[{"text_idx": "#000003", "text": "Arvustus. Jaan Kaplinski viimased luuletused"}, {"text_idx": "#000006", "text": "Kaplinskil on mitu luuletust, kus ta ra\u0308a\u0308gib, et ei taha vo\u0303i ei saa enam kirjutada nii nagu kunagi. U\u0308hes ta pahandab kriitiku vo\u0303i kellegagi, kes pa\u0308rib, miks ta ei kirjuta sama sugestiivselt kui nooruses. Seal ta vastab, et ei saaks enam kirjutada: \"Oo surma, la\u0308ttena puhast, / kus me kord kohtume ko\u0303ik.\" Et ta ei usu seda. Teises, mille ma ka praegu u\u0308les leidsin, ra\u0308a\u0308gib ta umbes sama, aga kitsamalt just riimilis-ru\u0308tmilisest va\u0308rsist, \"ru\u0308u\u0308tli-luulest\", \"ratsamehe luulest\", nagu ta u\u0308tleb: et ta ei taha enam selle pealiskaudset tata-ratat, on alati tahtnud olla pigem jalamees, ra\u0308ndav o\u0303petlane. Ometi, luuletuse lo\u0303pus ma\u0308letab too ra\u0308ndo\u0303petlane, kes luuletaja ehk millalgi eelmises elus vo\u0303i eelteadvuses on olnud, \"nu\u0308u\u0308d, seitsesada aastat hiljem\" ko\u0303igest sellest vaid kahte natuke totakat ladina keeles riimitud kevadesalmikest..."}, {"text_idx": "#000007", "text": "Kaplinski oskas alati oma mo\u0303tteid tagurpidi keerata, nende alla vaadata."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Aga jah, vist ko\u0303ik, kes on kirjutanud ja avaldanud, on seda kogenud: ja\u0308lle tuleb keegi su ette ja no\u0303uab, et miks sa ei kirjuta nii nagu varem, nagu alguses. See oli nii hea. Siis pead ennast justkui o\u0303igustama, pead o\u0303igustama oma allaka\u0308iku, mida sulle ju ette heidetakse, ise ometi teades, et polnud see omaaegne nii hea u\u0308hti, nu\u0308u\u0308dne on ikka laiem, targem, su\u0308gavam, kogenum... Jah, on kindlasti. Aga milleski on neil etteheitjatel vo\u0303ib-olla ka o\u0303igus. Kuigi ku\u0308psema ea looming on ku\u0308psem ja vo\u0303ib-olla isegi parem, temas on nii palju rohkem kui neis esimestes hu\u0308u\u0308atustes \u2013 midagi on seal ka va\u0308hem. Seal pole enam seda u\u0308llatust, mida tundis u\u0308tleja ise, kui ta esimesi kordi seda u\u0308tles. U\u0308llatust, et mul tuligi see va\u0308lja, u\u0308llatust, et mul o\u0303nnestuski o\u0308elda, mis ma olen, mis see maailm on. Sest igau\u0308ks on maailm ja mo\u0303ni maailm tahab kangesti o\u0308elda, mis maailm ta on, tahab ennast va\u0308ljendada. See samaaegne u\u0308llatus nii iseenda, oma va\u0308rsside kui ka u\u0308ldse maailma u\u0308le, u\u0308llatus selle u\u0308le, et see maailm ongi seal va\u0308rssides \u2013 see annab neile va\u0308rssidele va\u0308rskuse, mida tulevikus ja\u0308a\u0308b aina va\u0308hemaks. Inimene hakkab endast tu\u0308dinema. Kas inimene saab endast tu\u0308dineda? U\u0308htepidi ei saa, pigem on nii, et elades harjud endaga (selle isemoodi maailmaga) aina rohkem a\u0308ra, vo\u0303ib-olla isegi tunned seal ennast tasapisi aina o\u0303dusamalt, vo\u0303i va\u0308hemalt lo\u0308o\u0308d ka\u0308ega, ah, las olla! Muutud endale vanaks so\u0303braks, kelle seltsis on ku\u0308ll veidi tu\u0308u\u0308tu, aga va\u0308hemalt rahulik ja turvaline."