædiker. Det skal til deres ros siges, at en række medlemmer, især de hollandske medlemmer, kun får godtgjort billetterne. De, der mener, at systemet er forkert, skulle praktisere det, de prædiker, og kun forelægge deres billetter til godtgørelse i stedet for at udnytte de andre udgifter og fortsætte dette hykleri.

Whitehead (PSE).
Hr. formand, jeg taler på vegne af en alliance af opportunister og hyklere. På vegne af Labour-partiet i Europa-Parlamentet vil jeg gerne sige, at vi i høj grad støtter, at der indføres en medlemsstatut før valget til Europa-Parlamentet i 2004. Derfor stemte den britiske Labour-delegation for beslutningsforslaget fra ELDR/De Grønne/GUE/NGL-Gruppen. Den afspejler bedst hele delegationens ønske om gennemsigtighed og genberegningen af parlamentsmedlemmernes løn og omkostninger, hvilket også gælder de særskilte forslag fra de pågældende grupper, som vi også stemte for.
Beslutningsforslaget fra PPE/PSE-Gruppen støtter den nuværende tekst fra Retsudvalget, og det medfører omstridt primær ret, som ikke kan accepteres af Rådet og derfor næsten med sikkerhed falder til jorden. Teksten præciserer ikke kravet om, at der skal være en fuldstændig og gennemsigtig reform af samtlige medlemmers omkostninger. Det er ikke en holdning, som vi kan acceptere trods vores venskab med kollegerne i PSE-Gruppen.
PPE/PSE-Gruppens beslutningsforslag tilskynder også Kommissionen til at afgive udtalelse om Retsudvalgets tekst, før det drøftes med os i plenarforsamlingen. Det forekommer den britiske Labour-delegation at være en opskrift på yderligere forsinkelse. Det er grundlæggende set vores problem og vores ansvar.

Bonde, Farage, Sandbæk og Titford (EDD)
. Under afstemningen om statutten har vi stemt for at opnå gennemsigtighed, sammenlignelighed og ingen skjulte indtægter samt for at afskaffe rejsegodtgørelsesordningen med henblik på at opnå en ordning med godtgørelse af faktiske omkostninger. Dette har vi valgt, selv om vi principielt er modstandere af en ensartet løn, da vi mener, at Parlamentets medlemmer skal aflønnes som deres kolleger i medlemsstaterne.

Bordes, Cauquil og Laguiller (GUE/NGL)
Vi har stemt for alle ændringsforslag, der peger på større gennemsigtighed i systemet for løn, pension og godtgørelse af nødvendige omkostninger og for ligebehandling af parlamentsmedlemmer.
Når det er sagt, har vi ikke stemt for hele forslaget, for i vores øjne er der to principper, som ikke er nævnt i nogen beslutning, der bør komme i første række:
1 - at et parlamentsmedlems løn ikke overskrider en faglært arbejders løn;
2 - at de folkevalgte kan afsættes på ethvert givet tidspunkt af deres vælgere. Vi er faktisk overraskede over, at de, der beklager sig over den kløft, der er mellem de folkevalgte og befolkningen, ikke tænker på at genoptage en idé, som utvivlsomt ville blive værdsat af befolkningen.
Doyle (PPE-DE)
Det er Parlamentets ansvar at udarbejde en medlemsstatut (vedrørende spørgsmål som løn, pension, social- og sygesikring, beskatning og immunitet). Kommissionen høres, og Rådet skal tiltræde statutten. Parlamentets udkast til statut (ordfører: Rothley) er blevet godkendt ved beslutninger i Europa-Parlamentet, og formanden for Parlamentet, hr. Cox, fik i juni mandat til at udarbejde forberedende aftaler med regeringerne i medlemsstaterne og aflægge rapport til Formandskonferencen i forbindelse med udtalelsen om Rothley-betænkningen.
Jeg stemte for en fair statut for alle medlemmer, der skal gå hånd i hånd med en fair, ærlig og åben udgiftsordning. Rådet skal angive eventuelle problemer med Rothley-udtalelsen, og, i lyset af udvidelsen, behovet for at nå til en afslutning på dette spørgsmål presser på, så aflønningen af og betingelserne for medlemmerne af det næste Parlament ligger fast på forhånd.

Figueiredo (GUE/NGL)
Vi har stemt imod denne beslutning for at bekræfte vores totale uenighed i, at der skal indføres et månedligt "parlamentarikerhonorar", det samme for alle medlemmer, uanset hvilke lande de repræsenterer, fordi vi mener, at den løn, som et medlem af Europa-Parlamentet får, skal afspejle de lønninger, som medlemmerne af de nationale parlamenter får i det land, hvor medlemmet er valgt, hvor de sociale forhold er forskellige.
Hvis det forslag om et "parlamentarikerhonorar" på 8.500 euro (ca. 1,7 millioner escudos) skulle blive vedtaget, der er indeholdt i betænkningsudkastet om "udkast til en statut for medlemmerne af Europa-Parlamentet", hvis ordfører er hr. Rothley, ville det være dybt umoralsk, ikke mindst for de portugisiske medlemmers vedkommende i Europa-Parlamentet, når det sættes op mod de lønninger, som arbejdstagerne har i Portugal.
Desuden er medlemmerne af Europa-Parlamentet valgt i nationale valgkredse. De er altså - og bør blive ved med at være det - knyttet til disse nationale valgkredse. Forslaget om en enhedsløn for Europa-Parlamentets medlemmer er udtryk for en føderalistisk opfattelse af medlemmernes mandat, der vil ændre det nuværende "nationale medlem af Europa-Parlamentet" til et fremtidigt "europæisk parlamentsmedlem", hvilket vi er imod.

