[{"text_idx": "#000000", "text": "Arvustus: Eetilised ku\u0308simused maalikunsti esteetikas"}, {"text_idx": "#000002", "text": "Maigi Magnus, Intiimsed sirelid, 2018"}, {"text_idx": "#000003", "text": "Jaan Elkeni kontseptsiooni ja kujundusega ning Mari Roosvalti korraldatud na\u0308itus pu\u0308stitab ku\u0308ll ku\u0308simusi, kuid vo\u0303ib-olla ei ootagi konkreetseid vastuseid. Va\u0308ljapanekult ei tule higistades otsida kindlat kontseptsiooni ega s\u030cokielamust, pigem on na\u0308itus on kunstnike mo\u0303ttemaailmade kohtumispaik. Igau\u0308ks ra\u0308a\u0308gib oma loo, koos esitatuna avaneb aga laiem teemade ring ning esineb kattuvusi. Dialoogid toimuvad nii kunstnike teoste vahel ka kui kunstipublikuga."}, {"text_idx": "#000004", "text": "Na\u0308ituse kontseptsioon annab kunstnikule vabad ka\u0308ed, samas on praegusaja Euroopa kontekstis mo\u0303isted \u201eeetika\u201c ja \u201eesteetika\u201c u\u0308snagi aktuaalsed. Kultuuride segunemine tekitab olukorra, kus peab ku\u0308sima, kellest vo\u0303i millest la\u0308htutakse ning kes otsustab po\u0303himo\u0303tted. Eesti riigi olukorra kohta vo\u0303ib na\u0308itusel leida mo\u0303ningaid mitmeta\u0308henduslikke to\u0303lgendusi. Na\u0308iteks fuajeesse, mis on samuti ekspositsiooni osa, on asetatud Peeter Alliku teos \u201ePresident Konstantin Pa\u0308ts\u201c (2001), kus presidendi portree on maalitud lauale ja laud klaasiga kaetud. Kui teosel puuduks etikett autori nimega, vo\u0303iks see esitada va\u0308ljakutse, kas tohib serveerida sel laual kohvi. Andres Koorti maalid \u201eMurmur I\u201c (2017) ja \u201eMurmur II\u201c (2017) on suuremo\u0303o\u0303dulised abstraktsed paneelid: u\u0308ks sinine ja teine must, mis on asetatud valgele galeriiseinale. Teosed mo\u0303juvad virvendusena, nendes on nullila\u0308hedane kujundlikkus, mis assotsieerub vaikse u\u0308mina vo\u0303i mo\u0303minaga. Sarnaseid viited riigile ja selle su\u0308mboolikale ko\u0303lab la\u0308bi nii mitmegi kunstniku to\u0308o\u0308st."}, {"text_idx": "#000005", "text": "Na\u0308itusel eksponeeritud to\u0308o\u0308de puhul tekib efekt, kus erinevad ka\u0308ekirjad ja mo\u0303tted astuvad omavahelisse vo\u0303itlusse ja tekitavad kaose, samas on ekspositsiooni kujundus ha\u0308sti o\u0303nnestunud ja mo\u0303jub visuaalselt u\u0308htse tervikuna. Kaos kui mo\u0303tete ja va\u0308ljendusviiside paljusus on edasi antud tasakaalustatud raamistiku kaudu. Tegemist ei ole kuraatori-, vaid kunstnikekeskse na\u0308itusega, mis annab u\u0308levaate eesti kaasaegsest maalikunstist. Samaaegselt ko\u0303lab see ka kui kunstnike seisukoht, et (traditsiooniline?) maalikunst ei ole surnud ega kuskile kadunud. Maalikunst vajab su\u0308venenud vaatamist, see ei suuda kaasaja kiire tempoga sammu pidada. Maalikunstil on aga hea vo\u0303ime esteetilise visuaali kaudu esitada kriitikat u\u0308hiskonnas toimuvate muutuste u\u0308le. Seda annab ilmekalt edasi Lev Vassiljevi maal \u201eO\u0308o\u0308 linnas\u201c (2016), kus on kujutatud maanteed, millest u\u0308hele poole ja\u0308a\u0308b Tallinna vanalinn, esileku\u0308u\u0308ndiva Oleviste kiriku torniga, ning teisele poole ja\u0308a\u0308vad to\u0308o\u0308stus- ja ko\u0303rghooned. Kui vanalinna a\u0308a\u0308ristab rohelus, siis teisel pool puudub igasugune looduselement. Teele maalitud kollased jutid koonduvad tsentraalselt ning moodustavad kolmnurga, mis on kui noole ots ja viitab mingisugusele edasiminekule. Need annavad edasi urbaniseerumise infrastruktuuri, elektrifitseerimist. Lev Vassiljevi ideega haakub Karl-Kristjan Nageli poolabstrakne taies \u201ePregnant Church\u201c (2017) kus vo\u0303iks kujundlikult na\u0308ha kas roosi punga vo\u0303i hoopis hiiglaslikku ka\u0308tt, millest on su\u0308ndimas a\u0308rihoone."