[{"text_idx": "#000000", "text": "Raamat: Krimi eri \"Laibalill\", \"To\u0303elised mo\u0303rvad\", \"Mandariinimo\u0303istatus\" ja \"Tallinna intsidendid\""}, {"text_idx": "#000002", "text": "Teater: \"Ajuru\u0308nnak\" ja \"Kaheteistku\u0308mnes o\u0308o\u0308\""}, {"text_idx": "#000003", "text": "Tegu on a\u0308a\u0308rmiselt po\u0303neva teemaga, mis to\u0303otab olla kui lo\u0303putu ja\u0308nese urg. O\u0303hinaga sai oodatud su\u0308gavaid diskussioone ja mo\u0303ttelende erinevate vaatevinklitega tegelaste poolt, kunsti ta\u0308henduse lahti harutamist, mitmekesiste la\u0308henemiste illustreerimist ja halle ajurakukesi stimuleerivaid ahaaa-momente. Seda ko\u0303ike muhedas huumori kastmes. Mis va\u0308lja kukkus oli aga kolme lasteaialapse omavaheline na\u0308a\u0308klemine, millel kulminatsiooniks karakterite poolne julguse kokku vo\u0303tmine ja tunnistamine, et mida kolmik u\u0308ksteisest tegelikult arvab. Maal oli vaid impulss meeste egode vo\u0303imuvo\u0303itluseks. Peab tunnistama, et selline suund oli ootamatu ja valmistas pettumuse. Keeruline oli kaasa elada Sergele (To\u0303nu Oja) ja Marcile (Jaan Rekkor), kes kumbki pidasid end teisest paremaks ning valasid oma u\u0308leolevuse ja, samaaegselt, kadeduse okse teineteise kaela, mida siis vaatajana pidi helpima. Peab a\u0308ra ma\u0308rkima, et Marc oli suurem kurjajuur kui Serge ja lumepalli esimene veeretaja. Vaidlus la\u0308ks aina enam ja enam isiklikumaks, inetuks, ebaratsionaalseks ja vastikuks. Tekkis ku\u0308simus, et miks on so\u0303brad inimesed, kes u\u0308ksteist grammigi sisemas ei talu. Vo\u0303i siis teise eriarvamusi. Kuidas nad siiani teineteist a\u0308ra kannatanud on ja\u0308a\u0308b mu\u0308stikaks. U\u0308helt poolt oli sellist psu\u0308hholoogilist po\u0303hjaka\u0308imist huvitav ja\u0308lgida, et kuidas u\u0308hest suvalisest ostust saab alguse so\u0303pruskonna allaka\u0308igu trepp. Kuidas meie po\u0303himo\u0303tted ja uskumused so\u0303idavad sisse meie suhetesse teistega ning mitte selleks, et jagada ja o\u0303ppida, vaid, et domineerida. Kunsti roll siinkohal oli huvitav, sest saab see ju mo\u0303tte siis, kui inimene sellele po\u0303hjuse annab, vo\u0303i kaotab see eesma\u0308rgi, kui inimene sellelt po\u0303hjuse eemaldab. Maal ise tu\u0308kis ei omanud tegelikult mingit kaalu. See oli vaid tu\u0308hipaljas vahend mille ajendil omavahelisi alateadlikke vo\u0303i isegi teadlikke probleeme lahendada. Konfliktiallikas ei olnud maal, vaid probleem seisnes meestes endis. Kas see mo\u0303ra eksileeris juba varem vo\u0303i sai alguse tohutu suure rahahulga kulutamisega millelegi, mida u\u0308ks ei pidanud o\u0303igeks? Ja lo\u0303henemine sellest hetkest siis eskaleerus kiirelt. Kas konkreetne tegu lihtsalt pani punkti seltskonnale, kes nii ehk naa oleks u\u0308ks hetk lahku kasvanud oma erinevate arusaamade pa\u0308rast?"