[{"text_idx": "#000003", "text": "Varsti saab ku\u0308mme aastat sellest, kui Tartu u\u0308likoolis ko\u0303rvalerialana ajakirjandust o\u0303ppisin. Tol ajal praktikumideks uudisloo plaane vo\u0303i saateanalu\u0308u\u0308se esitades ei kujutanud ma teleto\u0308o\u0308d just pa\u0308ris niisugusena ette, nagu see end ilmutab Kjell Westo\u0308 romaanis \u201eLang\u201c. Na\u0308iteks et mo\u0303ni mu ametikaaslane vo\u0303iks keset o\u0308o\u0308d so\u0303brale helistada, et mingil kahtlasel po\u0303hjusel labidat laenata. Westo\u0308 2003. aastal ilmunud romaanis ajakirjanikuelu ta\u0308pselt nii po\u0308o\u0308rane ongi! O\u0303nneks on teiste vigadest hea o\u0303ppida. Ja o\u0303nneks teeb \u201eLangi\u201c meediastaarist peategelane piisavalt vigu, mille toel juhtida metsikust meediara\u0308gastikust la\u0308bi igau\u0308ht, kes on kunagi peas hellitanud mo\u0303tet saada uueks Mihkel Rauaks vo\u0303i Hannes Vo\u0303rnoks. Vo\u0303i Christian Langiks. Mingem siis viimaselt saadud o\u0303ppetundide juurde."}, {"text_idx": "#000005", "text": "Esimene (aga mitte ainus) vo\u0303imalus on la\u0308heneda Westo\u0308 teosele kui keerulisele armuloole. Kuigi reporterito\u0308o\u0308 praktikumides sellest juttu ei tulnud, ilmneb \u201eLangist\u201c igati selgelt, et romantilise suhte o\u0303ilmitsedes edeneb ka teleto\u0308o\u0308 paremini. Kui Langi ja tema su\u0308damedaami Sarita vahelt must kass la\u0308bi jookseb, on Lang hajevil ega valmista enam intervjuusid ette varasema po\u0303hjalikkusega \u2013 ridade vahelt vo\u0303ib va\u0308lja lugeda, milline vo\u0303im elu u\u0308le on meie teisel poolel. Et kirjandusteos poleks kuigi huvitav, kui ko\u0303igil oleks kogu aeg klahv ko\u0303rvuni, pakub ka Langi ja Sarita suhe rohkelt va\u0308ljakutseid, mille u\u0308ks suur (kui mitte suurim) allikas on femme fatale\u2019i Sarita ko\u0303rvalsuhe eksmehe Markoga. Kuna Sarita ajab asju kahe mehega korraga, lisab tema truudusetus romaanile va\u0308rskust, sest tavaliselt kujutatakse kirjanduses pigem petvaid mehi. Praegu ei mo\u0303ju see enam nii uudselt kui na\u0308iteks 1856. aastal, mil Gustave Flaubert kirjutas mitme mehe vahel so\u0303eluva naissoost protagonistiga \u201eMadame Bovary\u201c. Aga mis siis \u2013 kummuli lu\u0308katud soostereotu\u0308u\u0308pidest saab \u201eLangi\u201c po\u0303hjal ra\u0308a\u0308kida veelgi."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Christian Langil on pisut u\u0308hist oma kuulsa nimekaimu Christian Grayga E. L. Jamesi kultusteosest \u201e50 halli varjundit\u201c. Erinev on see, et ha\u0308rra Gray naudib magamistoas naiste nu\u0308peldamist, Westo\u0308 romaani peategelane on aga masohhist, kes ha\u0308vitab ennast pideva enesekriitikaga, mida raamatu tutvustuses on tabavalt nimetatud identiteedikriisiks. Ebata\u0308iuslikkusele keskenduv minapilt ja rahulolematus oma fu\u0308u\u0308sisega on tugev