Meijer (GUE/NGL)
Mit parti, Det Socialistiske Parti i Nederlandene, er tilhænger af en ordning, hvor alle medlemmer af Europa-Parlamentet modtager samme beløb, f.eks. 2.000 euro om måneden, hvor kun de virkelig afholdte og nødvendige udgifter godtgøres, hvor parlamentsmedlemmerne betaler normal skat i deres bopælsland, og hvor de ingen juridiske privilegier får i forhold til andre borgere. Parlamentsmedlemmer er ikke valgt for at give sig selv privilegier, men for at repræsentere vælgerne. Som svar på kritikken af privilegierne blev der i 1998 og i 2002 talt om en statut for parlamentsmedlemmerne. En sådan statut er udmærket, hvis der gøres en ende på privilegier og for høje indkomster, og hvis alle muligheder for at forøge denne indkomst yderligere gennem misbrug af omkostningsgodtgørelser bringes til ophør. Desværre opfordrer nogle parlamentsmedlemmer til en sådan statut for at bekræfte og øge deres fordele. For nogle år siden hørte jeg til min overraskelse under en orienterende forhandling i Retsudvalget ordføreren Rothley og mange medlemmer fortælle, at det var under deres værdighed ikke at have en topindkomst. I dag forsøger de to største grupper at gennemtvinge denne meget omstridte betænkning uden diskussion og ændringsforslag og standse undersøgelsen af bedre løsninger. Måske endda i håb om, at Rådet afviser en sådan statut.

Coelho (PPE-DE)
Det er helt afgørende, at der sættes ind over for problemet med ulovlig indvandring ved dets kilde, og at der føres en effektiv kamp mod de personer, der er indblandet i menneskesmugling (den organiserede kriminalitets tredjemest lukrative aktivitet) og i økonomisk udnyttelse af indvandrere.
Der må være en fælles EU-politik omkring effektiv og afskrækkende forebyggelse, bekæmpelse og afstraffelse af disse kriminelle, men der må også vedtages foranstaltninger til beskyttelse af ofrenes sikkerhed og værdighed, hvor der skal være særlig opmærksomhed omkring de mest sårbare personers situation, kvinder og børn (ifølge en vurdering fra Den Internationale Organisation for Migration berører menneskesmugling hvert år mellem 700.000 og 2 millioner kvinder og børn over hele verden).
Jeg har stemt for betænkningen, fordi dette direktivforslag ved at indføre tidsbegrænset opholdstilladelse til ofre for organiseret ulovlig indvandring eller menneskehandel vil gøre det muligt at få disse ofre til at samarbejde om at identificere og strafforfølge gerningsmændene bag disse forbrydelser.
Disse ofre, der tit udsættes for vold, trusler, mishandling og udstødelse, må kunne forsvare sig og må hjælpes til at frigøre sig fra smuglerne, der udnytter deres sårbare økonomiske og sociale situation. De må have mulighed for at begynde et nyt liv, med adgang til passende bolig, læge- og psykologhjælp samt arbejde, uddannelse og oplæring.
Det er en styrkelse af de instrumenter, der skal bekæmpe ulovlig indvandring og menneskesmugling.
Darras (PSE)
Konklusion nr. 3 fra Det Europæiske Råd i Tampere er klar. EU skal "stoppe illegal indvandring".
Ved at indføre en tidsbegrænset opholdstilladelse for de ofre for netværk, der smugler illegale indvandrere, eller for menneskehandel, som hjælper medlemsstaterne med at bekæmpe forbrydernetværkene ved at samarbejde med rets- eller politimyndigheder, forsøger nærværende direktiv at løse de alvorlige problemer, som skabes af den voksende illegale indvandring og mere specifikt af udvidelsen af de menneskesmuglernetværk, som handler af andet end humanitære årsager, uden at glemme udnyttelsen af fremmede nationaliteter i form af menneskehandel.
Disse papirer, som skal fornyes hver sjette måned, forsynes i henhold til artikel 12 med en tilladelse, der giver indehaveren adgang til arbejdsmarkedet, erhvervsuddannelse og undervisning. Men ved afstemningen i udvalget blev der vedtaget et ændringsforslag fra Udvalget om Retlige og Indre Anliggender, der ophæver en sådan adgang for indehaverne af denne opholdstilladelse.
Jeg vil derfor kun støtte betænkningen, såfremt ændringsforslag 27 og 7, der ophæver omtalte artikel 12 i Kommissionens forslag samt den tilhørende begrundelse, forkastes. Det drejer sig faktisk om selve essensen i direktivet.
Ducarme (ELDR)
Mellem 700.000 og 2 millioner mennesker, fortrinsvis kvinder og børn, er hvert år ofre for menneskehandel.
Menneskehandel er den tredjestørste kilde på verdensplan til illegale indtægter efter våben- og narkotikasmugling. Den skaber en årlig profit på mellem 5 og 7 milliarder dollars. Den aktuelle handelspris for et barn er nu 10 gange større end under den transatlantiske slavehandel, da den var på sit højeste. Netop denne form for handel er tvangsarbejde, og det er den, der er i størst vækst.
Menneskehandel er en svøbe, som berører alle dele af verden, og som er i færd med at få nogle foruroligende dimensioner i kølvandet på globaliseringen.
Forbrydernetværkene har hurtigt opdaget de enorme profitter, der er at hente på potentielle indvandreres ulykke. Direktivforslaget om en tidsbegrænset opholdstilladelse til de ofre for smuglere af illegale indvandrere eller menneskehandlere, som samarbejder med de relevante myndigheder, et forslag, som i dag er til afstemning hos parlamentsmedlemmerne, er et af de instrumenter, der giver os mulighed for at bekæmpe denne svøbe.
Figueiredo (GUE/NGL)
Denne betænkning følger tæt det direktivforslag, som kommissær António Vitorino har fremlagt med henblik på bekæmpelse af menneskesmugling og menneskehandel, uden en klar distinktion mellem de to fænomener, der er meget forskellige, men med større fokus på bekæmpelse af ulovlig indvandring end på beskyttelse af ofrene. Ordføreren søger at etablere en vis distinktion, men på en ufuldstændig måde og uden heraf at drage alle konsekvenser.
Selv om vi støtter ønsket om at yde ofrene for menneskesmugling hjælp, kan vi ikke acceptere den måde, som Kommissionen agter at gøre det på, idet den behandler ofre for smugling til prostitution ligesom ulovlige indvandrere, der søger arbejde i EU, og som kun tyr til ulovlighed på grund af de uantagelige holdninger, som Fællesskabets institutioner har, fordi de vil lave EU om til et "Fort Europa" i stedet for at øge deres støtte til samarbejdet med oprindelseslandene og bidrage til deres integration.
Staten bør ikke benytte sig af trusler om udvisning for at presse ofrene til at samarbejde med politiet og med de myndigheder, der står for efterforskningen. Tværtimod bør den omfattende beskyttelse af ofret som udgangspunkt sikre opholdstilladelse, adgang til asylprocedure samt til sundheds- og socialsystem, uanset om ofret samarbejder i bekæmpelsen af menneskesmugling.
Vi har derfor stemt imod betænkningen.