}, {"text_idx": "#000006", "text": "Kolm na\u0308itlejat sobisid u\u0308pris edukalt neisse kingadesse, mis ette antud. Jaan Rekkor toimib u\u0308ksko\u0303ik millises etenduses a\u0308a\u0308rmiselt karismaatiliselt ja imposantselt ning mingi hetk oli tema intensiivsusest la\u0308htudes hirm, et kohe kohe muutub olukord fu\u0308u\u0308siliseks ja ta kargab To\u0303nu Ojale kallale. Seda ei juhtunud, kuid verbaalselt andsid mehed u\u0308ksteisele to\u0303elisi tohlakaid ja rusika lo\u0308o\u0308ke makku. Kuigi To\u0303nu Oja ja\u0308i oma visuaalse oleku ja pehme tooniga tsipake lavapartnerile alla, suutis ta u\u0308llatavalt jo\u0303uliselt Jaan Rekkorile vastu ma\u0308ngida. Lavalises kohalolekus olid mehed vo\u0303rdsetel positsioonidel, vaatamata sellele, et u\u0308hte vo\u0303iks surmahirmus karta ja teine on kui u\u0308ks tore onu. Kontrastsed nii va\u0308limuselt, ko\u0303nelt, maneeridelt kui auralt, olid mo\u0303lemad rollides u\u0308htemoodi enesekindlad ja selg sirgelt oma po\u0303himo\u0303tete eest seisvad. Guido Kangur Yvanina ja\u0308i pigem ja\u0308rgiso\u0308rkijaks kelle emotsioonid lahvatasid natuke teises suunas. Ta oli suurepa\u0308rane tasakaalustaja ja jahustaja -- mo\u0303nikord, a\u0308rritaja-- , kuid toimis vastandina u\u0308leja\u0308a\u0308nud kahele. Fu\u0308u\u0308siliselt Jaan Rekkori suunas, kuid sisemiselt nagu To\u0303nu Oja pehme ja su\u0308mpaatne va\u0308limus. Seda lo\u0303he ta\u0308ienisti maha ei mu\u0308u\u0308dud ning tegelase anumised lo\u0303puni orgaaniliselt ei funktsioneerinud, kuid kui teised mehed olid u\u0308ksteisele kontrastsed, siis Yvan oli seda enda isiku raames. Huvitavalt kombineeris end meestega ka lavakujundus, mis natuke sarnaselt Yvanile mo\u0303jus. Lava disain oli klassikaline, peen ja minimalistlik. Keskkond oli vastuolus keevaliste teemadega, kuid need kaks poolt omavahel klappisid kenasti. Mehed jo\u0303id veini, arutlesid kunsti u\u0308le, olid riietatud va\u0308ljapeetult ning, pealiskaudselt, ei oleks u\u0308ldse eeldanud, et need ha\u0308rrasmehed niimoodi kaklema la\u0308hevad. Laval toimuv ning selle kujunduse keskkond lisas suurepa\u0308rase ekstra kihi vastandeid ta\u0308is loo arengusse ja na\u0308htu endasse haaramisse."}, {"text_idx": "#000007", "text": "Raske on siiski oma pettumust ignoreerida, et tegelik motivatsioon, mis mind teatrisse viis ei realiseerunud. Olin valmistunud selleks, et kuulen asjalikke argumente eri nurkadest kunsti olemuse defineerimiseks ning mo\u0303istmiseks ja ehk pannakse mind mu vaateid muutma vo\u0303i teises suunas pehmendama. Olukord, milleks kaks jurakat loos valmis ei olnud. Tegelikult juhtus aga see, et kunst ei olnud u\u0308ldsegi peamine teema, vast isegi mitte reas ku\u0308mnes, vaid kunst oli vahend, et vastandlikke inimsuhteid juba o\u0308o\u0308kimiseni lahata. Mida vo\u0303ib iseva\u0308rki su\u0308z\u030cee pua\u0308ndiks pidada. U\u0308llatus! Na\u0308ha saab intelligentse (ja humoorika) diskussiooni asemel hoopis verbaalset meeste wrestling maadlust, mis iseenesest ei olu ju ka midagi valet ega halba. Iseasi, kui asjalik ja nauditav kogu kompott lo\u0303puks kokku oli. Vajakaja\u0308a\u0308misi leidus, vaatamata sellele, kas sain isiklikult mida ootasin vo\u0303i mitte. Samas, ei ole ka vo\u0303imatu oimata, et miks ikkagi on lavastus niivo\u0303rd menukas ja kauaaegselt armastatud. Loos on midagi magnetilist vo\u0303i isegi masohhistlikku, et noh, kui kaugele mehed on valmis langema ning kuidas ko\u0303ik lo\u0303puks pa\u0308a\u0308dib. Teekond alla on ra\u0308pane, kuid kas mo\u0303o\u0303nale ja\u0308rgneb to\u0303us. Kas kolmiku so\u0303prust on vo\u0303imalik pa\u0308a\u0308sta. Ja mis saab sellest maalist? Kas see ohverdatakse kamraadluse altaril vo\u0303i ja\u0308a\u0308b kunst vo\u0303idutsema?"}]