katalu\u0308saator, mis soodustab ka Langi armuprobleeme ja mo\u0303jutab teda kahtlemata sellevo\u0303rra tugevamalt, et mees on kuulsus, kelle puudused (isea\u0308ranis vanadus) talle nii teleekraanilt kui ka Sarita noore kauni keha pinnalt pidevalt vastu vaatavad: \u201eja niimoodi teda imetledes ja ihaledes vaadates ma\u0308ssis Lang teki endale tihedamalt u\u0308mber, sest ta mo\u0303istis, et tema ei saa enam teiste juuresolekul niimoodi alasti ringi ka\u0308ia, noored vo\u0303ivad seda endale lubada, mo\u0303tles ta, ja siis valdas teda taas see kummaline ha\u0308bitunne, mille all ta oli kannatanud kogu su\u0308gise\u201c (lk 46). Siingi vo\u0303ib tunnustada Westo\u0308 vo\u0303rdsemat la\u0308henemist stereotu\u0308u\u0308pidele, isegi kehapositiivsusele. Naisteajakirjad, kosmeetika-, kaaluva\u0308hendus- ja juuksehooldustooted, filtrid ja pildito\u0308o\u0308tlusprogrammid ning muu sa\u0308a\u0308rane on ju enamasti suunatud oma kehaga rahulolematutele naistele. Vo\u0303i panevad need enesekindlaidki naisi arvama, et nad peaksid va\u0308ljana\u0308gemist tegelikult paremaks tuunima. \u201eLangis\u201c on oma vananeva kehaga kimpus aga hoopis meessoost tegelane. Muidugi vo\u0303ivad mehedki end ebakindlalt tunda ning kirjandus on kahtlemata hea vahend, mille kaudu sellele ta\u0308helepanu po\u0308o\u0308rata."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Langi rahulolematus enda kehaga on tihedalt seotud teosest o\u0303hkuva u\u0308hiskonnakriitikaga, millega autori terav sulg (vo\u0303i neil pa\u0308evil pigem so\u0303rmestik klaviatuuril) ko\u0303ike po\u0303lgamisva\u0308a\u0308rset nuhtleb. Oma osa saavad rahahimu, pealiskaudsus, mo\u0303ttetu edvistamine, valelikkus, vo\u0303ltsi mulje loomine ja enda tu\u0308hisuse maskeerimine sa\u0308rava va\u0308lismuljega. Selline kriitika pole kirjanduses midagi uut: juba 1927. aastal kirjutas Hermann Hesse \u201eStepihundis\u201c enam-va\u0308hem samadest asjadest. Ta\u0308napa\u0308eval soodustab sa\u0308rava pealispinna kultiveerimist aga veelgi enam meedia ning Lang (nagu endine ajakirjanik Westo\u0308gi) tunneb seda maailma ha\u0308sti. Na\u0308iteks avab ta Saritale oma mo\u0303ttemaailma: \u201e\u201eMeie oleme muutunud a\u0308rahellitatuteks ja jultunuteks,\u201c jutlustas Lang Saritale, \u201eko\u0303ik peab toimuma kohe, me ei oota kedagi ega midagi, ja teised inimesed on lihtsalt tarbeesemed, kellest meile kas on kasu vo\u0303i ei ole,\u201c pahvatas ta\u201c (lk 29). Lang na\u0308itab inimeste igatsust millegi to\u0303elise ja su\u0308gava ja\u0308rele: \u201epolnud tema jaoks enam mingeid to\u0303elisi kohtumisi inimestega, ko\u0303ik oli vaid na\u0308itema\u0308ng, kirja pandud keskpa\u0308rase seebiooperite vorpija poolt, etteaimatav segapuder s\u030cabloonsetest karakteritest ja va\u0308sinud, a\u0308raleierdatud repliikidest\u201c (lk 27). Teleto\u0308o\u0308 oma