Europaparlamentets prioriteringar när det gäller kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram 2009 (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om Europaparlamentets prioriteringar när det gäller kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram 2009.
Hartmut Nassauer
för PPE-DE-gruppen. - (DE) Herr talman, mina damer och herrar! Denna förmiddag diskuterar vi kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram för det kommande året 2009, som är valår. Nästa år kommer ett nytt parlament att väljas och en ny kommission kommer att inrättas. Ingen sitter säkert på sin plats, inte kommissionsledamöterna och inte ens kommissionens ordförande, som tyvärr inte har möjlighet att vara här denna förmiddag för att lägga fram sitt program personligen.
Under ett valår är det alltid en frestelse att handla rätt mot alla våra väljare, och då förutsätter vi alltså att vi vet vad de vill, eller åtminstone vad de borde vilja. Detta leder till följande fråga: Hur bör EU framställa sig för EU-medborgarna under det kommande året? Precis som för alla politiker är vår uppgift att försöka bemöta de frågor som är viktiga för medborgarna. EU har en enastående möjlighet att göra detta. Vi har många alternativ till hands för att tillgodose medborgarnas behov och intressen.
Fred har varit ett grundläggande intresse under hela mänsklighetens historia, och EU har tryggat freden i Europa under många decennier. Vi kan finna svar på yttre hot, som internationell terrorism eller agerandet hos stora grannländer, som ibland struntar i de internationella rättsreglerna. Vi kan bidra till att EU har en säker och hållbar energiförsörjning, samtidigt som vi gör vad vi kan för att skydda klimatet. Vi kan garantera social trygghet och rättvisa i EU genom att släppa loss tillväxtpotentialen hos vår framgångsrika EU-ekonomi, och vi kan skydda EU-ekonomins innovationsförmåga och konkurrenskraft, och därmed skapa och trygga arbetstillfällen. EU kan bli en trygg fristad i en föränderlig värld. Mina kolleger kommer snart att tala om många av dessa frågor mer i detalj.
Vilka är de nödvändiga förutsättningarna för att EU ska kunna agera framgångsrikt? Jag vill särskilt nämna två förutsättningar. För det första behöver vi lämpliga institutionella grunder, och för detta behöver vi Lissabonfördraget. Med Lissabonfördraget kommer vi att skapa ökad öppenhet och demokrati och förbättra EU:s kapacitet att agera, vilket innebär att EU kommer att kunna utöva sina funktioner på ett effektivare sätt. Vi kan bara vädja till Irlands medborgare att ompröva sin inställning till Lissabonfördraget. Jag instämmer i mycket av den kritik som har riktats mot EU, men vi kan inte bortse från att fördraget ger kloka lösningar på mycket av kritiken. Lissabonfördraget är följaktligen mycket viktigt.
För det andra behöver vi EU-medborgarnas stöd, vilket har minskat i en oroväckande utsträckning. Det framgår klart av folkomröstningarna i Frankrike, Nederländerna och inte minst på Irland. Det handlar inte om att vi behöver mer eller mindre EU, vilket jag nyligen hade tillfälle att säga till kommissionens ordförande. Den verkliga frågan är var vi behöver EU, och var vi inte behöver det. Det är det vi måste bestämma. Jag vill gärna nämna ett exempel - och jag medger att det är mitt absoluta favoritexempel - markskydd är inget som vi behöver hantera på EU-nivå. Markskyddet medför arbete men skapar inga arbetstillfällen. EU kommer att lyckas och få stöd om det agerar där det verkligen behövs gemenskapsåtgärder, och där agerande på EU-nivå gör mer nytta än på nationell nivå.
Enligt min åsikt vore det därför klokt av kommissionen att fästa större vikt vid subsidiaritetsfrågan under det kommande året. Detta kommer att bidra till att öka acceptansen för EU och vi kommer förmodligen att väljas om av fler EU-medborgare än vad som var fallet vid det senaste valet.
Hannes Swoboda
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, fru vice ordförande! Kommissionen har genomfört ett enastående arbete inom många områden under de senaste åren, särskilt miljö- och klimatpolitiken, och här i parlamentet är vi i färd med att omsätta detta i lagstiftning. När det gäller den inre marknadens utveckling ser vi emellertid stora brister, vilket särskilt gäller den sociala dimensionen.
Den rådande finanskrisen är ett tillräckligt skäl att diskutera den här frågan, och det är vad vi har gjort inom ramen för Rasmussenbetänkandet. Det är inte bara min grupp och jag, utan sannerligen många andra, som är djupt besvikna över vad kommissionsledamot Charlie McCreevy har sagt - eller inte sagt - i det här sammanhanget. Detta är det största problemet.
Om man läser ledarna i vilken konservativ tidning som helst i dag, oavsett om det är Financial Times eller Frankfurter Allgemeine, skulle rubrikerna ha kunnat skrivas av socialdemokratiska grupper här i parlamentet, men inte av kommissionens ordförande och sannerligen inte av Charlie McCreevy.
Financial Times har till exempel följande rubriker:
(EN) ”Den moderna historiens största regleringsmisslyckande”, eller ”Efter kraschen: varför global kapitalism kräver globala regler”.
(DE) Medan Damien Hursts The Golden Calf slog rekord på konstauktioner, drabbas finansinstituten av rekordförluster, vilket föranleder följande kommentar från Financial Times:
(EN) ”Hur vi alla förblindades av guldkalven”.
(DE) Detta gäller tyvärr även för kommissionen, eller åtminstone för de kommissionsledamöter som borde ansvara för dessa frågor. Frank Schirrmacher, chefredaktör för Frankfurter Allgemeine Zeitung och knappast känd som en vänsteranhängare, skriver följande: ”Den nyliberala ideologin skapade en rationell och tillfällig koppling mellan individen och globaliseringen, som enbart var rotad i ekonomin”, och beklagar ”den sociala välfärdstankens självförstörelse”.
Det skulle ha varit trevligt att åtminstone kunna spåra en anstrykning i detta i kommissionsordförandens eller kommissionsledamot Charlie McCreevys ord. Jag kräver ingen omfattande kritik eller självkritik från vänstern, men det som vi däremot kräver, gång på gång, vilket Martin Schulz nyligen klargjorde med största tydlighet, är stärkande av den sociala dimensionen och kontroll av alla kommissionens projekt när det gäller deras sociala konsekvenser. Tyvärr sker detta fortfarande inte. Vi får inget svar från kommissionen i det här avseendet.
Vi kräver även en starkare gemensam ekonomisk politik i EU, vilket skulle bidra till att mildra eller avstyra den typ av kris som nu spiller över från USA. Även här har kommissionens försummelse varit anmärkningsvärd. Ett annat område där kommissionen har misslyckats - och jag är ledsen över att jag måste rikta dessa kommentarer till er eftersom jag vet att ni kan göra mycket litet åt det - är misslyckandet med att hantera den ökande ojämlikheten i EU på egen hand eller uppmana de nationella regeringarna att agera. Vi kommer att diskutera den här frågan i eftermiddag i samband med energifattigdom, ett annat ämne som vi har tagit upp upprepade gånger utan att få något svar från kommissionen, som inte har kommit med några verkliga initiativ.
Det är oacceptabelt att kommissionen - som förklarar att engagemanget för integration och social rättvisa är en principsak - bara ser på medan den sociala ojämlikheten i EU stadigt ökar under denna särskilda fas av det ekonomiska och sociala livet. Det är oacceptabelt och vi borde inte godta det.
EU-medborgarna förväntar sig att kommissionen tar deras behov och bekymmer på allvar, att den lägger fram lämpliga förslag och agerar som en moralisk auktoritet, särskilt nu i samband med finanskrisen. Det bör inte lämnas åt den franske presidenten Nicolas Sarkozy i hans egenskap av rådsordförande att inta en tydlig ståndpunkt i den här frågan; även kommissionen, kommissionens ordförande och den behöriga kommissionsledamoten bör inta denna tydliga ståndpunkt.
Fru vice ordförande! Ni är mycket vältalig i era bemödanden att informera medborgarna om kommissionens arbete, och vi välkomnar och stöder fullständigt era insatser. Detta handlar emellertid inte om bara om form, det handlar även om innehåll. Kommissionsledamöterna måste förse er med lämpligt innehåll. När det gäller finanskrisen, regleringen och den sociala dimensionen förser den sociala marknadsekonomin er med alltför lite innehåll. Det är därför ni ofta har svårt att lägga fram trovärdiga argument för medborgarna.
Vi säger ja till en ekologisk omstrukturering av vår ekonomi och vårt samhälle. Vi står fullständigt på er sida i den frågan och kommer att omsätta detta i handling. Mitt angelägna budskap till er är emellertid att vi måste ta ett steg tillbaka - eller ett steg framåt, om ni så vill - mot en politik som bygger på socialt ansvar, och detta gäller även kommissionen, för det vi får här är alltför lite, alltför sent. Jag vill be er att se till att denna situation rättas till under de närmaste månaderna.
Silvana Koch-Mehrin
för ALDE-gruppen. - (DE) Herr talman, fru vice ordförande! Nästa år - 2009 - är verkligen ett mycket viktigt år för EU eftersom det är valår, och mer allmänt måste den viktiga frågan om EU:s framtida inriktning besvaras.
Valet kommer att hållas, det vet vi, men vi vet inte hur den grund som vårt samarbete kommer att bygga på därefter kommer att se ut. Det är en fråga som våra medborgare med all rätt förväntar sig ett svar på. Hur ser vi på EU:s framtid från EU-institutionernas perspektiv?
Kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram utgör naturligtvis ett tillfälle att utförligt besvara denna fråga. Det är därför vi som parlament har beslutat oss för att ange våra egna krav på kommissionens arbetsprogram först, innan det läggs fram för oss, och att reagera på det därefter.