}, {"text_idx": "#000009", "text": "Aga kui liikuda eneseva\u0308ljenduse juurde, siis seal on enesest tu\u0308dinemine siiski ta\u0308iesti vo\u0303imalik. (Kirjanduslik) eneseva\u0308ljendamine tundub mo\u0303ttekas ainult seni, kuni seal on see u\u0308llatuslik moment, see avastuslik moment sees. Vo\u0303i igatahes, kui sa kord oled seda kogenud, siis ilma selleta tundub tuim. Kahjuks me vananedes ei saa parata, hakkame ennast kordama. Inimesel-maailmal on ikkagi piirid ja eks nad hakka olema ko\u0303ik la\u0308bi katsutud. Ehk on seal veel midagi? Ehk on midagi nende piiride taga, ehk need piirid on vaid viirastus? Jah, vo\u0303ib-olla. Kuid siin u\u0308sna praktilises elus (ka luuletaja elu on eelko\u0303ige u\u0308sna praktiline na\u0308htus, ja tegelikult luuletaja oma veel eriti) kipuvad need piirid ikka vastu tulema. Teed suu lahti ja hakkad omaarust midagi uut ja va\u0308rsket u\u0308tlema, aga kuuled, kuidas su huuled vormivad so\u0303nu ja lauseid, mis on kahtlaselt tuttavad. Vanadus on konstantne de\u0301ja\u0300-vu. Kuigi... Aga ikkagi."}, {"text_idx": "#000010", "text": "Kui ma millalgi kuulsin, et Jaan Kaplinski luuletab nu\u0308u\u0308d vene keeles ja eesti (kirja)keeles enam kunagi luuletada ei mo\u0303tlegi, siis ma ei vo\u0303tnud seda deklaratsiooni eriti to\u0303siselt. Just deklaratsioonina, sest see oli muidugi ka poliitiline meeleavaldus ja ka soov ta\u0308helepanu saada. Kuid lo\u0303puks on inimestel u\u0308sna u\u0308ksko\u0303ik, mis keeles see vo\u0303i teine poeet kirjutab vo\u0303i ei kirjuta. Luule on va\u0308ga ko\u0303rvaline asi ja ja\u0308a\u0308b ainult ko\u0303rvalisemaks. Mis annab muidugi ka suure vabaduse: asi, millel pole ta\u0308htsust, on vo\u0303rdlemisi vaba."}, {"text_idx": "#000011", "text": "Arvasin na\u0308gevat selle otsuse ja z\u030cesti taga ikkagi eelko\u0303ige tu\u0308dimust. Jah, muidugi ka tu\u0308dimust sellest kitsast maast ja va\u0308ikesest keelest, selle riigi rumalast poliitikast (Kaplinski jaoks oli poliitika to\u0303sine ja kirglik asi) ja enda valmisrollist selle va\u0308ikese maa va\u0308ikeses kirjanduses. Jah, muidugi tahad ko\u0303igest sellest va\u0308lja. Aga eelko\u0303ige on see ko\u0303ik, millest va\u0308lja tahaks, ikkagi sa ise."}, {"text_idx": "#000012", "text": "Hakata kirjutama teises keeles on kirjanikule ja eriti luuletajale vo\u0303imalus hakata kellekski teiseks. Astuda iseenda ees uude rolli. Teiste ees on see ju ikka vo\u0303imalik, aga ise samal ajal tead, et oled sama. Uues keeles, selles, milles sa seda asja enne pole teinud, on so\u0303nad korraga ja\u0308lle va\u0308rsked. Nad tekitavad oma koos- ja lahkko\u0303ladega sinus erutust ja va\u0308rinat, nagu kunagi alguses tekitasid need oma keele so\u0303nad. Nojah, mis on oma keel? Eks ko\u0303ik keeled, mis sinus on, mille so\u0303nu tead, on kuidagi omad. Aga u\u0308ks on ikka rohkem kui teised, see, milles seda maailma ko\u0303igepealt