na\u0308opuuderdamiste ja peente u\u0308likondadega seostub talle enda pa\u0308rismina maskeerimisega ning ta vaatab niisugust vo\u0303ltsi ennast ekraanilt tagantja\u0308rele piinlikkusega. Va\u0308line glamuur on vaid fassaad, mis varjab tu\u0308hja ja sisutut inimhinge. Ning ko\u0303ige hullem on selle pettuse juures hirm, et teised inimesed saavad sellest aru, et meie kaval kavatsus end kuidagi suuremaks teha kukub haledalt la\u0308bi ning ja\u0308a\u0308me teiste ees seepa\u0308rast ha\u0308bisse. Raske ikka see (tele)inimese elu. Lugedes avastasin end mitu korda mo\u0303tlemast: ei tea, kas Mihkel Ka\u0308rmasel ja Marko Reikopil on end telerist vaadates samasugused sisemised pained?"}, {"text_idx": "#000009", "text": "Ja kas niisugusest, u\u0308ksnes kapitalismi teenimisele suunatud elust on pa\u0308a\u0308su? Mis on lahendus, mille Westo\u0308 va\u0308lja pakub? Loomulikult kirjandus! Sellega saab tu\u0308hisusest ja pealiskaudsusest po\u0303geneda. Langki soovitab oma loo jutustajast so\u0303bral Konradil \u201eklassikuid\u201c uurida (lk 80). Tegelikult vo\u0303ib ka mitu kirjanduspreemiat vo\u0303itnud Westo\u0308t ennast juba klassikuks pidada, sestap on see raamatki juba teatud mo\u0303ttes lahendus u\u0308hiskondlikele probleemidele. Muide, kirjanduse ta\u0308htsust oma elus on maininud ka teose autor ise, nagu selgub raamatu lo\u0303ppso\u0303nast: \u201eOlen omaenese vastuolud pannud oma raamatute tegelastesse ja lugudesse. See on aidanud mul koos pu\u0308sida ja tervet mo\u0303istust sa\u0308ilitada.\u201c (lk 151) Mis muud kui lugema ja kirjutama!"}, {"text_idx": "#000011", "text": "Teosele tulevad kasuks to\u0303eliselt tabavad olustikukirjeldused. Lugeja saab end ho\u0303lpsasti su\u0308ndmustiku keskele asetada, sest osavalt esitatud detailid igapa\u0308evast vo\u0303imaldavad end olukordades a\u0308ra tunda ja o\u0308elda: jaa, just nii ongi, minagi olen sama asja ma\u0308rganud! Na\u0308iteks maalib Westo\u0308 va\u0308rvika pildi sellest, kuidas inimesed maailmas valitsevate no\u0303meduste osas alati silma kinni pigistavad. U\u0308hes stseenis pu\u0308u\u0308ab Lang ta\u0308naval lebavat, okse ja kuse ja\u0308rele haisvat vanamemme u\u0308les upitada: \u201eHa\u0308stiriietatud emmed, kes olid oma lapsukestele teisel pool ta\u0308navat asuvasse algkooli vastu tulnud, silmitsesid Langi ha\u0308mmastunult ja pakkisid siis oma lapsed kindla ka\u0308ega neid ootavaisse avaraisse autodesse.\u201c (lk 134) Ja kindlasti on ja\u0308rgmisel tsitaadil oma universaalsuse to\u0303ttu potentsiaali laiemalt levima hakata: \u201eMa olen ju tavaline inimene, kurat vo\u0303taks, ma ei taha mingeid neetud to\u0303desid kuulda!\u201c (lk 30) Jah, ma olen samamoodi tundnud, kui ku\u0308sin vanaemalt, kas jalasolevad pu\u0308ksid teevad mind paksuks, ja vanaema vastab ausalt, et natuke ku\u0308ll... Ausus on tore, aga vahel oleks to\u0303esti hea natuke va\u0308hem neid neetud to\u0303desid kuulda."