Kirkhope (PPE-DE)
Selv om den britiske konservative delegation går ind for at retsforfølge menneskesmuglere, er denne foranstaltning ikke en effektiv måde at behandle sådanne kriminelle på. Ved at lade illegale indvandrere blive i en medlemsstat, om end det tilsyneladende er med henblik på retsforfølgelse, efterlader direktivet asylsystemet åbent for misbrug. Skulle denne lovgivning blive gennemført, forværres problemerne. Vi skal i stedet tackle disse spørgsmål som individuelle stater og træffe strengere foranstaltninger for at søge at begrænse antallet af menneskehandlere og falske asylansøgere.

Krivine (GUE/NGL)
Vi anerkender princippet om at beskytte ofrene for menneskehandlen. Kommissionens forslag er imidlertid af en ganske uanstændig tvetydighed. At udstede en tidsbegrænset opholdstilladelse på seks måneder med mulighed for fornyelse til de illegale indvandrere, der vil hjælpe medlemsstaterne med at bekæmpe de netværk, der styrer den illegale indvandring, er helt utilfredsstillende. Forslaget indbyder i sin nuværende udformning ikke til at bryde den illegale cirkel. Ofrene fortsætter med at være styret af forbrydernetværk og mafiagrupper. En global beskyttelse af ofrene skal først og fremmest sikre dem permanent opholdstilladelse, adgang til asylprocedurer samt uhindret, ubetinget og lige adgang til sundheds- og socialsystemet og arbejdsmarkedet. Vi kan ikke holde os under disse minimumskrav. Jeg har stemt imod betænkningen.
Lund og Thorning-Schmidt (PSE)
. De danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet har i dag stemt for Sörensen-betænkningen (A5-0397/2002). Vi er enige i, at der er fordele ved, at EU vedtager regler om tidsbegrænset opholdstilladelse med henblik på at bekæmpe organiseret ulovlig indvandring eller menneskehandel.
Vi er dog opmærksomme på, at forslaget vedrører et område, der er omfattet af EF-traktatens afsnit IV, og som derfor ikke gælder for Danmark, jf. protokollen om Danmarks stilling.

Meijer (GUE/NGL)
Den, som vil opspore og straffe kriminalitet, må ikke gribe ind over for ofrene, men over for gerningsmændene. Altså narkohandlere, menneskesmuglere og folk, som udnytter andre i sexindustrien i stedet for narkotikamisbrugere, flygtninge og vildledte kvinder, som mod deres vilje sættes i arbejde som prostituerede. Ikke blot disse ofres sundhed, bolig og indkomst fortjener støtte, men også deres mulighed for at vidne i en retssag mod strafbare handlinger og for at kræve skadeserstatning af dem, som har tjent penge på dem. Jeg kender ordførerens årelange indsats for kvinder, som er kommet i vanskeligheder inden for prostitutionen i Antwerpen, og det var oprindeligt også en grund til at afvente hendes forslag med sympati. Disse forslag, i hvert fald de kompromiser, som hun nu forsvarer, viser sig desværre stadig at være utilstrækkelige. Sandsynligvis er det grunden til, at et bredt flertal i Parlamentet, som for det meste ikke lægger særlig stor vægt på de menneskers situation, som er trængt ud på samfundets rand, stemte for under behandlingen i Udvalget om Borgernes Friheder. Ofrenes mulighed for at forlænge deres opholdstilladelse er så begrænsede, at diskussionen i min gruppe førte til den konklusion, at det i dette tilfælde alligevel er bedre at stemme imod. Vi vil ikke være medansvarlige for en ordning, som skaber illusioner, men som giver utilstrækkelig beskyttelse.

Ribeiro e Castro (UEN)
Jeg har støttet denne betænkning, fordi jeg mener, at den konkretiserer utallige tilkendegivelser om beskyttelse, som de mange må have, der hver dag bliver forsvarsløse ofre og derpå ser sig summarisk udvist fra lande, hvor de troede, de kunne finde en værdig fremtid. Derudover er gennemførelsen af denne særlige foranstaltning betinget af et virkeligt samarbejde fra ofrets side med de nationale myndigheder med henblik på optrævling af menneskesmuglernetværk, hvilket givetvis vil forebygge, at der tages andre midler i anvendelse for at opnå rettigheder, der ellers ikke kunne opnås. Det kan faktisk være en måde til at overtale ofrene til at angive forbrydelsernes gerningsmænd og derved gennem medlemsstatens retsbeskyttelse at befri dem fra den afhængighed, der er bygget op, og som ofte udgør et fængsel, de ikke kan undslippe.
På et andet plan finder jeg perioden på 30 dages "betænkningstid" passende, og det samme gælder den måde, hvorpå der bevilges tidsbegrænset opholdstilladelse, da denne tidsbegrænsning medvirker til, at der ikke unødvendigt skabes ubegrundede forhåbninger. Jeg beklager imidlertid, at en tidsbegrænset opholdstilladelse ikke kan fornys, hvis en retsafgørelse har bragt forfølgningen af smuglerne til ophør, fordi jeg mener, at ofrets samarbejde med myndighederne skulle præmieres bedre uafhængigt af strafforfølgningen af smuglerne.