nimetama hakkasid. Luuletaja teeb ju ta\u0308iskasvanuna uuesti midagi sarnast, mida ta tegi va\u0308ikese titana: na\u0308itab na\u0308puga asja peale ja u\u0308tleb u\u0308he so\u0303na. Kui see so\u0303na on natuke vale vo\u0303i tuleb kuidagi naljakalt va\u0308lja, siis onud-ta\u0308did naeravad heatahtlikult. Nemadki na\u0308evad seda maailma korraks nagu pisut uuemana, nooremana, u\u0308llatavana. Luuletaja to\u0308o\u0308 on maailma noorendada."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Niisiis need Jaan Kaplinski venekeelsed luuletused tekitasid minus ku\u0308ll teatavat huvi, aga pigem kui Jaan Kaplinski uued luuletused. Miskipa\u0308rast ei jo\u0303udnud ma aga iial nende lugemiseni. Need raamatud lihtsalt ei sattunud na\u0308ppu ja tegelikult polnud ka huvi liiga suur. Mo\u0303tlesin, et vaevalt nad \"paremad\" ikka on kui Kaplinski vanad tuttavad eestikeelsed luuletused."}, {"text_idx": "#000014", "text": "Ja lisaks ma lootsin vaikselt, et ehk ta selle slaavi de\u0301tour'i ja\u0308rel po\u0308o\u0308rdub veel korra tagasi ka oma nooruse ja ta\u0308isea loomingu keele poole ja toob sealt ringreisilt vo\u0303i ko\u0303rvalepo\u0303ikelt kaasa midagi va\u0308rsket. Oma kirjadeski talle ta viimasel eluaastal katsusin temalt veel mo\u0303nda luuletust va\u0308lja meelitada, aga ju ma ei olnud ku\u0308llalt veenev meelitaja. Ja ega see u\u0308ldse nii ei ka\u0308i. Selleks ajaks oli ta vist juba ka vene keeles luuletamisest a\u0308ra tu\u0308dinenud. Need ja\u0308idki tema viimasteks luuletusteks, nii palju kui ma tean."}, {"text_idx": "#000015", "text": "Ja nu\u0308u\u0308d siis on see Jaan Kaplinski viimane luuleperiood ka eesti keelde u\u0308mber pandud. Tahaks o\u0308elda, tagasi u\u0308mber pandud. Sest jah \u2013 selle ko\u0303ige suurem u\u0308llatus on see, et u\u0308llatust ei ole. Vana hea Kaplinski. Ko\u0303igi oma oskuste, maitsetega, oma erilise mo\u0303tteviisiga. Vahel arvatakse, et poeet, see on ko\u0303igepealt so\u0303nad, keel, see kuidas ta nad oma erilisel viisil helisema paneb. Ei, poeet on ikkagi ko\u0303igepealt mo\u0303tted, mo\u0303tlemine, see, kuidas ta mo\u0303tte oma erilisel viisil helisema paneb. So\u0303nad, keel on siiski vaid vahend selle mo\u0303ttehelina saavutamiseks."}, {"text_idx": "#000016", "text": "Lugesin siis nu\u0308u\u0308d need Kaplinski viimased va\u0308rsid la\u0308bi. Nojah, Ma\u0308rt Va\u0308ljataga to\u0303lkes, nii et ega nad muidugi pa\u0308ris ta\u0308pselt need ei ole, mis ta ise kirjutas, aga va\u0308ga harva tuli meelde, et need on to\u0303lked. See ko\u0303ik oli nii ta\u0308pselt Kaplinski. Muidugi oli tal ka oma keel, oma so\u0303nade valik, mille erilisus seisnes eelko\u0303ige sellest, et see katsus olla vo\u0303imalikult va\u0308he eriline. To\u0303lkija on seda ha\u0308sti meeles pidanud. Luuletustest ei leia naljalt i-mitmust, i-u\u0308livo\u0303rret ega uudisso\u0303nu, mida Kaplinski teatavasti ei armastanud. Peamine on aga siiski nende luuletuste mo\u0303ttemaailm, mis tuleks \"la\u0308bi\", ma arvan, ka veidi kohmakama to\u0303lke puhul. Nu\u0308u\u0308d aga on ko\u0303ik lausa perfektne."