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Na\u0308itus tekitab ku\u0308simusi, miks just see vo\u0303i teine maal ja selles kontekstis. Na\u0308iteks nagu Tiiu Rebase akadeemilises laadis kujutatud hobuse portree \u201eEma\u201c (2017). Teose formaat on valge ruut, millele on maalitud musta ringi suletud profiilis hobuse pea. Teos loob ebatavalise seose (vene?) akademismi ja suprematismi vahel. Rebase teosega haakub Veiko Klemmeri kolmemo\u0303o\u0303tmeline teos \u201eTaevatunnel\u201c (2018), milles vo\u0303ib na\u0308ha pilti pildil. Suurema valge, ristku\u0308liku formaadis lo\u0303uendi peale on asetatud va\u0308iksem sinine, samuti ristku\u0308likukujuline lo\u0303uend. Teine na\u0308itusel va\u0308ljapandud Klemmeri teos \u201eTegelikkuse ta\u0308psustus\u201c (2018) mo\u0303jub mitmekihilisena, pu\u0308stitades ku\u0308simused ajaloolisest ma\u0308lust ning praegusaja poliitilisest olukorrast. Teos on su\u0308rrealistlik ning selles on tunda absurditunnetust, mis vo\u0303ib viidata kunstniku sisemaailma ja teda u\u0308mbritseva maailma vastandumisele. Nihestatuse ja su\u0308rreaalsuse momenti annavad oma to\u0308o\u0308des edasi ka na\u0308iteks Maarit Murka, Eneli Luiga ja Enn Tegova. Manfred Vainokivi teosest \u201eError\u201c(2017) vo\u0303iks va\u0308lja lugeda meediamanipulastioone, kuna selle vaatlusel tekib optilis-lingvistilise pettepildina silme ette so\u0303na \u201eORDER\u201c mitut pidi la\u0308bikirjutatud so\u0303nast \u201eERROR\u201d."}, {"text_idx": "#000007", "text": "Esteetiliselt ja eetiliselt puhastavana mo\u0303jub Helle Lo\u0303hmuse \u201eGreen\u201c (2017), kus on kujutatud kahte noort tu\u0308drukut suvises roheluses. See annab edasi ma\u0308lestusi vabadusest ja muretusest, mis ta\u0308napa\u0308eval saab ehk olla vaid illusioon. Eha Luik esitab oma teoses \u201eMo\u0303nulemas vees\u201c (2017) hoopis teistsuguse naisekuju, mis to\u0308o\u0308tab kriitikana praegusaja ekstreemsete iluideaalide suhtes ning mo\u0303jub lausa vo\u0303ikalt. Sarnast inetuse esteetikat annab edasi ka Ulvi Oro oma taieses \u201eNimeta\u201c (2018), kus mehe ka\u0308ele toetub surma ideed kandev poolik alasti naise keha."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Mo\u0303ni ehk mo\u0303tleb, miks selline na\u0308itus kaasajal vajalik on. See vo\u0303iks olla pu\u0308u\u0308d vastu seista kunsti tehnologiseerimisele. Ajaloolisest perspektiivist la\u0308htudes peab nentima, et Euroopa kultuur on valdavalt olnud pildikeskne, mis sai hoo sisse keskajal. Reformatsioonist alates on osas kirikutradistioonides kadunud vajadus ka\u0308sitsi maalitud piltide ja\u0308rele, seega on maalid leinud oma koha hoopis na\u0308itusesaalides. Salongina\u0308ituste kultuur sai alguse juba 17. sajandi Prantsusmaal. Eestis hakkas kunsti u\u0308levaatena\u0308itusi korraldama kunstiu\u0308hing \u201ePallas\u201c. Alates aastast 1943 on na\u0308ituste korraldamisega tegelenud Kunstnike Liit. Pa\u0308rnu Uue Kunsti Muuseumis (varem Chaplini Kunstikeskus) on u\u0308levaatena\u0308itusi korraldatud alates 1994. aastast. Paralleeli vo\u0303iks ehk to\u0303mmata na\u0308iteks Londoni Kuniglikus Akadeemias toimuva iga-aastase u\u0308levaatena\u0308itusega, viimane on loomulikult kordades suurema mastaabiga kultuurisu\u0308ndmus."}, {"text_idx": "#000009", "text": "Na\u0308itusele valitud formaat annab kunstnikele vo\u0303imaluse oma ideid la\u0308bi kunstimeediumi rakendada ja neid huvilistele vaatamiseks esitada. See vabastab kunstniku u\u0308he vo\u0303i teise kuraatori no\u0303udest, ka na\u0308ituseprojekti kirjutamisest ning seega saab autor lo\u0303ppkokkuvo\u0303ttes vabamalt tegutseda."}, {"text_idx": "#000010", "text": "Esialgu tunduv paljususe kaos hakkab na\u0308itusel la\u0308hemal vaatlusel u\u0308ha enam lahti hargnema ideedeks, milledel on omavaheline seos ning mis tekitavad kunstnikevahelise dialoogi, haarates sellesse ka publiku. Olgugi et esitatud to\u0308o\u0308d tunduvad esmapilgul va\u0308ga erinevad, on ko\u0303ik kunstnikud siiski oma aja vaimu kandjad, seda la\u0308bi isikliku (esteetilise) vaatenurga."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Tartus avatakse uus kunstigalerii Kogo"}, {"text_idx": "#000016", "text": "Parasjagu ka\u0308imasoleval festivalil \u201eSaksa kevad\u201d laotub KUMU sisehoovis vaatajate jalge alla Hamburgist pa\u0308rit kunstniku Franziska Opeli installatsioon \u201eSo\u0303ber\u201d, millel tuleb enne muuseumisse astumist jalad puhtaks pu\u0308hkida."}, {"text_idx": "#000017", "text": "Arvustus: \u201eEarwitness\u201d avab privaatse helimaailma"}, {"text_idx": "#000018", "text": "\u201eEarwitness\u201d (\u201eKo\u0303rvaltkuulja\u201d) on Mari-Liis Rebase (1988) esimene galeriina\u0308itus, mille raames kunstnik kogub, salvestab ja presenteerib keskkonnahelisid. Rebane eksponeerib Hobusepea galeriis koos helimaterjaliga igapa\u0308evaobjekte ja muud visuaalset materjali, mis toetab kunstniku helimaailma uurimist."}]