Berthu (NI)
Vi har stemt imod Europa-Parlamentets beslutning om Kommissionens arbejdsprogram for 2003, først og fremmest fordi den godkender det program, som jeg allerede har kritiseret i mit indlæg af 20. november, og fordi den tilføjer andre forslag, som vi er uenige i, som f.eks. kravet om en statut og en finansiering af de såkaldte europæiske politiske partier.
I mit indlæg af 20. november satte jeg især spørgsmålstegn ved arbejdsprogrammets bestemmelser om indvandring, som jeg ikke finder på højde med situationen. Kommissionsformanden gjorde sagen værre, da han svarede på de forskellige indlæg sidst i forhandlingen. Han kastede sig ud i en begejstret hyldest til indvandringen, under hvilken han især erklærede, at "En fuldstændig integration er efter min opfattelse en vigtig målsætning for et åbent samfund, og det skal ske med fuld respekt for alle kulturer og deres særpræg, så vi får samfund uden konflikter ?". Man kan gøre opmærksom på, at "fuld respekt" for alle kulturer ikke fører til "fuldstændig integration", men til et multikulturelt samfund. Og at det multikulturelle samfund i virkeligheden er et multikonfliktuelt samfund.
Figueiredo (GUE/NGL)
Den beslutning, der er vedtaget i dag, støtter Europa-Kommissionens program for 2003, der bekræfter de grundlæggende linjer i EU's nuværende politik, hvis centrale bestanddele er neoliberalisme, føderalisme og militarisme. Det er bl.a. sådan, at betænkningen:
ikke prioriterer, at der bør træffes foranstaltninger til at sikre den økonomiske og sociale samhørighed i et udvidet EU gennem forøgede bevillinger til de mest berørte lande, regioner og sektorer,
ikke påbegynder, blot indledningsvist, en revision af stabilitetspagten og de politisk-økonomiske og politiske mål, der begrunder den,
ikke på nogen måde overvejer betimeligheden i de liberaliseringer, der blev besluttet på Det Europæiske Råd i Lissabon og Barcelona,
ikke rejser kritik af den "beskæftigelsespolitik", der er baseret på fleksibilitet og usikre ansættelsesforhold,
ikke rejser kritik af anvendelsen af "den åbne koordinationsmetode" på pensionsområdet, hvilket har som formål at undergrave den offentlige socialsikringsordning til fordel for den private kapitals dominans,
ikke overvejer betimeligheden i den liberaliseringsproces, der blev besluttet af WTO i Doha, og som bidrager til at øge ulighederne i verden og til liberalisering af de offentlige tjenester.
Til slut kan jeg ikke undlade at rette en kritik mod det ønske, som disse fire parlamentsgrupper har om efter Nice-traktatens ikrafttræden igen at lancere idéen om at oprette "europæiske politiske partier".
Krivine (GUE/NGL)
Kommissionen har i sit lovgivnings- og arbejdsprogram for 2003 fastlagt tre prioriteter, nemlig udvidelsen, øget sikkerhed og stabilitet samt økonomi.
Vi er ikke set ud fra især et budget- og regnskabsmæssigt udgangspunkt tilfredse med den måde, hvorpå disse prioriteringer kommer til udtryk, og vi er knuste over manglen på ambition og storsind i programmet. Hvad angår udvidelsen, er Kommissionens hovedbekymring den obligatoriske indlemmelse af EU's acquis i det indre markeds navn. De nye lande har tværtimod brug for solidaritet, demokrati og offentlige tjenester. Hvad angår sikkerhed og stabilitet, vil Kommissionen med henvisning til sit antiterrordogme forfølge sine planer om at fratage os alle frihedsrettigheder og kriminalisere indvandrerne. EU's politik i Mellemøsten for en retfærdig og bæredygtig fred har ikke givet store resultater. Vi har brug for en anden politik, der er baseret på åbne grænser, bekæmpelse af diktaturerne, ophævelse af skattely og støtte til undertrykte befolkninger. Hvad angår økonomien, forfølger Kommissionen på trods af sin indrømmelse af stabilitetspagtens tåbelighed sin mission med streng budgetplanlægning, deregulering af markedet og privatiseringer af de offentlige tjenester. Det Europa, de er i færd med at bygge, er imod borgernes ønsker. Jeg har stemt imod programmet.
Hudghton (Verts/ALE).
Hr. formand, Rådet (fiskeri) får en heftig dagsorden i december i forbindelse med den første pakke af forslag til reform af den fælles fiskeripolitik. Kommissionen siger, at den med disse ønsker at gøre tingene på en ny og bedre måde og i højere grad involvere parterne ved at håndtere forvaltningen i form af et flerårigt økosystem med flere arter. Og dog synes Kommissionen samtidig fast besluttet på at presse på med de nuværende forslag om genopretning af torske- og kulmulebestanden, der efter min mening er så forskellige fra de tidligere versioner, at de bør lægges frem til yderligere høring. Jeg mener også, at man ved at presse på og opnå enighed om den pakke med dens vidtrækkende konsekvenser rent faktisk torpederer pakken af forslag til reform af den fælles fiskeripolitik og hindrer en eventuel fremtidig opfattelse i Rådet af, at EU mener det alvorligt, når EU melder ud, at man ønsker at gøre tingene bedre. Jeg mener, at Rådet bør fokusere på reformen, få den bragt i orden og derefter hurtigst muligt gennemføre den og etablere et regionalt rådgivende organ, så parterne kan blive en del af løsningen på torske- og kulmulekrisen og ikke blot blive betragtet som problemet.

Van Dam (EDD)
Kommissionen fremlagde i sidste uge drastiske kvoteforslag. Disse forslag er mere inspireret af den politiske gennemførlighed end af en berettiget bekymring for den dårlige udvikling for torskebestanden. I stedet for et forbud mod torskefiskeri og industrifiskeri vil Kommissionen begrænse den nederlandske fladfiskerflådes minimale bifangst af torsk. En sådan måde at gribe sagen an på kalder vi spild af tid og kræfter.
Forvaltning af fiskebestanden og de tilsvarende kvoter er afhængig af en god registrering af fangsterne. Efter fiaskoen i 1980'erne er denne registrering i Nederlandene næsten uangribelig. Af landede fisk registreres og forhandles 99% gennem fiskeauktionerne. Hvordan ser det ud i de andre medlemsstater? Hvordan kan det være, at en af de større medlemsstater eksporterer to gange så mange fisk, som dens fiskere lander ifølge registreringerne?
Jové Peres-betænkningen opfordrer med rette til en effektiv kontrol og harmoniserede sanktioner. Det er på høje tid, at der gøres noget ved det. De medlemsstater, som ikke blot på papiret, men også virkelig fisker inden for kvoterne, rammes nu hårdest.