EU står inför stora utmaningar som är av direkt relevans för dess framtid. Vad kommer framtiden att föra med sig? Samtidigt sker så mycket i världen som direkt påverkar medborgarna i deras dagliga liv, som de stigande energipriserna och finanskrisen. Även här behöver vi tydliga svar från EU som förklarar hur EU tänker bemöta detta. För det behöver vi övertygelse och ledarskap.
Det är därför det är så viktigt att kommissionen mycket tydligt förklarar hur den tänker bemöta dessa kriser och att den exakt definierar sina politiska prioriteringar i arbetsprogrammet.
I detta sammanhang anser vi att det är viktigt att kommissionen värnar om EU:s konkurrenskraft. På den alltmer globaliserade marknaden är det viktigt att vi tydliggör att detta är en av våra fortsatta politiska prioriteringar.
Andra lika viktiga aspekter är emellertid att stärka och skydda de medborgerliga rättigheterna, öka forskningen och finna en lösning på klimatförändringen. Det är andra frågor som har varit mycket viktiga diskussionsämnen här i parlamentet i många år. Dessa områden bör definieras av kommissionen, och framför allt bör den se till att EU även tillskriver sig förtjänsten för de framgångar som nås. Det händer alltför ofta att medlemsstaterna tar åt sig äran om något bra åstadkoms som är helt i linje med medborgarnas intressen och välfärd. Jag skulle vilja att kommissionen fäste mer avseende vid detta i framtiden.
I detta sammanhang är jag mycket glad att se er här i dag, fru vice ordförande. Ett par av våra kolleger har svårt att förstå att kommissionens ordförande José Manuel Barroso har annat på kalendern i dag. Det gläder mig att ni är här eftersom det är ni som ansvarar för att förbättra kommunikationen i EU och detta kan innebära en möjlighet att dagens debattämne - nämligen kommissionens arbetsprogram - diskuteras ingående även i de nationella parlamenten, så att vi har den typen av samspel redan från början. I den tyska förbundsdagen sker detta nu i de flesta utskotten, men det är något som utan tvivel bör finnas med på föredragningslistan för alla nationella parlament i hela EU.
EU:s stund har kommit, det står klart. Vi står inför globala utmaningar, och EU har inget annat val än att bemöta dem gemensamt.
Eva Lichtenberger
för Verts/ALE-gruppen. - (DE) Herr talman, ärade kolleger, mina damer och herrar, kommissionsledamöter! Debatten om arbetsprogrammet är som alltid sanningens ögonblick. Det är då vi ser vad de offentliga uttalanden som har gjorts vid så många tillfällen verkligen är värda. Om vi ser på programmet mer i detalj visar det sig tyvärr att uttalandena inte alltid följs upp med handling, särskilt inte när det gäller budgetramen eller kommissionens långsiktiga planering.
I arbetsprogrammet har vi ett klimatskyddsprogram där det verkar som om Balikonferensen aldrig ägt rum, som om EU aldrig hade intagit ställningen som en banbrytande pionjär i klimatförändringsfrågan på global nivå. Bilindustrin har dragit åt bromsen, och kommissionen står overksam. Medlemsstaterna får fria tyglar och tillåts bjuda under varandra i att införa allt lägre miljönormer för sina egna industrier och göra allt större eftergifter för sina egna biltillverkare.
Tyvärr ser vi samma sak hända överallt i industrisektorn. Som alltid ligger inriktningen på kärnenergi, en industri som slösar med kapacitet, finansiering och energi. Även om EU har en innovativ sektor för förnybara energikällor har man på EU-nivå inget mer än växelpengar kvar för denna sektor sedan man har gjort åtaganden och ägnat sina finansiella resurser och sin planering åt annat. Detta är fullständigt oacceptabelt. Om vi ska fortsätta att vara marknadsledande inom denna sektor måste vi sända ut ett klart och entydigt budskap, och det innebär att prioritera där det behövs.
Vi har tyvärr samma problem när det gäller anställningsförhållanden. Jag vill bara understryka en sak i detta sammanhang. Man har nu enats om direktivet om arbetstid och har tydligen gjort avsevärda eftergifter. Direktivet är ett slag i ansiktet på alla våra unga som vill bygga upp en framtid. Det är inte så vi bör behandla våra arbetstagare.
Slutligen har vi debatten om finansmarknaderna. Jag kan bara instämma i vad föregående talare, Hannes Swoboda, sa. De sista återstående förkämparna för självreglering av finansmarknaderna finns här i parlamentet. Man överväger regleringar till och med i USA, men på den här sidan Atlanten verkar vi tro att allt kommer att hända av sig självt. Vi bör signalera vår vilja att skapa en sund ram så att finansmarknaderna inte längre kan utvecklas i samma riktning som förut, där meningslösa finansiella produkter kom före en sund ekonomisk politik. Enligt min åsikt är hela programmet en stor besvikelse.
Ilda Figueiredo
för GUE/NGL-gruppen. - (PT) Herr talman! I dessa mycket oroliga tider när EU:s och världens folk ställs inför grundläggande utmaningar är det oacceptabelt att kommissionen inte har lagt fram några förslag för att bryta med den politik som har lett till att den sociala situationen har förvärrats, drivit upp arbetslösheten och antalet otrygga och dåligt betalda arbeten och gett upphov till finans-, livsmedels- och energikrisen - som drabbar de ekonomiskt svagare länderna och mer sårbara grupperna i samhället hårdast - och till tilltagande militarisering av de internationella förbindelserna, med alla risker som det innebär för världsfreden.
Trots att kommissionen är medveten om att det finns ett starkt motstånd mot privatisering och avreglering bland arbetstagare, konsumenter och användare av offentliga tjänster, mot orättvisa hälso- och socialförsäkringsreformer och mot den ständigt ökade fördelningen av inkomster till ekonomiska och finansiella grupper, framhärdar den i att bevara och fortsätta att tillämpa samma instrument som gav upphov till denna situation, särskilt stabilitetspakten och dess irrationella kriterier, den liberala Lissabonstrategin och Europeiska centralbankens falska oberoende. Den framhärdar med förslag som det oacceptabla arbetstidsdirektivet.
I dessa tider måste prioriteringen vara att stoppa ratificeringen av utkastet till Lissabonfördraget och respektera demokratin och resultatet av den irländska folkomröstningen, som var ett suveränt beslut av det irländska folket, vilket följde efter likadana resultat i Frankrike och Nederländerna. Det är dags att EU-ledarna drar lärdom av dessa valresultat och arbetstagarnas och medborgarnas motstånd mot nyliberal, militaristisk och antidemokratisk politik.
I det här läget måste prioriteringen vara att komma med uttryckliga förslag, som förslagen i min grupps resolutionsförslag, som t.ex. handlar om upphävande av stabilitetspakten och stopp för privatisering och avreglering, ändrad penningpolitik och inriktning från ECB:s sida för att prioritera arbete med rättigheter, utrotning av fattigdom och åtgärder till förmån för social rättvisa, bland annat genom en pakt för framåtskridande och social utveckling. Vi måste ge våra medborgare hopp, skapa arbetstillfällen med rättigheter för unga och garantera jämlikhet och lika rättigheter för kvinnor.
Graham Booth
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Hela klimatförändringsprogrammet har gett EU ännu en ursäkt att spänna musklerna och visa världen hur viktigt det är, och hävda att detta är en fråga som nationalstaterna inte kan hantera själva. Parollen ”20 20 20” är ett typiskt exempel på en klatschig fras att arbeta med: 20 procent av EU:s energi ska komma från förnybara källor, koldioxidutsläppen ska minskas med 20 procent - och allt detta till år 2020. Men ni missar den viktigaste poängen i allt detta: Är det verkligen nödvändigt?
Vi fick nyligen höra från FN:s klimatpanel IPCC att 2 500 forskare var helt eniga om att det är koldioxiden som är orsaken till den globala uppvärmningen och att vi människor är bovarna i dramat. Al Gores ökända film bekräftade den synpunkten. Sedan dess har emellertid över 30 500 forskare och klimatologer undertecknat Oregonpetitionen och Manhattanförklaringen, där slutsatserna från IPCC bestrids direkt med vissa mycket övertygande bevis. Vi uppmanas alltså att tro på IPCC:s 2 500 forskare, och får samtidigt höra att vi fullständigt ska ignorera de 30 500 forskare som målar upp en annan bild.
EU övertalar nationer runtom i världen att, just när världen tyngs av allvarliga finansiella problem, använda miljarder av skattebetalarnas pengar till något som inte bara kan visa sig vara fullständig onödigt, utan som mycket väl kan motverka sitt eget syfte om de senaste beläggen för global nedkylning visar sig vara riktiga. Vi måste föra en heltäckande och öppen diskussion för att se exakt vem som har rätt. Vad har anhängarna av IPCC:s ståndpunkt egentligen att frukta?
Ni kommer utan tvivel att bli glada över att höra att detta är mitt allra sista anförande här i parlamentet eftersom jag drar mig tillbaka efter denna sammanträdesperiod.
Sergej Kozlík
(SK) Jag kan i princip instämma i Europaparlamentets förslag till resolution om kommissionens arbetsprogram 2009 och dokumentet om detta.
Personligen vill jag påpeka att parlamentet i sin resolution krånglar till det i onödan när det gäller att betona betydelsen av att garantera stabilitet på finansmarknaderna och lugna konsumenterna under den nuvarande finanskrisen. Det råder inget tvivel om att det är nödvändigt att ta fram regleringsåtgärder för att förbättra insynen för investerare och förbättra värderingsnormerna, kontrollen av hur företagen tillämpar försiktighetsprincipen samt kreditvärderingsinstitutens verksamhet. Kommissionen måste utforma en detaljerad plan för att förbättra de rättsliga bestämmelserna för finansiella tjänster och se över direktiven om kreditinstitutionernas verksamhet och kapitalkrav. Detta kommer att bidra till att förbättra den rättsliga ramen på finansområdet och öka marknadsdeltagarnas förtroende.