}, {"text_idx": "#000019", "text": "Niimoodi kirjeldades see tundub muidugi veidi totter ja liiga lihtne ja muidugi juhtub luuletustes vahel rohkemgi ja vahel see algusele vastanduv pua\u0308nt ja\u0308a\u0308b a\u0308ra (siis saab pua\u0308ndi a\u0308raja\u0308a\u0308misest omaette pua\u0308nt!), aga asi polegi skeemis, asi on selles, mismoodi luuletaja seda skeemi so\u0303nade ja lausetega ta\u0308idab. Kas ta suudab meiega midagi teha, meis midagi (imestust, u\u0308llatust, ehmatust, a\u0308ratundmist) esile kutsuda vo\u0303i ei. Va\u0308ga tihti suudab. Ka nendes viimastes, vene keelest maakeelde u\u0308mber pandud va\u0308rssides, mis siis, et nad enamasti ikka va\u0308gagi meenutavad juba millalgi varem loetud Kaplinski luuletusi."}, {"text_idx": "#000020", "text": "Tuleb ta\u0308nulik olla ja ro\u0303o\u0303mustada, et Kaplinski vanas eas selle mo\u0303tte peale tuli, et ta, olgu pealegi, vihastas eesti keele peale, ja hakkas vene keeles luuletama. Kas ta muidu u\u0308ldse enam oleks luuletanud? Mulle tundub nimelt, et neid samu luuletusi eesti keeles kirjutada oleks tal olnud u\u0308sna raske, kui mitte vo\u0303imatu. Varsti oleks ju selge olnud, et ah, ja\u0308lle seesama. Ma olen ju seda juba kirjutanud! Kui mitte pa\u0308ris seda, siis ikkagi umbes seda. Igav! Uue keelega saab ennast a\u0308ra petta. Sa u\u0308tled midagi uut, isegi kui ei u\u0308tle, sest igal juhul, nende so\u0303nadega, selle keele erilise loogika ja su\u0308ntaksiga sa seda teinud pole. Lisaks no\u0303uab vo\u0303o\u0303rkeeles (ka va\u0308ga tuttavas) kirjutamine suuremat pingutust, kohalolu. Luuletamine pole a\u0308kki enam lihtne. Sest ta oligi juba liiga lihtne, et olla veel huvitav."}, {"text_idx": "#000021", "text": "Ja tulemus on ikkagi huvitav. Kui ka mitte u\u0308le ma\u0308a\u0308ra, siis ikkagi. Siin on ka midagi sellist, mida \"endises\" Kaplinskis to\u0303esti ei ole. Kasvo\u0303i see eluga hu\u0308vasti ja\u0308tta pu\u0308u\u0308dmine. Selle paratamatusega leppimine / mitte leppimine. U\u0308ks osa inimesena elamise kogemusest, milleni varem lihtsalt ei oldud jo\u0303utud. Va\u0308hemalt osa neist salmidest on ju kirjutatud siis, kui luuletaja oli juba teadlik oma fataalsest diagnoosist, aga terviseha\u0308dad ise ei olnud veel nii fataalsed. Teatav tunnistus u\u0308he piiri peal olemisest. Jaan Kaplinski on alati oma paremad luuletused kirjutanud mingis piiriolukorras vo\u0303i kirjutanud sellest piiriolukorras-olekust. Nojah, vo\u0303ib-olla on see luulele u\u0308ldomane. Igal juhul on siin veel u\u0308ks piir, u\u0308ks limes. Matemaatikas on limes (lim) piirva\u0308a\u0308rtus. Ma ei ma\u0308leta enam ko\u0303ike seda matemaatilist metafu\u0308u\u0308sikat seal u\u0308mber, aga igal juhul tuli seal kergesti ma\u0308ngu lo\u0303pmatus. Millegi va\u0308a\u0308rtus vo\u0303ib la\u0308heneda lo\u0303pmatusele vo\u0303i lo\u0303pmatult la\u0308heneda mingile va\u0308a\u0308rtusele, seda ometi iial tabamata. Eks see elu piirile la\u0308henemine ole ka selline lo\u0303putu liimesele la\u0308henemine. La\u0308hened ja la\u0308hened, aga ja\u0308a\u0308d ikka lo\u0303pmatult kaugele. Kuigi oled lo\u0303pmatult palju ligemal kui olid alguses. Kui oled?"