Meijer (GUE/NGL)
I århundreder har det været en selvfølge, at mennesker ikke blot spiser dyr, men også bruger dem til alle andre ting, hvor de forventer at drage fordel af dem. Hundeslagsmål, hanekamp og tyrefægtning, brugen af slædehunde, opdræt af pelsdyr i vid udstrækning for deres pels, klapjagt og dyreforsøg hører ind under de vildskud, som derved er opstået. I mellemtiden vokser interessen for velfærd for kæledyr, husdyr og dyr i deres naturlige omgivelser hos en som oftest veluddannet yngre generation, og også dyreforsøg betragtes i stadig mindre grad som en selvfølge. Dyreforsøg bruges til militære formål, kosmetik og medicin. Ifølge ordføreren er der syv medlemsstater, herunder Nederlandene, der ikke gennemfører det nuværende direktiv om beskyttelse af dyr til eksperimenter og andre videnskabelige formål. Med rette kræver hun derfor et forslag om skærpelse af dette direktiv inden udgangen af 2003 med henblik på en bedre kontrol, en obligatorisk etisk bedømmelsesprocedure, et forbud mod eksperimenter på primater, der er fanget ude i naturen, og ligeledes et forbud mod at misbruge dyr til udvikling af kemiske våben og kosmetik. Desværre drejer det sig endnu ikke om virkelig lovgivning, men om et forsøg på at opfordre Kommissionen til at tage et initiativ. Uden denne medvirken kan Parlamentet i modsætning til andre parlamenter desværre ikke træffe nogen beslutninger.

Saint-Josse (EDD)
I dag er der to mulige løsninger, enten bruger vi dyr til eksperimentelle og videnskabelige formål, eller også bruger vi mennesker. Vi har helt bevidst valgt dyret for at skabe fremskridt for forskningen og opbygge den moderne lægevidenskab, som har opfundet antibiotikaen og vaccinen.
Lad os derfor sige ja til at ophøre med dyreforsøg, når der findes efterprøvede alternative metoder, eller når arterne er truet med udryddelse.
Ordførerens forslag er uaccaptable. Ved at forbyde udvikling og afprøvning af våben på dyr, ved at stoppe udviklingen af nye kosmetikprodukter, når der ikke findes sikre alternative test for mennesker, eller ved at stoppe anvendelsen af de store primater til at udvikle nye vacciner bringer vi den menneskelige sundhed i fare.
På samme vis bidrager vi heller ikke til en løsning på problemet med dyreforsøg ved at oprette en central kontrolenhed i EU for de offentlige og private virksomheder, hvor sådanne forsøg foregår.
Ved at stemme imod betænkningen negligerer vi ikke dyrenes interesser, vi forsvarer tværtimod menneskets interesser. Lad os ikke sætte dyrets tarv over menneskets og dets sundhed.
Formanden.
Stemmeforklaringerne er afsluttet.

Formanden.
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session for afbrudt

Formanden.
Kære kolleger, det er mig en stor glæde i dag på vegne af Europa-Parlamentet at kunne byde velkommen til Alejandro Toledo, præsident for Republikken Peru.

Vi mødtes i indgangen, og det er bitterligt koldt udenfor her til morgen. Jeg forsikrede præsidenten for, at Parlamentet ville give ham en meget varm velkomst.
Hr. præsident, valget i Peru den 3. juni 2001 markerede en kursændring for det politiske liv i landet og et skridt imod en demokratisk konsolidering. Prioriteterne i regeringen - mulighed for kvalitet i beskæftigelsen, bekæmpelse af fattigdom, en styrkelse af demokratiet og retsstaten - er værdier, som Parlamentet går ind for, tror på og fremmer.
Jeg ved, at De, allerede inden De tiltrådte embedet, gav udtryk for stor interesse for at styrke båndene mellem Peru og EU. Det er os derfor en stor fornøjelse, at De er her i dag, i denne uge. Dette er for Parlamentet og for livet på vores gamle kontinent og for EU et meget vigtigt øjeblik. Vi nærmer os afslutningen på en langvarig proces med at udvide Unionen med mange flere stater. Som De kan forestille Dem, optager dette os meget for tiden, da det er en meget kompleks og krævende proces.
Deres tilstedeværelse her i dag påminder os om forpligtelsen til ikke blot at se indad, men at have fingeren på pulsen i den øvrige del af verden. Deres tilstedeværelse i dag påminder os om, endnu mens vi tager skridtet mod en stor og ny bølge af europæisk integration, at vi har et bredere globalt politisk ansvar. De skal også have tak for den påmindelse.
Vi støtter EU's aftale med Andes-samfundet og ser frem til at uddybe den, hvilket også fremgik i Madrid i år på topmødet med de latinamerikanske og caribiske stater. Jeg er også bevidst om Deres interesse i internationale humanitære midler for at forsøge at dæmpe indvirkningen af fattigdom og Guayacils erklæring i juli 2002. Vi deler så mange fremtidsperspektiver, og jeg ser frem til at høre, hvad De har at sige, og giver Dem hermed ordet.
(Bifald)

Toledo
Hr. Cox, formand for Europa-Parlamentet, hr. formand for Kommissionen, hr. formand for Rådet, det er mig en stor ære at befinde mig her i denne forsamling, som er et demokratisk forbillede verden over. Parlamentet repræsenterer 374 millioner europæere, der har besluttet at give hinanden hånden og sammen opbygge en betydeligt mere integreret verden, som ikke kun omfatter erhvervslivet og samhandlen.
Jeg kommer her i dag som Perus forfatningsmæssige præsident. Sidst, jeg besøgte Strasbourg, var jeg præsidentkandidat. Men, hr. formand, min tro på, at det nytter at gøre oprør til fordel for demokratiet og friheden, menneskerettighederne og miljøet, har ikke ændret sig.