I punkt 27 i resolutionen begär parlamentet med rätta att kommissionen ska överväga vilka övergångsförfaranden som bör införas på området för rättsliga och inrikes frågor i väntan på att Lissabonfördraget ska träda i kraft. Om Lissabonfördraget inte träder i kraft före valet 2009 bör denna begäran till kommissionen omfatta mycket mer. Annars kommer vår kära kommission att tas på sängen.
Ryszard Czarnecki
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! Låt mig ställa en fråga till kammaren. Vad handlar egentligen parlamentets lagstiftningsarbete och kommissionens förslag om? Svaret är att de handlar om att skapa auktoritet bland européerna, bland EU-medborgarna. Jag är fast övertygad om att parlamentets och kommissionens främsta prioritering bör vara att koncentrera sig på lagstiftningsarbetet för skapande av arbetstillfällen och främjande av ekonomisk tillväxt. Det är endast genom att visa att EU och dess strukturer finns nära folket som EU-institutionerna kan få auktoritet. Institutionernas anseende har försvagats avsevärt de senaste åren.
Enligt min åsikt är det inte ratificeringen av Lissabonfördraget som är vår huvudprioritering. Vi borde i stället inrikta oss på att göra det mycket klart för EU-medborgarna att vi vill skapa fler arbetstillfällen och att vi är rädda om de befintliga arbetena. Vi har också frågan om cyberbrottslighet, ett helt nytt problem som drabbar många människor. Jag efterlyser en lämplig prioritetsordning eftersom jag inte ser någon sådan för närvarande.
Margot Wallström
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman! Låt mig först tacka parlamentet för att det har tagit till sig mitt förslag om att göra den interinstitutionella dialogen om kommissionens arbetsprogram till en mer politisk fråga med deltagande av de politiska grupperna, plenarförsamlingen och utskotten. Jag anser att vi har fått en god början med era inlägg så här långt.
Årets arbetsprogram är det sista från den nuvarande kommissionen, och det har utarbetats under mycket speciella omständigheter: uppföljningen till kriget i Georgien, situationen i vårt grannskap, osäkerheten kring Lissabonfördraget efter irländarnas nej, upptrappningen av priserna på bränsle och basvaror, de ökade livsmedelspriserna, inflationen som hotar köpkraften, och sist men inte minst - och ni har alla nämnt den - finanskrisen som påverkar banker och andra kreditinstitutioner.
Jag behöver inte påminna er om att det vi gör under första halvan av nästa år även kommer att skapa förutsättningarna för valet till Europaparlamentet. Det var därför som vi i vår presentation av den årliga politiska strategin förra året underströk vår ambition att skapa ett EU som ger resultat och medför konkreta fördelar för medborgarna.
Barrosokommissionens huvudsakliga prioriteringar för det kommande året är fortfarande strukturerade kring fem pelare, men omständigheterna är annorlunda och vi står inför nya och angelägna frågor.
Den första pelaren handlar om att främja hållbar tillväxt och arbetstillfällen. Det är viktigare än någonsin att ta itu med dagens problem och se på vad vi kan göra för att främja tillväxten, arbetstillfällena och den sociala stabiliteten i en period av ökande inflation, vad vi kan göra för att förbättra den finansiella stabiliteten, bygga vidare på och förstärka de instrument som EU förfogar över - det vill säga de instrument som finns tillgängliga även för kommissionen, vilket är en viktig diskussion. Som ni vet står finanskrisen högst upp även på vår dagordning varje vecka och vi har tagit fram ett slags färdplan, men vi har även diskuterat utarbetandet av ett förslag om kapitalkrav för banker för att skärpa de befintliga reglerna, och vi arbetar med ett förslag om reglering av kreditvärderingsinstitut. Som ni vet spelade de en mycket stor roll på finansmarknaderna och inverkade för krisen. Vi anser naturligtvis att väl genomtänkta förslag är mycket viktiga för att hantera följderna av finanskrisen. Vi arbetar alltså aktivt med detta, och det kommer vi att fortsätta med. En annan viktig fråga är vad vi kan göra för att hantera ökningen av olje-, livsmedels- och basvarupriserna. Vår uppgift är inte daglig mikroförvaltning, utan på en inre marknad måste vi noggrant undersöka hur vi kan skapa långsiktig stabilitet för finanssystemet. Det är den första pelaren.
Den andra stora insatsen kommer att vara att främja övergången till en resurseffektiv ekonomi med låga utsläpp. Köpenhamnmötet kommer att bli en stor global sammankomst med målsättningen att nå ett globalt klimatavtal för tiden efter 2012/efter Kyoto. EU måste förbereda terrängen väl och även behålla sin roll som pionjär på klimatförändringsområdet, och vi måste även fortsätta våra insatser för att bidra till anpassningen till klimatförändringens följder, så att vi kan vara ledande i utvecklingen av en intelligent tillväxt.
Den tredje pelaren rör den gemensamma invandringspolitiken. Vi vill få till stånd en gemensam invandringspolitik som uppföljning till vårt meddelande i juni och arbeta med en pakt för invandring. Dessutom måste vi gå från ord till handling om vi ska kunna förverkliga detta.
Den fjärde pelaren rör frågan om hur vi ska inrikta våra insatser för att skapa politik där vi sätter våra medborgare i första rummet. Den reviderade sociala agendan och EU:s hälsostrategi kommer här att vara vägledande för våra åtgärder inom detta område, och vi måste också titta på hur vi kan förstärka konsumenternas rättigheter.
Slutligen kommer vi att arbeta vidare för att nå vårt mål att befästa EU:s roll som en global partner. När det gäller yttre frågor är utmaningarna för 2009 väl kända: utvidgningsprocessen, våra grannskapsförbindelser, Dohaförhandlingarnas öde, förbättrade resultat för vårt utvecklingsbistånd samt att inrätta ett heltäckande samarbete med den nya amerikanska administrationen.
Denna debatt innebär att parlamentet tidigt blir delaktigt i processen eftersom programmet inte är färdigställt ännu. Era synpunkter utgör alltså ett bidrag till vår diskussion och vi kommer att ta hänsyn till era förslag. För att parlamentets krav på kommissionen ska vara trovärdiga och göra verkan måste de vara fokuserade, och det är särskilt viktigt inför 2009. Åsikterna från de olika sidorna i parlamentet skiljer sig åt när det gäller våra prioriteringar för nästa år.
Jag hoppas att de flesta av oss kan instämma i att vi måste samarbeta för att utforma en positiv dagordning för 2009 som koncentreras på de väsentliga frågorna. Jag anser att vi endast bör överväga initiativ som verkligen kan göra skillnad. Förutom att noggrant välja våra förslag måste vi ha en bra kommunikation om dem, så att EU-medborgarna kan skapa sig en rättvisande uppfattning om vad EU gör och kan göra för dem.
Jag är alltså tacksam för att vi håller den här debatten just nu, när vi är i färd med att ta fram programmet. Vår målsättning är att anta det nästa månad och lägga fram det i plenum med hela kommissionärskollegiet närvarande den 19 november. Jag har noterat era åsikter noggrant och ni kan vara säkra på att de kommer att hjälpa oss att ta fram ett arbetsprogram med konkreta initiativ som medför verkliga, konkreta förändringar för EU-medborgarna.
Piia-Noora Kauppi
(EN) Herr talman! Som Hartmut Nassauer redan har sagt är PPE-DE-gruppen mycket nöjd med innehållet i det årliga lagstiftningsprogrammet. Till följd av den förbättrade processen är parlamentet redan delaktigt, vilket gör det mycket lätt för oss att förbättra det årliga lagstiftningsprogrammet.
Som företrädare för utskottet för ekonomi och valutafrågor vill jag koncentrera mig på den första pelaren - tillväxt, arbetstillfällen och EU:s konkurrenskraft. En nyckelfaktor är vår reaktion på finanskrisen. PPE-DE-gruppen anser att vi redan har bra lagstiftning i EU och att allt vi behöver göra därför är att bygga vidare på den befintliga lagstiftningen och förbättra den. Vi ser inget behov av en genomgripande översyn inom EU. Vi menar att icke-bindande regler bör övervägas först och främst eftersom de är det effektivaste sättet att bemöta globala frågor. Finansmarknaderna är i hög grad globala och vi kan inte agera som om vi befann oss i ett vakuum i EU. Vi anser även att det har gjorts många förbättringar inom ramen för den nuvarande reglerings- och tillsynsramen, den så kallade Lamfalussyramen, och vi stöder fullständigt kommissionens arbete på det området.
Den andra frågan är klimatförändringen, som kommer att påverka tillväxten och arbetstillfällena i EU. Vi får inte ha den fundamentalistiska synen på klimatförändringen att EU måste agera nu och göra allt på en gång utan globalt stöd. Även om vi skulle gå så långt som till att minska utsläppen med 30 procent är detta inte tillräckligt för att hantera klimatförändringen. Vi behöver ett globalt effektivt avtal och det kommer förmodligen att komma från Köpenhamn. Till dess får vi inte straffa oss själva. Vi får inte straffa EU:s konkurrenskraft för mycket, utan ha en realistisk inställning till klimatförändringspolitiken inom EU.
Min tredje kommentar rör slutligen de små och medelstora företagen, som är centrala för EU:s tillväxt. I det sociala paketet bör vi till exempel alltid lyssna till deras synpunkter och hur de ser på de sociala förhållandena i EU. Det sociala paketet får inte vara en börda för EU:s små och medelstora företag.
Jan Andersson
Herr talman! Fru kommissionsledamot! Jag ska koncentrera mig på det sociala EU. När den sociala dagordningen kom så sa vi att det var för lite och för sent. När vi nu tittar på kommissionens arbetsprogram och också på den gemensamma resolutionen ser vi att frågor rörande sysselsättning och sociala frågor inte är särskilt prioriterade. Det är prioriterat hos människorna men inte prioriterat hos kommissionen. Det motsvarar inte människornas krav.