}, {"text_idx": "#000022", "text": "*Jaan Kaplinski kuulus eesti luule suurde lainesse. Paul-Eerik Rummo, Juhan Viiding, Viivi Luik, Hando Runnel, Aleksander Suuman. Kui nimetada vaid neid. Selle laine suurust vo\u0303ib tagantja\u0308rele vaid imestada. Ja imetleda. Maailmas oli see midagi anakronistlikku, La\u0308a\u0308nes oli luule selleks ajaks taandunud sellesse suletud ringi, kus ta nu\u0308u\u0308d Eestiski o\u0303ilmitseb: iga aasta arvutult vihikukesi, mida tru\u0308kitakse kakssada, mu\u0308u\u0308akse viisku\u0308mmend eksemplari (koos raamatukogude ostuga) ja mille raamatukogudki paari aasta pa\u0308rast vaikselt ja tihti ainsagi laenutuseta ukse taha to\u0303stavad. On muidugi luule sisering, mis raporteerib iga aasta suurtest saavutustest ja pu\u0308hitseb uusi autoreid ning auhindu, aga veidigi laiema lugeva publiku jaoks on see ko\u0303ik lihtsalt olematu, tundmatu ja arusaamatu maailm. Mo\u0303ni uus poeet naudib ku\u0308ll ka teatavat populaarsust, aga seda enamasti kahjuks lameduse hinnaga. Luulel lihtsalt pole elus kohta. Luule tahab ruumi, vaikust, tu\u0308hjust. Ega need vaikus ja tu\u0308hjus ei ole tingimata head asjad. Halli ja vaese sovetiaja vaikus ja tu\u0308hjus lo\u0303id luulele ruumi. Luuletustel oli u\u0308hiskondlik missioon ta\u0308ita: lohutada, julgustada, lahutada meelt, pakkuda mingit so\u0303na- ja mo\u0303ttevabaduse ruumi seal, kus see muidu nii piiratud oli. Luua ilu keset seda hallust, otse sellest hallusest. Milline alkeemia! Luules sai pealegi o\u0308elda ta\u0308htsaid asju, mida mujal ei saanud."}, {"text_idx": "#000023", "text": "See aeg sai otsa ja (see) luule sai ka otsa. Ja\u0308rel on mingisugune ja\u0308relluule ja see vo\u0303ib kesta muidugi lo\u0303putult, la\u0308heneda lo\u0303putult oma surmale, mis vo\u0303ib-olla kunagi ei saabugi, sest pole kedagi, kes selle fikseeriks. Ta ei sega kedagi, tal pole ta\u0308htsust. Jah, see ta\u0308htsusetus annab ka vabaduse: vabaduse kirjutada u\u0308ksko\u0303ik kuidas, ja seda vabadust kasutataksegi laialt. Enamasti vormituks ja pingetuks heietamiseks. Mida siis vastastikku kiidetakse ja u\u0308listatakse. Mis ko\u0303ik ei va\u0308lista tegelikult pa\u0308ris huvitavate kogude ilmumist, aga need kaovad selle vormitu massi hulka a\u0308ra. O\u0303ieti on see aktiivne luuleelu olemas ju ainult sellepa\u0308rast, et mingist vanast harjumusest vo\u0303i traditsioonist peetakse luulet ta\u0308htsaks ja on olemas seda rahaliselt toetavad institutsioonid. Kui kulkat enam pole, mitu luulekogu tru\u0308kitakse aastas siis veel? Noh, mo\u0303ni ikka. Mo\u0303ni alati."