}, {"text_idx": "#000012", "text": "Soomega kursis olevale lugejale pakuvad kindlasti a\u0308ratundmisro\u0303o\u0303mu Helsingi kohanimed, mida Westo\u0308 on ku\u0308lvanud lahke ka\u0308ega u\u0308le kogu teose. Need vo\u0303imaldavad romaani peategelasega kaasa seigelda. Finlandiatalo, Parlamendihoone, Kiasma, Sanomatalo, Suurkirik, Kallio kirik, Staadioni torn, Ratakatu, Viiskulma, Laivuririnne, Tarkkaampujankatu jne \u2013 eestlase jaoks vo\u0303ivad nimetatud paigad ku\u0308ll kaugeks ja\u0308a\u0308da, aga miks mitte vo\u0303tta ette ekskursioon Christian Langi radadel ja need kohad ja\u0308rgmisel Helsingi-ku\u0308lastusel la\u0308bi jalutada? Ja ometi leidub ka eesti lugejale romaanis u\u0308ks a\u0308ratundmisro\u0303o\u0303mu pakkuv rosin: Sarita kurjamist eksmees Marko, kes na\u0308ib va\u0308hemalt oma Tallinna-tuuride (ja nime) po\u0303hjal otsustades olevat Westo\u0308l plaanitud eestlasena."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Po\u0303hjus, miks Westo\u0308 raamatusse on nii kerge sisse elada, on suuresti autori stiil. Lu\u0308hikeste ja pikkade lausete vaheldumise to\u0303ttu on teksti va\u0308ga kerge lugeda, lisaks on see vaba koormavast kujundlikkusest. Kujundeid ku\u0308ll leidub \u2013 ja sealjuures va\u0308ga po\u0303nevaid (\u201eteda peeti teraseks ja pu\u0308u\u0308dmatuks postmodernistlikuks va\u0308a\u0308riskalaks selles realismiga u\u0308leva\u0308etatud La\u0308a\u0308nemeres, kus mina ise moodustasin osa u\u0308lema\u0308a\u0308rasest la\u0308mmastikust\u201c, lk 26) \u2013, kuid neid on doseeritud just o\u0303iges koguses, teksti kaunistuste, mitte keskmena. Eriti ilusad on Westo\u0308 peatu\u0308kilo\u0303pud, mis a\u0308sjajutustatu elegantselt kokku vo\u0303tavad. Viimasel peatu\u0308kil on aga topeltlo\u0303pp: just siis, kui lugeja mo\u0303tleb, et kogu lugu saab lahenduse, tuleb va\u0308lja, et autoril on u\u0308he asja kohta veel midagi o\u0308elda. Lugeja vo\u0303ib-olla ei oskagi seda ise ku\u0308sida, aga pa\u0308rast raamatu lo\u0303petamist tundub topeltlo\u0303pu olemasolu igati mo\u0303istetav."}, {"text_idx": "#000014", "text": "Mul on Westo\u0308ga nii mo\u0303ndagi u\u0308hist: armastus ajakirjanduse, luule ja novellide vastu. Aeg-ajalt esinev identiteedikriis muidugi ka. Aga usun, et see raamat ko\u0303netaks teisigi, sest \u201eLangis\u201c on koos ko\u0303ik hea kirjandusteose komponendid: paeluvad teemad (kuulsus, raha, seks, va\u0308givald, mo\u0303rv); kergesti loetav stiil; va\u0308rvikad kujundid; samastumisvo\u0303imalust pakkuvad igapa\u0308evaelukirjeldused. U\u0308htlasi loodan, et meediamehe katsumused noori ajakirjanikke a\u0308ra ei ehmata, sest raamatust na\u0308htub, et niisugune elu on siiski ka pagana huvitav."}, {"text_idx": "#000016", "text": "Va\u0308rske Ro\u0303hk on noore kirjanduse ajakiri."}]