I vår resolution från socialdemokraterna lyfter vi ett antal frågor. En rör människor med atypiska arbeten, en grupp som växer allt mer, och att de som har atypiska arbeten ska ges ett ordentligt skydd. De som blir utsatta för och drabbas av ogrundad uppsägning. Det måste finnas miniminormer för detta på den gemensamma arbetsmarknaden. Vi måste också undersöka globaliseringsfonden och se om vi kan skapa ännu bättre förutsättningar för dem som drabbas av arbetslöshet på grund av omstrukturering så att de kan komma i utbildning och få nya arbeten. Vi har en del förslag på arbetsmiljöområdet.
Till slut skulle jag vilja lyfta den fråga som var uppe i sysselsättningsutskottet i måndags. På grund av domarna i EG-domstolen är människor idag oerhört rädda för att det blir en social dumpning inom EU, att det blir politiken. Vi lyckades lägga förslag om att öppna upp utstationeringsdirektivet för att garantera likabehandling och om att vi måste göra klart i primärrätten att grundläggande rättigheter som strejkrätten inte är underordnade den fria rörligheten. Jag hoppas att kommissionen nu tar det till sig. Det är bra att ni ordnar forum, men ni måste också lägga konkreta förslag som förhindrar social dumpning och ger löntagarna rimliga löner och rimliga arbetsförhållanden.
Diana Wallis
(EN) Herr talman! När vi senast hade den här diskussionen med kommissionens ordförande José Manuel Barroso om arbetsprogrammet sa jag att det var bra att kommissionen försökte undvika det jag kallade ”slut på mandatperioden-syndromet”. Det är emellertid mycket svårt för parlamentet inför det stundande valet. Varje grupp vill sätta sin egen prägel på det program som läggs fram. Det är bara naturligt, men vi måste försöka föra fram ett enat budskap i denna dialog med kommissionen så att det skapas klarhet. Ni kommer att märka att gruppen Alliansen liberaler och demokrater har anslutit sig till den gemensamma resolutionen, men vi plockar saker från andra grupper också och försöker bidra med det som ofta är vår roll, att skapa ett visst mått av balans och jämvikt i parlamentet.
Det är verkligen nervösa tider för EU-medborgarna. Alla är osäkra på framtiden i och med den globala finansiella oron som leder till oro för skulder, arbetslöshet, hälsokostnader och pensioner, och detta skapar en atmosfär där rättvisa och jämlikhet plötsligt inte betyder något alls när alla försöker rädda sitt eget skinn.
Klimatförändringen ger upphov till en särskild oro för hur vi ska anpassa vår livsstil och för bränslekostnader i en mycket annorlunda värld.
I dessa tider av globala problem bör EU naturligtvis visa vad det går för eftersom unionen har multinationell räckvidd, men ALDE-gruppen menar att vi visserligen bör utnyttja denna räckvidd, men samtidigt inte sträcka oss för långt. Den bör tjäna som ett paraply, ge en viss kontroll, men samtidigt ge individuell valfrihet så att de enskilda medborgarna kan börja känna att de har kontroll över sina liv i dessa osäkra tider.
Vi säger alltså ja till ökad tillsyn över finansmarknaderna och aktörerna, men också till ökad valfrihet för konsumenterna och ökade möjligheter till rättslig prövning för konsumenter. Vi vill inte ha ännu en Equitable Life-affär i EU. Ja till ökad rörlighet för arbetskraften och ökad gemensam social trygghet, men även till rättvisa och icke-diskriminering. Ja till ökad valfrihet på hälsoområdet och till patientrörlighet. Vi vill att medborgarna ska kunna välja hur de vill leva sina liv.
Det enda sättet att känna sig tryggare om man är oroad över framtiden är att känna att man kan göra något åt sin situation, att man har kontroll, och det kommer att vara den röda tråden i de val som ALDE-gruppen gör i denna resolution. Ja till EU, men samtidigt ja till individuell valfrihet och egenmakt.
Seán Ó Neachtain   -
(GA) Herr talman! Rådets, kommissionens och naturligtvis parlamentets viktigaste prioritering är att se till att EU-ekonomin förbättras omedelbart. EU kommer inte att ha någon socialkassa för att hjälpa dem som är missgynnade om inte ekonomin förbättras. Vi måste omedelbart ta itu med denna utmaning.
Mot bakgrund av det som har skett på finansmarknaderna anser jag inte att vi kan fortsätta som vi har gjort detta år. Den nuvarande inblandningen i reglerna för finansmarknaderna måste upphöra. Allmänheten är mycket oroad över detta och vi måste lugna den. Vi måste agera nu.
Alla medlemsstater måste investera mycket mer i forskning och utveckling. Det gläder mig att 55 miljarder euro kommer att spenderas på dessa områden 2007-2013. Vi måste följa med i utvecklingen och konkurrensen måste säkras inom dessa områden för att skapa arbetstillfällen och se till att dagens värld har en stark ekonomisk grund.
Andreas Mölzer
(DE) Herr talman! Vi står för närvarande inför en explosiv blandning av socialt förfall, kulturella konflikter, ökat demokratiskt underskott, hotet från flaskhalsar i försörjningen, inflation, importerade säkerhetsrisker och en spekulationsbubbla som kan brista i vilket ögonblick som helst. Den oroande utvecklingen på arbetsmarknaden och medborgarnas bekymmer har nonchalerats alltför länge.
Det är hög tid att vi prioriterar rätt saker. När det gäller livsmedelskrisen anser jag att åternationalisering av jordbrukspolitiken är en central faktor om vi ska fortsätta att vara självförsörjande. Problemen med olaglig massinvandring måste till sist lösas och en lyhörd familje- och födelsepolitik måste inrättas för EU:s infödda befolkning. Medborgarna måste skyddas från EU-stödda företagsomlokaliseringar, och slöseriet med skattebetalarnas pengar och skattebedrägerierna måste också stoppas. Vi måste sätta stopp för utförsäljningen av EU:s familjesilver, som offras för en övernitisk privatisering, och vi måste också äntligen inse att Lissabonprojektet har misslyckats.
Om EU visar att det är villigt att förbättra dessa saker kan vi rida ut den rådande krisen. Annars kommer vi sannolikt att få se en stadig försämring av EU.
Salvador Garriga Polledo
(ES) Herr talman! Min grupp vill bara betona att den nuvarande budget- och finansramen för 2007-2013 gör det mycket svårt att effektivt hantera de nya politiska prioriteringarna. Både parlamentet och min grupp har sagt att det är omöjligt att införa nya politiska prioriteringar utan att garantera tillräcklig finansiering.
Vi ser nu att det inte finns något utrymme inom den nuvarande budgetramen för nya politiska initiativ som har tagits av både rådet och kommissionen, såsom livsmedelsbistånd eller bistånd till Georgien, och därför måste vi finna nya lösningar. De lösningar som vi väljer får emellertid inte leda till att befintliga planer och tillgänglig finansiering inom ramen för det interinstitutionella avtalet skadas. I detta avseende anser vi att vi måste agera ytterst strikt.
Vi måste försäkra oss om att de nödvändiga resurserna finns fullständigt tillgängliga. Vi måste utnyttja alla aspekter av det interinstitutionella avtalet under de återstående åren innan det löper ut för att garantera en lämplig finansiering av våra prioriteringar, och vi måste utnyttja något som vi nästan har glömt bort, nämligen den pågående översynen av budgeten, för att på lämpligt sätt lösa de problem som kommer att uppkomma när nya politiska krislägen uppstår allteftersom situationen utvecklas.
Vi uppmanar därför kommissionen att göra ytterligare insatser för att gå framåt så snabbt som möjligt med den föreslagna budgetöversynen.
Evelyne Gebhardt
(DE) Herr talman, fru vice ordförande! Medborgarnas skepsis mot EU märks mycket tydligt nuförtiden, och det finns ett skäl till detta. Det beror på den politik som har förts under de senaste åren och hur den har förmedlats till medborgarna.
Därför är det ytterst viktigt att kommissionen och de andra EU-institutionerna inriktar uppläggningen av politiken mycket starkare mot medborgarnas liv och förmedlar ett intryck av och visar dem att EU verkligen gör något för medborgarna.
Det är också viktigt - till exempel i våra analyser av vad som behövs - att vi inriktar oss mycket starkare på vad vi bör göra. En resultattavla för konsumentpolitiken är till exempel ett mycket viktigt instrument som måste vidareutvecklas så att vi kan ta bättre hänsyn till medborgarnas bekymmer och intressen på detta område.
En annan punkt som också är betydelsefull i detta sammanhang är bättre övervakning av effekterna av EU-lagstiftningen. Det räcker inte att bara utvärdera de ekonomiska effekterna. Vi behöver tydliga konsekvensbedömningar även på det sociala området så att vi vet hur den lagstiftning som vi utformar påverkar medborgarna, så att vi kan visa att vi vet vad vi vill och vad vi gör och att det vi gör medför positiva resultat för medborgarnas liv.
Det är likaså viktigt att medborgarna ges samma rättigheter överallt i EU. Jag vill därför uppmana er att arbeta för att vidareutveckla åtgärderna för kollektiv talan och gemensamma rättsliga krav. Detta skulle sända en mycket viktig signal till medborgarna.
Bernard Lehideux
(FR) Herr talman, fru vice ordförande! Kommissionen verkar uppföra sig som en ouppmärksam elev som skyndar sig att göra klart sin hemläxa i tid. Ja, det sociala paketet finns, men det är inte fullständigt och kan endast betraktas som ett steg mot ett fullständigt engagemang från kommissionens sida i de sociala frågorna.
Kommissionens ordförande har inte insett hur allvarlig den varning är som Frankrikes, Nederländernas och Irlands medborgare har framfört, och den varningen skulle tyvärr ha kommit från ännu fler håll om fler folkomröstningar hade hållits. Dessa resultat är ett krav på att återgå till ordningen. Om folket vill ha mer EU är det för att bygga upp ett bättre samhälle, inte bara anta ännu fler dunkla direktiv.