Europa spiller en afgørende rolle i verden, og jeg vil ærligt gøre rede for mine tanker. Det er ikke plads til en selektiv globalisering i verden, globaliseringen kan ikke begrænses til investering, handel eller finanssektoren. Hvis globalisering giver mening på et område, er det på området demokrati, frihed, menneskerettigheder og miljø, fordi demokrati er uafhængigt af nationalitet, på samme måde som menneskerettigheder er uafhængige af hudfarve. Desuden er det vores ansvar at sikre de fremtidige generationer en beboelig verden, hvor vores børn og vores børnebørn kan leve i en demokratisk verden såvel som et sundt miljø, hvor de fabrikker, der skaber velstanden, ikke ødelægger miljøet for de kommende generationer.
Det er givet nødvendigt at nå frem til økonomisk og finansiel integration. Latinamerika har i dag mere end nogensinde brug for at diversificere sine finansielle og handelsmæssige forbindelser. Tiden er inde til at videreføre integrationen uden at vores nationale identitet sættes over styr. Tiden er inde til at acceptere globalisering og konkurrence ud fra den antagelse, at vores forskelligartethed er vores styrke. Globaliseringen har ikke til formål at skabe en ensartet kultur overalt i verden - det ville være forfærdeligt, hvis Kentucky Fried Chicken eller McDonalds blev en del af verdenskulturen. Det vil jeg kæmpe imod.
(Bifald)
At være globale og indgå i et konkurrenceforhold er ikke ensbetydende med, at vi skal give afkald på vores nationale kultur, og at være konkurrencedygtig er ikke ensbetydende med, at mænd og kvinder verden over skal berøves deres menneskelighed. Som en del af CNN-kulturen eller internetkulturen har vi mulighed for at navigere i verden uden at give slip på vores sprog, vores mad eller vores kulturelle kendetegn. Jeg opfordrer Parlamentet, som jeg har den største respekt for, til at støtte mine bestræbelser på, hr. formand, at begynde at give globaliseringen et menneskeligt ansigt, for det er nødvendigt, hvis vi ønsker bæredygtighed på lang sigt.
Vi kan ikke tale om globalisering og konkurrencedygtighed, når milliarder af mænd og kvinder verden over i aften vil lægge sig til at sove uden at vide, om de får noget at spise i morgen. Hvis globaliseringen skal være bæredygtig på lang sigt, bør den være inklusiv, have et menneskeligt ansigt og omfatte dem, der i dag er marginaliseret. I Latinamerika lever 44% af befolkningen under fattigdomsgrænsen og 21% af befolkningen under den yderste fattigdomsgrænse på under 1 dollar om dagen.
Hvis De ikke har en social bevidsthed, vil jeg bede Dem tænke i handelsmæssige baner. Se på tabet af arbejdskraft, der kunne inddrages i produktionsprocessen og bidrage til at sikre en bæredygtig økonomisk vækst. Se på tabet af et potentielt marked, som omfatter disse 44% latinamerikanere, som kunne forbruge mere brød, mere mælk, flere skjorter og flere sko. Hvis De ikke ønsker at betragte spørgsmålet ud fra kriteriet social retfærdighed, så se på de økonomiske muligheder.
Jeg kommer her i dag for at dele en bekymring med Parlamentet, en bekymring, som ligger Latinamerika meget på hjerte. Jeg har rejst spørgsmålet på Formandskonferencen i Guayaquil og De Forenede Nationers generalforsamling. I dag vil jeg med stor overbevisning og samtidig stor ærlighed åbent redegøre for et emne, som fortsat kræver en omfattende indsats. Ikke desto mindre lancerer jeg det som en idé. Udviklingslandene og Latinamerika i særdeleshed står over for en stor udfordring, nemlig harmoniseringen af en forsvarlig forvaltning af de økonomiske politikker. Vi har gennemgået 30 års strukturelle ændringer, 30 år, hvor vi er blevet anmodet om at rydde op i vores økonomi, vi har forsøgt, nogen mere end andre og nogen strengere end andre. Dog har vi efter 30 års strukturelle ændringer ikke været i stand til at forpligte os, vi har ikke været i stand til at forbinde de strukturelle ændringer med en periode med bæredygtig økonomisk udvikling, der skaber arbejdspladser, der er arbejdstagerne værdige, der skaber indkomster og øger det interne forbrug og følgelig forbedrer befolkningens livskvalitet.
Ærede medlemmer, Latinamerika er ganske stille ved at miste troen på demokratiet. Vi står nu over for et dilemma, som nordamerikanerne ville beskrive som et behov for at forlige Wall Street og Main Street. Vi kan ikke lukke øjne og ører for demonstranterne i Argentina, Venezuela, Ecuador, Colombia og Uruguay. Vi kan ikke vende det døve øre til denne situation. Folk er begyndt at undre sig over, hvorfor der er så lidt arbejde og så meget fattigdom, når nu de har så meget demokrati. De industrialiserede lande fortæller os, at vejen frem er en styrkelse af de demokratiske institutioner, og at vi bør springe på globaliserings- og konkurrencetoget, samtidig med at manden på gaden spekulerer over, hvordan han skal klare familiens grundlæggende fornødenheder.
Jeg ved, at jeg bevidst forenkler argumentationen, fordi jeg ønsker at anskueliggøre, at vi står over for et stort dilemma, for så vidt angår en forsvarlig forvaltning af den økonomiske politik. 30 års forfejlet omstrukturering bør ikke forlede os til at handle uansvarligt. Vi må ikke falde tilbage til populisme. Men noget må der gøres. Latinamerikas mænd og kvinder er begyndt at demonstrere i gaderne og er følgelig direkte eller indirekte begyndt at klage over demokratiet. Det er farligt. Jeg siger dette som en overbevist tilhænger af frihed, demokrati, menneskerettigheder og miljøbeskyttelse. Jeg kan dog ikke undlade at tage det, jeg hører og ser, til efterretning.