Lagstiftningen om den inre marknaden är självklart nödvändig, men den är långt ifrån den viktigaste frågan. Precis som i de tidigare arbetsprogrammen missar man poängen i arbetsprogrammet för 2009. Folk förväntar sig inte att kommissionen ska begränsa sig till att endast komplettera eller ens rationalisera lagstiftningen. De förväntar sig att kommissionen lever upp till sitt uppdrag enligt fördragen: att vara drivkraften bakom EU, dess förslagslåda.
Därför är det inte tillräckligt att kommissionens ordförande sitter tyst och snäll bakom rådets ordförande. Vi förväntar oss att kommissionen agerar som en nyckelspelare i analysen av vilket slags samhälle vi behöver bygga upp. Vilket slags samhälle målas egentligen upp i detta program? Programmet för 2009 innehåller inga allvarliga brister, men det är inte vad våra medborgare behöver.
Det kommer att vara upp till det nya kommissionärskollegiet att ta ansvar för de här frågorna. Jag kan bara hoppas att det kommer att lyssna mer till EU-medborgarna än vad den sittande kommissionen har gjort.
Andreas Schwab
(DE) Herr talman, fru vice ordförande, ärade kolleger, mina damer och herrar! De olika budskap som parlamentet sänder till kommissionen i dag kan inte nonchaleras. För min del kommer jag att försöka inrikta mig på några få punkter som jag hoppas att mina ledamotskolleger håller med mig om.
Det som vi enligt min mening alla kan hålla med om - och vice ordföranden nämnde det tidigare - är att EU måste stå fast vid sitt engagemang för den grundläggande principen för den sociala marknadsekonomin, samtidigt som man främjar näringslivets och konsumenternas intresse i lika stor utsträckning. På enskild nivå är detta en svår balansgång och resultaten kan naturligtvis variera beroende på vilken politisk ståndpunkt man har. Jag anser emellertid - och här vill jag följa upp det som Hartmut Nassauer sa - att kommissionen under de kommande månaderna måste utveckla en bättre känsla för vad som krävs när det gäller subsidiariteten.
Om vi ser på den typ av förslag som ni lagt fram om upphandling av miljöbilar eller de förslag som ni har för avsikt att lägga fram om miljövänlig upphandling i arbetsprogrammet, står det klart att ni tycker att de styrande i våra städer som vanliga dödliga inte kan fatta miljövänliga beslut själva, och därför menar ni att ni måste föreskriva vad de ska göra från er centrala position i EU. Enligt vår åsikt är detta fel inställning. Vi vill att individerna själva ska förstå att miljövänlig upphandling ligger i deras eget intresse. Därför behöver vi ökad subsidiaritet inom dessa områden, mer bästa praxis och mindre toppstyrning.
Fru vice ordförande! Jag vill även uppmana kommissionen att inta en modigare ståndpunkt i sina förhandlingar med medlemsstaterna i framtiden, till exempel i frågan om hur vi bör harmonisera konsumentskyddslagstiftningen i EU i såväl företagens som konsumenternas intresse. Det är endast meningsfullt att fortsätta denna process om vi harmoniserar hela konsumentskyddslagstiftningen och inte lämnar ytterligare utrymme för medlemsstaterna att mixtra i utkanterna av det harmoniserade regelverket. Annars är hela processen meningslös.
Claudio Fava
(IT) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Under 2008 kommer vi inte bara att gå till valurnorna utan vi måste även besvara några specifika frågor som våra väljare ställer till oss. En av frågorna kommer att handla om området med frihet, säkerhet och rättvisa: varför, hur och när kommer vi att inrätta det? Vi måste besvara den frågan med ett ambitiöst lagstiftningsprogram som kommissionen inte har kommit med ännu.
Vi förväntar oss kraftfulla lagstiftningsförslag inom invandringspolitiken, särskilt i fråga om inrese- och asylpolitiken, för att skydda denna grundläggande rättighet inom EU och undvika att skilja mellan politik för laglig och olaglig invandring, vilket vi anser vara fullständigt meningslöst. Vi anser att det krävs en gemensam politisk ram och bestämmelser: förutom uppdämningsåtgärder behöver vi integrationsåtgärder och kanaler för laglig invandring.
Vi förväntar oss beslutsamma förslag om polissamarbete och straffrättsligt samarbete, som bygger på ömsesidigt erkännande av förfarandegarantier. Detta ömsesidiga erkännande saknas fortfarande, och utan sådana åtgärder kommer kampen mot organiserad brottslighet och terrorism sannolikt inte bli något mer än tom retorik.
Till sist förväntar vi oss en djärvare strategi när det gäller skyddet och garantierna för de grundläggande rättigheterna, som förblir det primära målet för de rättsliga åtgärderna. Den nya byrån för grundläggande rättigheter bör vara det huvudsakliga instrumentet för denna verksamhet när Lissabonfördraget väl träder i kraft.
Fru kommissionsledamot! Vi förväntar oss att denna avsikt återspeglas i det program som kommissionen kommer att lägga fram för oss inom de närmaste dagarna.
Jean Marie Beaupuy
(FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Kommissionsledamoten sa att hon personligen vill ha ett synligare EU, som betyder något för medborgarna.
Den största posten i EU-budgeten för närvarande, som står för 36 procent av unionens budget, rör sammanhållningspolitiken. Om det finns ett område där våra medborgare kan se de praktiska och verkliga effekterna av EU:s insatser och beslutsamhet, är det Sammanhållningsfonden.
Som redan har påpekats kommer 2009 att bli ett viktigt år, eftersom ett nyvalt parlament och en ny kommission kommer att inrättas. Detta innebär att det kommer att bli ett ”sabbatsår”, ett ledigt år inom vissa områden. När det gäller sammanhållningspolitiken har vi emellertid inte råd att ta ledigt. Vi får inte stoppa de program som pågår och vi får framför allt inte hindra deras effektivitet. Alla känner till de förbättringar som sammanhållningspolitiken har medfört i vardagen för människor i Portugal, Spanien, Irland och i alla EU-länder.
Kommissionen måste därför lägga fram ett detaljerat arbetsprogram för 2009 på sammanhållningsområdet. Sammanhållningspolitiken är som sagt EU:s största budgetpost och det mest påtagliga uttrycket för våra insatser för medborgarna. Vi måste alltså se till att 2009 inte blir ett ”sabbatsår”, utan ett år av utveckling inom ramen för programperioden 2007-2013.
Jag tackar kommissionsledamoten och hennes kolleger på förhand för deras förslag i denna fråga.
Françoise Grossetête
(FR) Herr talman, fru vice kommissionsordförande! Året 2008-2009 utgör en övergångsperiod, och vi genomlever en ekonomisk kris utan motstycke. Det är också valår i EU, vilket tyvärr innebär att det riskerar bli ett bortslösat år.
Vi måste därför göra allt vi kan för att bevara våra företags konkurrenskraft och övertyga våra medborgare om att EU är svaret. Tyvärr är programmet alldeles för fullspäckat och kommer alltför sent, och ändå har det varnats för detta i flera år.
När det gäller klimatförändringen sa Margot Wallström att vi bör bli pionjärer för intelligent tillväxt. Vi håller alla med om det, men insatserna måste genomföras gemensamt eller inte alls. EU kan inte göra detta på egen hand. Unionen får inte bita sig i tummen. Konsekvenserna av de beslut vi fattar kommer att väga tungt, såväl socialt som ekonomiskt. Vi kan inte tala om ett globalt klimatavtal om Kina, Förenta staterna, Brasilien och Indien inte är med. Ett avtal utan Kinas namnteckning är inget avtal.
När det gäller hälsoområdet har vi fått höra att ett läkemedelspaket har tagits fram. Äntligen! Vi har efterlyst detta paket i åratal. Det har kommit just när vi börjar förbereda oss för valet. Men det är fortfarande en källa till stor frustration. Hur ska vi kunna förklara att vi är så långsamma med att hantera förfalskningar av läkemedel när detta utgör ett verkligt hot mot hälsan och är ett allvarligt brott? Vi skulle ha börjat arbeta för länge sedan med läkemedels spårbarhet och förbud mot ompaketering.
Avslutningsvis är det absolut nödvändigt att vi stärker vår konsumentskyddspolitik, särskilt med tanke på alla kriser och livsmedelsskandaler som uppstår i världen.
Fru Wallström! Jag uppmanar er därför att se till att 2009 inte blir ett bortkastat år!
Libor Rouček
(CS) Mina damer och herrar! På senare tid har EU vant sig vid en relativt stark ekonomisk tillväxt och ekonomiskt välstånd. Jag anser att denna tid nu lider mot sitt slut, åtminstone tillfälligt. Kommissionens, parlamentets och även rådets huvudsakliga prioriteringar för nästa år bör därför inriktas på att återupprätta den ekonomiska tillväxten och stärka den sociala sammanhållningen. Systemet för reglering av finansmarknaderna i unionen måste förbättras, och det är även nödvändigt att arbeta för en effektivare samordning av ekonomi- och finanspolitiken, inklusive samordning av systemet för direkta skatter och tydliga åtgärder mot skattebedrägerier. Det finns ett brådskande behov av att ta fram ett heltäckande förslag om en yttre politik på energiområdet, med aktivt stöd för anläggande av energiinfrastruktur. I tider av ekonomisk osäkerhet är det också viktigt att kommissionen på nytt bekräftar sitt åtagande att stödja de sociala rättigheterna mycket starkare än tidigare, och jag behöver inte påminna er om att en av de främsta prioriteringarna för nästa år även bör vara slutförandet av ratificeringen av Lissabonfördraget och naturligtvis dess genomförande.
Lambert van Nistelrooij
(NL) Herr talman! Kommissionsledamot Margot Wallström har just talat om att nå ut till medborgarna. Sammanhållningspolitiken, med tusentals småskaliga regionala och kommunala program, är faktiskt den synligaste formen av EU-åtgärder. Med hjälp av sammanhållningspolitiken kan vi aktivt nå ut till medborgarna i framtiden. Jag tänker inte bara på de regionala och kommunala öppna dagarna här i Bryssel under de kommande veckorna, utan även på många verksamheter i medlemsstaterna. Så långt är allt gott och väl.
Men det krävs förändringar också, och jag kommer att nämna två. Först och främst har vi parlamentets innerliga önskan att göra Europeiska solidaritetsfonden mer flexibel. Medborgarna vill ha ett snabbt agerande vid naturkatastrofer och översvämningar. Vi har en åsikt om detta och Europeiska rådet har redan hindrat debatten i ett par år. Låt oss i alla fall se till att den återupptas.
För det andra måste grönboken om territoriell sammanhållning som förväntas läggas fram i oktober utgöra grunden för sammanhållningspolitiken efter 2013 - inte åternationalisering utan en långsiktig insats på EU-nivå, en gemensam integrerad EU-politik. Vi ser koncentration i ett antal regioner i EU, vilket är en naturlig konsekvens av globaliseringen. Samtidigt måste vi även fundera över hur vi kan möjliggöra en balanserad utveckling i EU på alla områden med sina särskilda egenskaper och i det större sammanhang som gäller utveckling av jordbruket, FoU, ekologi och så vidare.
Den inre marknaden har medfört många fördelar och är nästan fullbordad, men sammanhållningspolitiken går nu in i en ny fas. Grönboken kommer att utgöra grunden för detta och lagstiftningsåtgärder bör därefter följa i en ny etapp.
Katerina Batzeli
(EL) Herr talman! Låt mig börja med att tacka Margot Wallström. Hennes deltagande har verkligen hjälpt oss att finna en gemensam grund för en kommunikationspolitik och en tidsplan för kommissionens och parlamentets prioriteringar inom ramen för ett interinstitutionellt avtal, som vi har konsoliderat och kommer att lägga fram.
Precis som kommissionsledamoten helt riktigt har påpekat vet vi alla att de socialpolitiska frågorna inom första pelaren måste prioriteras inom kommunikationspolitiken och stå i centrum för ett EU som inte bara respekterar sina medborgare, utan även vill införa egna system och strukturer i globaliseringskrisens internationella sammanhang.
Alla är överens på den punkten. Jag vill emellertid påpeka att det saknas individuella rekommendationer som inriktas på särskilda marknader eller viktiga frågor som skyddet av immateriella rättigheter i ert förslag. Kommissionen måste nu komma fram till en avgörande lösning på problemet, eftersom den i sitt senaste meddelande undviker att utfärda särskilda rekommendationer och begränsar sig till ”teknokratiska” frågor i stället för att tala om innehållet.
När det gäller utbildning och invandringspolitik anser jag att ni bör betona dessa frågor i er text.
Georg Jarzembowski
(DE) Herr talman, fru vice ordförande! Jag skulle vilja dämpa, i alla fall något, det beröm ni fått från parlamentet, åtminstone när det gäller frågan om passagerarrättigheter.
Vi uppmanar kommissionen att lägga fram ett omfattande paket med förslag om passagerarrättigheter inom hela tranportsektorn. Det är glädjande att vi redan har passagerarrättigheter inom lufttransporten, även om dessa kräver en brådskande översyn med tanke på att ett antal flygbolag inte tillämpar förordningen så som vi skulle önska. I år har vi även enats om ett paket med passagerarrättigheter för järnvägsanvändare, som kommer att genomföras nästa år.
Det har emellertid meddelats att passagerarrättigheter för personer som reser med långfärdsbussar skulle införas, och en debatt om passagerarrättigheter för färjetjänster har redan inletts. Vi ser inget av dessa förslag till åtgärder i arbetsprogrammet och vi behöver dessa förslag eftersom vi vill ha passagerarrättigheter för hela transportsektorn. Vi håller nämligen med kommissionen om att ett av de bästa sätten att sätta medborgarna i första rummet är att införa passagerarrättigheter inom hela transportssektorn.
En annan fråga som jag vill nämna kort är att vi hoppas att kommissionen kommer att genomföra de planerade trafikledningssystemen i tid. Det handlar närmare bestämt om Sesar för ett gemensamt europeiskt luftrum och det gemensamma europeiska trafikstyrningssystemet för tåg, ERTMS. Med dessa system gör vi inte bara transporterna säkrare och billigare, vi bidrar även till att skydda miljön. Ni har därför vårt fulla stöd för ett snabbt genomförande av dessa system.
Ingeborg Gräßle
(DE) Herr talman, fru vice ordförande, mina damer och herrar! Det finns inga nya frågor på budgetkontrollområdet. Budgetkontrollen är kontinuerlig och det skulle ha varit glädjande att se att vissa framsteg gjorts med de frågor som redan står på den dagordningen.
Jag vill ta upp fem frågor. För det första efterlyser vi snabbt stöd till Rumänien och Bulgarien i insatserna för att införa rättsstatsprincipen, utveckla rättsväsendet och införa finansiell kontroll. Vi vill inte befinna oss i samma sits om två år, så denna fråga är mycket viktig för oss.
Den andra frågan rör revisionsförklaringen för budgeten som helhet efter det stegvisa kontrollförfarande som de nationella revisionsrätterna deltar i. Under det halvår som kommissionen har kvar skulle det vara trevligt att se större framsteg på det här området, eller åtminstone kunna enas om en gemensam väg framåt. Som budgetkontrollmyndighet är våra förväntningar relativt blygsamma.
Den tredje frågan handlar om förenkling. Vi bör ge de lägre förvaltningsnivåerna i medlemsstaterna mer hjälp i genomförandet av EU-rätten. Det står klart att de är fullständigt överhopade av arbete inom många områden av EU-rätten, och det är skälet till att genomförandegraden är så låg.
För det fjärde har vi det yttre biståndet, och i detta sammanhang vill jag särskilt nämna Kosovo och frågan om samarbetet med FN. Budgetkontrollutskottet har besökt Kosovo och jag vill redan i det här skedet varna för att Kosovo kan bli ett problem när det gäller beviljandet av ansvarsfrihet för budgeten. Enligt min åsikt är vi alldeles för dåliga på att utnyttja de möjligheter som EU har och vi har mycket att ta igen på det här området.
Den femte frågan handlar om att förbättra samarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller bedrägeribekämpning. Här har särskilt rådet mycket att göra. I november kommer parlamentet att rösta om förordningen om en rättslig grund för bedrägeribekämpning och vi måste överväga hur vi ska gå vidare om vi vill nå bättre resultat på detta område. Det är åtminstone något som vi har varit överens om hittills.
Genowefa Grabowska
(PL) Herr talman! Mycket har sagts här i parlamentet om kommissionens strategi. Strategins huvudsyfte är att föra EU närmare medborgarna. Vi upprepar detta år efter år. Ingenting har dock åstadkommits trots kommissionens beslutsamma insatser, som jag verkligen uppskattar, och trots de vidtagna åtgärderna, som jag också är tacksam för. EU finns inte närmare medborgarna. Jag anser fortfarande att skälet till detta är informationspolitiken. Jag har granskat punkten om EU-information. Det finns en viktig aspekt i den åtgärd som föreslås av kommissionen, nämligen att en gräsrotskampanj om den sociala dimensionen av stadgan om de grundläggande rättigheterna ska inledas. Det är en bra idé. Återstoden rör emellertid information om EU:s arbete och avsikter, i stället för om de åtgärder som vidtas. Medborgarna förväntar sig att bli informerade om resultaten, inte om vad EU planerar eller har för avsikt att göra. De vanliga medborgarna vill veta vad unionen har åstadkommit och hur det har påverkat dem.
Avslutningsvis vill jag fråga kommissionen varför Declan Ganleys kampanj på Irland gav bättre resultat än den kampanj som genomfördes av den irländska regeringen och EU om Lissabonfördraget. Fanns det någon mystisk kraft som spelade in eller hade finansieringen av hans kampanj något att göra med resultatet? Kommissionen borde kanske titta närmare på den frågan.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Under 2009 måste EU inte bara stärka den interna dimensionen av EU-projektet utan även sitt externa inflytande, genom en yttre politik som ger oss möjlighet att konsekvent och effektivt bemöta de utmaningar som för närvarande står på den globala dagordningen.
För att lyckas med detta måste vi anpassa våra förbindelser med Ryssland till följd av krisen i Kaukasien. Det vi måste göra är att anpassa grannskapspolitiken, först på vår egen kontinent genom associerings- och stabiliseringsavtal och därefter genom utvidgningspolitiken, och även utanför vår kontinent med hjälp av unionen för Medelhavsområdet.
Jag anser att det även är viktigt att vi fortsätter att vara närvarande i konflikterna i Centralasien, Irak, Iran, Afghanistan och nu även Pakistan, att vi förstärker vår närvaro i Mellanösternkonflikten och upprätthåller våra förbindelser med de framväxande makterna Kina och Indien. Vi måste särskilt utveckla associeringsavtalet med staterna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet.
Jag anser att vi likaså måste ägna mycket stor uppmärksamhet åt valresultatet i USA och, sist men inte minst, även prioritera ingåendet av associeringsavtalen med Mercosur, Andinska gemenskapen och Centralamerika.
Slutligen är detta en enormt stor uppgift som skulle vara mycket enklare att hantera om vi kunde använda de instrument som ställs till vårt förfogande genom Lissabonfördraget på det utrikespolitiska området.
Fru vice ordförande! Avslutningsvis måste jag säga till er att ni redan vet att ni kan räkna med parlamentets stöd.