I Peru er 54% af befolkningen dømt til at leve under fattigdomsgrænsen og 23% dømt til at leve under den yderste fattigdomsgrænse. Hvad skal vi sige til dem? Vi tror på demokratiet. Desuden er der nu nogen, der hævder, at de havde det bedre under Fujimoris diktatur. Der er noget under opsejling i regionen.
Jeg er klar over, at Europa-Parlamentets medlemmer er optaget af de store udfordringer, der er forbundet med Europas integration, og måske er det forstyrrende, at jeg giver udtryk for min foruroligelse. Hvis dette er tilfældet, vil jeg dog på ingen måde undskylde. Jeg vil blot gøre opmærksom på, at der findes et kontinent, der er rede til at købe og sælge, der er rede til at leve i harmoni med et demokratisk sindelag, med forsvar for menneskerettighederne og miljøbeskyttelse. Jeg håber ikke, at den europæiske integrationsproces, som jeg beundrer, vil betyde, at De ikke interesserer Dem for det, der sker på et kontinent, som er i besiddelse af et stort potentiale.
I april eller maj mødes Rio-gruppens medlemsstater i Lima, og jeg har bevidst henstillet til, at hovedemnet bliver tilvejebringelse af finansielle midler til finansiering af styring og demokrati i Latinamerika. Demokrati koster penge - det er som en plante, der skal vandes, når den er blevet plantet, og vi kan ikke tage det for givet. Det er med blødende hjerte, vi betragter nærtstående lande som Argentina. Vi frygter, at der sker en kædereaktion i regionen, og, uanset hvor ansvarlige vi er i vores håndtering af den økonomiske politik, vil intet kunne skåne os fra den kædereaktion, som indebærer, at regionen endnu en gang svinger mellem nye autoritære styrer med nye ansigter.
Vi må tage os i agt. Demokratierne kan ikke væltes ved traditionelle militærkup, men demokratiet kan blive svækket, hvis ikke det fører til konkrete resultater for de fattige.
Vi har anmodet to internationale organer om at hjælpe os med ud over aftalerne med Den Internationale Valutafond og Verdensbanken at finde finansielle mekanismer, der kan understøtte styrbarheden og demokratiet og sikre os et gældsniveau, hvor vi kan indgå forpligtelser, der indebærer budgetunderskud. Jeg går ind for denne tanke.
Vi må ikke forfalde til populisme, fordi konsekvensen er hyperinflation, og hyperinflation gør de fattige endnu fattigere. Men hvad er fordelen ved ikke at have inflation? Hvorfor trofast følge Den International Valutafonds opskrift? Min regering har netop undertegnet en aftale med fonden, men med hvilket formål, hvis ikke det fører til de resultater, de fattige forventer, og de begynder at miste troen på demokratiet?
Det er på tide, at vi sammen sætter os ned og kreativt overvejer, hvordan vi kan finde frem til mekanismer, der går ud over niveauerne for udlandsgælden og uden at bryde den skattemæssige og monetære disciplin giver os større finansiel frihed til at investere i offentlige arbejder, der kan skabe arbejde og hindre, at der opstår en trussel mod styrbarheden og demokratiet i regionen.
Ærede medlemmer, for to uger siden var der regionalvalg og kommunalvalg i Peru, og mit parti opnåede ikke gode resultater. Jeg kunne have brugt penge, jeg kunne have tilbudt gaver, jeg kunne have været populistisk og sandsynligvis opnået et bedre valgresultat for mit parti. Men jeg er ikke valgt til at regere på mit partis vegne, jeg blev valgt til at regere på vegne af alle Perus borgere, og jeg er fast besluttet på ikke at træffe regeringsafgørelser med henblik på næste valg. Jeg har besluttet at træffe statsafgørelser med henblik på de kommende generationer og har derfor betalt en meget høj pris.
(Bifald)
En uansvarlig økonomisk forvaltning ville have givet brød i dag og sult i morgen. Jeg er født i en lille by, der ligger 4.000 m.o.h. i Perus Andesbjerge, oppe i skyerne. Jeg er nået hertil, hvor jeg er i dag, og har den ære i dag at tale til Europa-Parlamentet, takket være en enkelt faktor: uddannelse.
(Bifald)
Jeg ved, at mange måske undrer sig over min tilstedeværelse her. Flere medlemmer af Europa-Parlamentet har arbejdet sammen med mig i kampen mod diktatur og korruption. Jeg ved, at min tilstedeværelse kan undre mange, fordi Peru efter 500 år takket være lærere og undervisning nu har en præsident med min etniske baggrund, der som et resultat af en statistisk fejltagelse er blevet præsident for republikken. Jeg forpligter mig til for fremtiden at gøre alt, hvad jeg kan, for at sikre, at mænd og kvinder som mig kan blive Perus præsident.
(Bifald)
Denne kommentar vedrører en national politisk afgørelse. Jeg er kommet for at bede jer, mine europæiske venner, om ikke at sælge os våben. Jeg beder jer venligst ikke at sælge os fly, skibe eller tanks. Lad os få mulighed for at ændre de prioriteringer, der ligger til grund for vores skrøbelige offentlige budgetter. Da jeg overtog præsidentembedet sidste år, lovede jeg mit folk ikke at skuffe dem. I år, 2002, har jeg besluttet at reducere militærudgifterne med 20% og anvende midlerne til sundhed og uddannelse for de fattige i Peru. Og det vil jeg gøre de næste fem år.
(Bifald)
Jeg ved, at I er tålmodige og vil høre på mig. Lad være med at give os mælk. Lad venligst være med at give os jeres landbrugsprodukter ...
(Bifald)
... fordi jeres mælk og hvede giver Perus landmænd uretfærdig konkurrence.
(Bifald)
Mine følelser og beundring for denne forsamling giver mig ret til oprigtigt at gøre Europa-Parlamentets medlemmer opmærksomme på, at tiden nu er inde til at bygge en tosporet handelsmotorvej. Gør det, I beder os om: Åbn jeres markeder.
(Bifald)