Szabolcs Fazakas
(HU) Tack för ordet, herr talman. Trots förväntningar om motsatsen har den finanskris som startade i USA för ett år sedan inte på något sätt dämpats utan drabbat hela världen gång på gång i allt större vågor, även finansmarknaderna och därmed EU:s ekonomier.
ECB måste pumpa in enorma belopp i finansmarknaderna för att garantera deras överlevnad. För att råda bot på de ekonomiska och sociala följderna av finanskrisen måste kommissionen emellertid göra framsteg inom två områden.
För det första måste en gemensam europeisk finanstillsynsmyndighet inrättas så snabbt som möjligt och ges i uppdrag att undvika liknande spekulativa risker, och på så vis även garantera att EU tar över rollen för USA:s kollapsade finans- och kapitalmarknad. För det andra måste den få EU:s finanssektor att koncentrera sig på att finansiera de reala ekonomierna, vilket har försummats hittills, i stället för spekulativa transaktioner. För att lyckas med detta måste ECB naturligtvis prioritera den ekonomiska tillväxten och skapandet av arbetstillfällen, och även hålla inflationen i strama tyglar. Tack så mycket.
Gunnar Hökmark
(EN) Herr talman! År 2009 kommer minst sagt att bli ett avgörande år för att nå målen i Lissabonprocessen. Jag vill ta upp fyra frågor här i dag. För det första handlar det om att göra verkliga framsteg med processen för bättre lagstiftning. Vi är alla överens om att vi ska minska de administrativa bördorna med 25 procent till 2012, och jag anser att det skulle vara lämpligt att kommissionen rapporterar till parlamentet år för år och visar att den verkligen gör framsteg med att utarbeta bättre lagstiftning.
Den andra punkten rör forskning och innovation. Budgetöversynen närmar sig sitt slut, och det är centralt och strategiskt viktigt att vi nu försäkrar oss om att vi kan gå vidare och se till att EU står i främsta linjen när det gäller forskning och innovation genom att bidra med lämplig finansiering.
Den tredje frågan handlar om arbetstagarnas rörlighet. Det är en av de mer dynamiska aspekterna av EU där vi har sett enormt bra resultat, som inte bara EU-ekonomin utan även individen vinner på. Vi måste försöka undvika att försvåra rörligheten - värna om möjligheterna - men det är lika viktigt att vi förenklar den genom att diskutera och reformera utbildningen inom ramen för Bolognaprocessen, med den gemensamma målsättningen att göra rörlighet till en verklighet för ännu fler människor.
Avslutningsvis kommer 2009 att bli ett viktigt år för att vidta åtgärder inom energipolitiken, där vi har ett antal lagstiftningsförslag under utarbetande för tillfället. Vi har lagstiftningen om energimarknaderna (som fortfarande inte är slutförd), om förnybar energi, fördelning av insatserna och handeln med utsläpp. Nu är det också dags att vi försäkrar oss om att vi kan slutföra denna process och genomföra den i praktiken så att vi har en bra grund att stå på, inte bara för 2010 utan även längre fram, för att nå målet att bli världens främsta kunskapsekonomi.
Jan Olbrycht
(PL) Herr talman, fru kommissionsledamot! År 2009 är ett valår. Detta innebär dock inte att parlamentet och kommissionen bör inrikta sig på valprogrammet och lägga allt annat åt sidan. Det finns en tendens att lova en massa saker i sådana program. Vi fäster stor vikt vid de gemensamma åtgärder som kommer att vidtas fram till mitten av och under andra halvåret 2009. Medborgarna förväntar sig tydlig och utförlig information.
Jag vill gärna nämna en av dessa faktorer, nämligen den grundläggande förändring som kommissionen kommer att föreslå i oktober. Det handlar om en ändring av sammanhållningspolitiken genom införande av ett geografiskt inslag, nämligen territoriell sammanhållning. Kommissionen har talat om oktober, men vi kan inte finna något omnämnande av den här frågan i programmet för 2009. Vi vet emellertid redan att denna fråga kommer att väcka stort intresse, men även kontroverser. I detta sammanhang vill jag betona att 2009 är ett särskilt viktigt år för sammanhållningspolitiken, särskilt när det gäller territoriell sammanhållning och integrerade åtgärder. Jag hoppas att ytterligare information kommer inom kort.
DanutBudreikait
(LT) Det är naturligtvis ett nöje för oss att diskutera ett program som ska utgöra en fortsättning på program från tidigare år. Inom första pelaren ser vi kampen mot den globala finanskrisen. Den påminner mig om brandsläckning. Krisen har pågått i ett år vid det här laget, och vi har inte ens märkt att den uppstått; inga åtgärder har vidtagits.
Jag vill gärna fästa er uppmärksamhet på energipolitiken. För ett år sedan beslutade vi att inrätta en gemensam energipolitik. Det är en långvarig, komplex process som kräver hårt arbete. Det är viktigt att våra åtgärder är konsekventa. Samtidigt har jag inte hört något nämnas om åtgärder på energiområdet. De rättsakter som vi har antagit kommer inte att bidra till att inrätta en energipolitik, en gemensam energipolitik, av sig själva, och de kommer inte heller att bidra till att vi kan genomföra en sådan politik.
Det finns inga kopplingar, sökandet efter alternativa energiresurser är obefintligt, inget görs åt problemen med Arktis, de potentiella resurser som finns där. Faktum är att det saknas ett långsiktigt perspektiv i energifrågorna, och det kan leda till ett liknande resultat som finanskrisen. Vi kommer att tas med överraskning när något händer på energiområdet, och först då kommer vi att vidta åtgärder. Jag föreslår att vi i stället fortsätter med det arbete vi redan har inlett.
Monica Maria Iacob-Ridzi
(RO) Jag vill lyfta fram två prioriteringar som kommissionen bör ta i beaktande nästa år när det gäller social- och sysselsättningspolitiken.
För det första bör kommissionen främja anställning av unga. En färsk EU-undersökning visar att allt färre unga människor kommer in på arbetsmarkanden eftersom de avskräcks av hinder som t.ex. brist på arbetstillfällen inom det område de har studerat och bristande erfarenhet och yrkeskompetens. Det är ytterst viktigt att alla unga får tillgång till bästa möjliga utbildning och att de kan förvärva kvalifikationer som efterfrågas på arbetsmarknaden Därför anser jag att utbildningssystemet bör kopplas ihop med arbetsmarknaden och att övergången från teori till praktik sker på ett smidigt sätt, genom olika yrkesutbildningsprogram eller praktikprogram på EU-nivå.
För det andra måste EU stödja, samordna och finslipa de åtgärder som vidtas av medlemsstaterna på idrottsområdet, genom att främja barnens tävlingsanda och uppmuntra dem att gå med i idrottsklubbar, samtidigt som man främjar opartiska och öppna tävlingar. Idrotten behöver också finansiellt stöd, och jag är därför för förslaget att inrätta en ny budgetpost för idrottsprogram på EU-nivå.
James Nicholson
(EN) Herr talman! Jag vill kommentera ett par saker om arbetsprogrammet och jag välkomnar tillfället att kunna göra det. Jag vill ta upp situationen för solidaritetsfonden. Jag stöder den eftersom jag anser att den kan bidra till att föra EU och Bryssel närmare folket.
EU består nu av 27 medlemsstater, så det spelar egentligen ingen roll om det handlar om översvämningar i min region på norra Irland eller skogsbränder i Grekland, Spanien eller Portugal. Man ser förfärliga händelser där människor nästan utplånas. Vi talar alltså inte om att ge de drabbade en massa pengar, utan om att ge dem hopp om att kunna bygga upp sina liv igen. Jag vädjar om att solidaritetsfonden behålls och får stöd, och att förfarandena inte görs för komplicerade. Se till att hålla den enkel, så att antingen nationella eller regionala regeringar kan ansöka om medel och sedan tala om för människorna i det lokala området att finansieringen kommer från EU och att det är EU som stöder dem.
Låt oss se till att solidaritetsfonden är enkelt utformad och förblir det, men låt oss inte slopa den.
Margot Wallström
kommissionens vice ordförande. - (EN) Herr talman, ärade ledamöter! Tack för den här debatten. Jag anser att den mycket väl speglar hela spektrumet av frågor som EU arbetar med, från idrott - en budgetpost för idrott - till hur vi märker läkemedel, vad vi gör i Kaukasien eller hur vi försöker bidra till att förbättra situationen i Mellanöstern. Vi gör allt detta samtidigt. Det är även den yttersta utmaningen ur kommunikationssynpunkt.
Vi har hört vissa mycket detaljerade förslag här i dag. Jag vill försäkra er om att kommissionens roll är att se till att vi kan balansera alla dessa intressen, eftersom kommissionen inte får anses företräda bara ett intresse, en aktör eller en fråga. Vi måste täcka in hela detta spektrum av politiska utmaningar. Ibland kan vi välja frågorna medan andra frågor väljs åt oss, och jag anser att även om vissa säger att de hade varnat för finanskrisen var det ingen som visste exakt vad som skulle ske eller de fullständiga följderna av krisen. Så vi måste hantera även den frågan. Vi måste kunna bemöta finanskrisen.
Vårt sätt att göra detta är naturligtvis att agera som fördragens väktare, och det begränsar ibland vår förmåga att agera. Vi kan inte bara hitta på nya befogenheter eller gå in på områden där vi vet att det faktiskt ibland är medlemsstaterna som har behörigheten, eller att våra möjligheter att lägga fram förslag åtminstone är begränsade eller att vi måste samarbeta med andra institutioner. Detta utgör ramen för allt vi gör.