I siger til os, at vi skal føre en åben økonomi, og jeg er enig. I siger til os, at vi ikke bør støtte vores landbrug, og jeg er enig. Men så må I også undlade at støtte jeres landbrug. Åbn jeres markeder.
(Bifald)
Årsagen, kære venner, er enkel, og jeg håber, at I vil opfatte dette i den ånd, det er ment, fra en person, der beundrer den europæiske integrationsproces: Handel betyder arbejde. Hvis ikke vi kan markedsføre vores produkter, vil vi få flere arbejdsløse mænd og kvinder. Hvis I beder os gøre noget, som I ikke selv er parate til at gøre, så hjælper I os ikke: Lad os gøre det sammen. Hvis vi mener, at globaliseringen bør være inklusiv, må vi stå sammen for at inddrage de fattige i globaliseringen, og en måde at gøre det på er at bygge en tosporet motorvej. Jeg er en stor tilhænger af lighed. Jeg ved, at I gør det af venlighed. Jeg ved, at I leverer fødevarehjælp af humanitære årsager, men tillad mig ligeledes venligt at påpege, at selv om de fattige i Latinamerika er fattige, har de deres værdighed. De vi ikke have smulerne. Det eneste, de beder om, er, at I åbner jeres markeder, så vi kan sælge vores produkter og konkurrere på priser og kvalitet.
(Bifald)
Mine herrer og damer, det er faldet i mit lod at overtage regeringsmagten i et land efter 10 års grusomt diktatur ledsaget af korruption og ulovlig narkotika- og våbenhandel. Vi overtog et land, hvor forventningerne til den sociale udvikling forståeligt nok var meget høje. Vi overtog et land efter fire år med recession. Vi overtog et land, hvor institutionerne var brudt sammen. Vi overtog et land, der havde mistet tilliden til sine politikere.
Kan de forestille Dem, at en europæisk premierminister eller præsident forlader parlamentet ad bagdøren, skjuler sig bag en anden nationalitet i Japan og indgiver sin demission pr. fax? Dette kan man kun forestille sig i en fuldstændig surrealistisk politisk situation. Disse begivenheder rystede Perus befolkning, som ikke kan få sig selv til at tro det. Det er vores ansvar at genskabe tilliden. Tre dage efter, jeg havde overtaget præsidentembedet, var der allerede flere demonstrationer uden for parlamentsbygningen, hvor forskellige grupper gav udtryk for deres forventninger.
Jeg er ikke kommet her for at prale af sejre eller triumfer, men jeg kan oplyse, at Perus økonomi er i vækst, at inflationen ligger på under 1%, at de internationale reserver er de hidtil højeste, og at arbejdsløsheden langsom begynder at falde, selv om det ikke går så hurtigt, som vi ønsker. Min opgave er nu at få disse makroøkonomiske resultater omsat til konkrete forbedringer for befolkningen.
Mine damer og herrer, jeg er 56 år, og jeg har tilbagelagt en lang og vanskelig rejse, men jeg har lært, at det, man ikke dør af, bliver man stærkere af. Jeg er kommet her i dag for at dele min personlige overbevisning med jer og gøre det klart, at den bedste investering, en familie eller et samfund som Peru kan gøre, er at investere i befolkningens forstand. Det betyder ganske enkelt investeringer i sundhed, uddannelse og retfærdighed for de fattige. Investering i sundhed og uddannelse er, som bekendt, en investering med et højt afkast. En økonomi baseret på viden er ensbetydende med en lav risikofaktor, den er langsigtet og giver stor mobilitet. Populistiske regeringer vil kunne tage magten, men de vil ikke kunne nationalisere folkets viden. Regeringer, der går ind for overdreven privatisering, vil kunne overtage magten, men de vil ikke kunne privatisere det, der er investeret i folkets forstand.
I dag vil jeg som konklusion blot gøre opmærksom på, at det er på tide, at vi indleder et samarbejde for at sikre, at frihed, demokrati, respekt for menneskerettighederne og beskyttelse af miljøet ikke blot er Latinamerikas sag. I dag vil jeg viderebringe tankerne om, at en sund verdensøkonomi forudsætter stærke demokratiske institutioner og global sikkerhed. Atlanten er blevet en mindre hindring. Globalisering og konkurrencedygtighed, anvendelse af teknologi, bør have et mere menneskeligt ansigt og være mere omfattende. Det bør sikres gennem investeringer i sundhed og uddannelse.
Hr. formand, jeg ønskede at delagtiggøre Dem og de ærede medlemmer i disse personlige overvejelser, mine damer og herrer, fordi Rio-gruppens medlemsstater mødes i april i Peru for at behandle et forslag om at afdække mekanismer til finansiering af styrbarhed og demokrati i Latinamerika, således at de fattige ikke mister tilliden til demokratiet. Vi har lært af den europæiske integrationsproces. Latinamerika forsøger at gennemføre sin egen integration. Andeslandene forsøger at tage ved lære af den proces, Europa har indledt. Vi ønsker et integreret Andinsk Fællesskab, et stærkere Latinamerika, der er i stand til at indgå i en dialog med EU, og jeg håber, at vi på Rio-mødet vil kunne modtage observatører fra EU, så vi kan drage nytte af deres erfaring i denne proces
Mine damer og herrer, eftersom De har været så venlige at give mig lejlighed til at tale, vil jeg sige, at de millioner af mænd og kvinder i verden, der i dag lever for mindre end 1 dollar om dagen, ønsker, at EU og andre industrialiserede lande gør en indsats for at inddrage de fattige i fordelene ved globaliseringen, og giver den et mere menneskeligt ansigt, således at man forhindrer, at de fattige sætter spørgsmålstegn ved de demokratiske institutioner, fordi de mister tilliden til demokratiet.
(Bifald)

Formanden.
Tak til præsidenten. Han sagde i sin tale, at han spekulerede på, om det han sagde, var forvirrende. Tværtimod, det var en opfordring til handling. De skal have tak for beskeden, hr. præsident.
Jeg erklærer det højtidelige møde for hævet.