När vi möttes sist vid ett litet seminarium sa vi att vi först och främst kommer att hålla fast vid vårt budskap - och detta är även det budskap som jag vill förmedla till parlamentet. Vi kommer inte att ändra våra övergripande mål för välstånd, solidaritet och säkerhet. De kommer fortfarande att vara vägledande i allt vi gör, och välstånd betyder att försvara tillväxten och arbetstillfällena i EU. Ingen bör tvivla på vår beslutsamhet att fortsätta att kämpa för tillväxt och arbeten i EU. Detta har blivit ännu mer aktuellt i och med de senaste händelserna och finanskrisen. Det är ännu viktigare att vi har en mycket kraftfull politik och att vi är försiktiga med vad vi gör just nu. Jag tror inte att någon är ovetande om att detta är en av våra viktigaste prioriteringar, att det har varit det ända från början och kommer att fortsätta att vara så i framtiden.
När det gäller solidaritetsfrågan handlar det om energi och klimatförändringar och om hur vi använder solidaritetsfonden, eftersom försvar i dag även handlar om försvar mot naturkatastrofer eller hot som vi inte hade för säg 10 eller 20 år sedan. Nu behöver vi ett lämpligt samarbete och försvar även när det gäller dessa faktorer.
Jag tycker inte om domedagsstämningen i energi- och klimatförändringsfrågorna. Jag anser tvärtom att vi har en enorm möjlighet i EU. Vi har sakkunskapen, vi har tekniken, vi har resurserna, vi har människorna och vi har framtidshopp, och även om allt kostar anser jag att vi kan klara det och att det faktiskt kommer att medföra något mycket positivt för EU. Det kommer att bidra till att skapa en bättre livskvalitet och erbjuder även nya möjligheter för att skapa arbetstillfällen i EU.
Jag menar helt enkelt att vi måste vända på det och inte bara se det som en kostnad, en börda, en ansträngning, utan i stället som en del av framtiden. Detta är lösningen för framtiden, ett EU som kan ta ledningen, skapa innovation, arbetstillfällen och kreativitet. Det kommer att ge oss en bättre livskvalitet, särskilt genom att vi sätter framtiden i dess rätta perspektiv en gång för alla och även får resten av världen att ingå i bilden.
Vi kommer även att fortsätta att skapa resultat. Konkreta resultat är det viktigaste för vår kommission. Vi kommer inte att vara en övergångskommission utan kommer att fortsätta att lägga fram förslag för parlamentet och rådet ända fram till slutet.
Jag tackar er för alla konkreta förslag och kommer att kommentera ett par av dem. Jag anser till exempel att konsumentskyddsfrågan är mycket viktig, och vi har ett mycket ambitiöst projekt. Vi kommer att lägga fram ett förslag om att genomföra en fullständig översyn av den befintliga konsumentskyddslagstiftningen genom att förenkla den och göra den tillgängligare för alla. Vi hoppas att parlamentet kommer att hinna behandla detta omfattande förslag före valet. Före årsslutet kommer vi även att lägga fram ett förslag om att utöka möjligheterna att vidta åtgärder inom ramen för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, en annan viktig fond. Vi vill kunna utnyttja även detta inom ramen för globaliseringen och hantera effekterna av den.
Eftersom Jan Andersson även tog upp hela den sociala frågan - och återigen är det kommissionens roll att se till att vi balanserar alla frågor där den sociala dagordningen spelar en viktig roll - vill jag nämna att jag hoppas att vi under det forum som kommissionen kommer att anordna i november även kommer att kunna se på frågor som hur direktivet om utstationering av arbetstagare fungerar och diskutera hur vi bör gå vidare. Vi kommer inte att skygga för att även ta upp dessa frågor. Vid det här laget vet vi hur viktiga de är och att de även påverkade den irländska folkomröstningen.
När det gäller denna fråga, fru Grabowska, känner ni ju till ordspråket att lögnen färdas snabbare än sanningen. Jag vet inte exakt hur ordspråket lyder på engelska, men ni förstår innebörden. Jag anser att detta spelar in. Om man har stora resurser till sitt förfogande och även kan utnyttja och skapa rädsla, är det ofta mycket effektivare än att förklara en fördragstext som inte alltid är så tydlig eller bidrar till att förenkla saker och ting. Samtidigt har ni under denna debatt kommit med några av de bästa exemplen på varför vi behöver ett nytt fördrag, varför det skulle hjälpa oss att agera och föra ut ett enat budskap i världen och även bli effektivare i beslutsprocessen, och varför detta i sin tur skulle vara till medborgarnas fördel.
Vi fortsätter att skapa resultat, till exempel med gårdagens förslag om telekompaketet som kommer att leda till lägre priser för oss som använder mobiltelefoner och garantera att roamingavgifterna sänks.
Avslutningsvis och när det gäller budgetöversynen vill jag bara nämna att samrådsprocessen om ett inledande så kallat reflektionsdokument kommer att bidra till att vi från slutet av november kan lägga fram förslag om en ny utformning av budgeten. Jag anser att detta kommer att ge oss ett tillfälle att diskutera frågan om vad EU är och hur EU bör agera under de kommande åren. Detta var bara några kommentarer om några av de mer detaljerade frågor som ni tagit upp.
Jag kommer att ta med mig allt detta tillbaka till kommissionen och era synpunkter kommer att ingå i våra diskussioner om arbetsprogrammet. Jag uppskattar mycket kommentarerna om alla frågor som har nämnts under debatten, och vi kommer tillbaka om några veckor för att lägga fram ett nytt förslag med hela kommissionärskollegiet närvarande. Jag vill även understryka hur viktigt det är att vi har ett ramavtal som vi håller oss till och följer, och att vi kan enas om hur institutionerna bör arbeta tillsammans på ett effektivt, ändamålsenligt och demokratiskt sätt.
Talmannen
Jag har mottagit sex resolutionsförslag, som ingivits i enlighet med artikel 103.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Tunne Kelam  
skriftlig. - (EN) År 2009 är ett avgörande år, eftersom EU-valen kommer att hållas, en ny kommission ska utses och Lissabonfördraget förhoppningsvis också kommer att ratificeras.
Den främsta politiska prioriteringen under första hälften av 2009 kommer att förbli ratificeringsprocessen för Lissabonfördraget. Enighet och bättre fungerande mekanismer är avgörande för att vi ska förbli en stark aktör på den globala arenan.
Vi behöver mer än någonsin en mer samstämmig energipolitik, för att bli mer oberoende i fråga om energi. Solidariteten mellan medlemsstaterna och sökandet efter alternativa energiresurser måste prioriteras inom EU.
Uppnåendet av målen i Lissabonfördraget måste ges ny drivkraft. Innovation, företagaranda och främjande av en forskningsbaserad ekonomi är de centrala aspekter vi måste ha i åtanke. Fullbordandet av den inre marknaden måste slutföras. De små och medelstora företagen måste få mer effektiva verktyg som i högre grad stöder dem i deras roll som de huvudsakliga skaparna av sysselsättning.
En ny strategi måste införas för hur EU kan föras närmare medborgarna. Denna strategi måste gå åt båda hållen. Vi som politiker är inte bara ledare, utan ska först och främst tjäna och lyssna uppmärksamt på våra medborgare.
Magda Kósáné Kovács  
skriftlig. - (HU) Av de uppgifter som kommissionen föresatte sig att genomföra 2004 har den misslyckats med att visa resultat på det viktigaste området, nämligen att eliminera eller avsevärt minska likgiltigheten inför och bristen på förtroende för EU som idé.
I nästa års program framgår inte heller att dagens EU skiljer sig från det tidigare EU. EU:s 27 medlemsstater har en mycket större ekonomisk potential än de tidigare 15 och en mer inflytelserik ställning i den globala ekonomin. Samtidigt är de ekonomiska och sociala problemen i EU-27 av en annan art, och de interna spänningarna och farhågorna är också annorlunda och starkare.
Den fria rörligheten för arbetskraft och tjänster har fört upp starka konflikter till ytan. Det framgår tydligt av Frankrikes nejröster, som fick utkastet till konstitution att spåra ur, och de irländska omröstningarna försvårar Lissabonfördragets öde ytterligare, delvis på grund av spänningarna kring den särskilda missionens anställda.
I 2009 års arbetsprogram nämns inte heller vilka planer kommissionen har för att övervaka medlemsstater som vill tillämpa ytterligare restriktioner efter restriktionen på fem år, till förmån för arbetskraftens fria rörlighet.
I detta sammanhang måste jag beklaga att kommissionen, trots den allt mer skrämmande förekomsten av rasism och främlingsfientlighet inom EU, inte har agerat.
Dessa problem är oundvikliga och kommer tillbaka som en bumerang. Den enda frågan är om vi ska ta itu med problemen medan spänningarna fortfarande är hanterbara, eller när nyfascistiska och hatfyllda grupper löper amok i Europas städer. Jag hoppas att vi kommer att välja det förra alternativet.
Marian-Jean Marinescu  
skriftlig. - (RO) Europeiska unionen står inför stora problem på grund av den oväntat känsliga internationella situationen.
Instabiliteten på finansmarknaderna, det fluktuerande bränslepriset, terrorismen, det kalla krigets efterdyningar, det akuta behovet av energitrygghet och de allt större effekterna av klimatförändringarna är alla hot som EU endast kan övervinna genom enighet och samförstånd.
Konsekvenserna av krisen i Georgien och av finanskrisen i USA samt den ökade terrorismen bör motsvaras av tydliga handlingslinjer i kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram.
2009 är ett avgörande år för den institutionella stabiliteten på grund av Lissabonfördraget, vars ratificering bör göras till den främsta prioriteringen under nästa period. Programmet bör omfatta de aspekter som avgör EU:s framtida utveckling: den gemensamma energipolitiken, den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, reformen av grannskapspolitiken och stärkta åtaganden gentemot länderna på Västra Balkan samt Moldavien och Ukraina, som behöver EU och som EU också behöver i sin tur.
2009 är också det år då valen till Europaparlamentet kommer att äga rum, och Eurobarometerundersökningen ser inte lovande ut. Det bör framgå av kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram att det främsta målet för EU-institutionerna är att uppfylla EU-medborgarnas krav och garantera deras välbefinnande.