}, {"text_idx": "#000024", "text": "Suure laine poeedid said sellest luuleaja lo\u0303pust va\u0308ga ha\u0308sti aru. Paul-Eerik Rummo ja Viivi Luik lo\u0303petasid luuletamise, Juhan Viiding lahkus elust, Aleksander Suuman proovis kirjutada va\u0308iksemat luulet, jne. Tegelikult kaotas ka Jaan Kaplinski luuletamise vastu huvi, tegeles rohkem poliitika, proosa, ajakirjanduse, rahvavalgustamisega. Ja kinnitamisega, u\u0308htelugu, et tegelikult ta polegi luuletaja, pole kunagi olnud, on pigem folklorist, keeleteadlane, natuke hobi poolest ka o\u0308koloog, botaanik, poliitik. Demokraatia esimestel aastatel unistas ta halli kardinali, mo\u0303juka no\u0303uandja staatusest poliitikas. Siis aga selgus, et moodne poliitika ei vaja halle kardinale. Kardinalid peavad ikka olema va\u0308rvikad, edevad ja esil."}, {"text_idx": "#000025", "text": "Ma olen aga Kaplinski viimaste luuletuste to\u0303lkija Ma\u0308rt Va\u0308ljatagaga selles suhtes ta\u0308iesti u\u0308hte meelt: ko\u0303igepealt ja u\u0308le ko\u0303ige oli Jaan Kaplinski ikkagi luuletaja. Luules avaldus tema erilisus, geenius. Kaplinskit ei oleks olemas Kaplinskina, kui ta poleks luuletanud. Aga olla suur luuletaja va\u0308ikeses keeles ta\u0308hendab, et nii paljud neist, kes sinu maailmast vo\u0303iksid osa saada ja selles ennast a\u0308ra tunda, ei saa sinust kunagi midagi teada. Lo\u0303puks ei ole ju sellestki midagi, aga ainult lo\u0303puks. Enne lo\u0303ppu see vo\u0303ib siiski natuke piinata, va\u0308hemalt ha\u0308irida. Vene keeles luuletamine oli katse, ma usun, jo\u0303uda va\u0308lja natuke avaramasse ruumi, natuke rohkemate inimesteni. Ma u\u0308tleksin ka, et pigem kui luuletamine, oli see to\u0303lkimine. Jaan Kaplinski to\u0303lkis Jaan Kaplinskit. Mitte konkreetseid kunagi tehtud luuletusi, vaid u\u0308ldse. Ta ei oleks saanudki oma vanu luuletusi to\u0303lkima hakata. See oleks olnud talle igav ja ebahuvitav. Ei, ainus vo\u0303imalus ennast to\u0303lkida oli ikkagi kirjutada uusi luuletusi, luuletada. Parim luuleto\u0303lge on muuseas alati see, kus originaal on unustatud, kus originaalist on alles ainult selle mo\u0303te, selle maailm, niisugusena, nagu see on kuju vo\u0303tnud kirjutaja (to\u0303lkija) teadvuses. Hea to\u0303lge ei ma\u0308leta originaalist u\u0308htegi so\u0303na."}, {"text_idx": "#000026", "text": "Mul ei ole ku\u0308ll suurt usku, et ta\u0308nu sellele to\u0303lketo\u0308o\u0308le Jaan Kaplinski luule just palju uusi tundjaid ja ma\u0308letajaid leidis. Meile, tema vanadele ma\u0308letajatele, tundjatele ja austajatele on see aga siiski u\u0308ks va\u0308ikene kingitus \u2013 see, et ta elu lo\u0303pus veel niisuguse to\u0308o\u0308 ette vo\u0303ttis. Ja et need viimased salmid nu\u0308u\u0308d meie jaoks on ka veel \"tagasi\" to\u0303lgitud. Kuigi see ko\u0303ik on vana hea Kaplinski, on seal siiski nii mo\u0303nigi uus va\u0308lgatus, uus kogemus, mo\u0303ni uus teeots, mida mo\u0308o\u0308da vo\u0303ime soovi korral edasi vantsida."}, {"text_idx": "#000029", "text": "Valu elab oma elu, elab endale kaasa,vo\u0303itleb oma elu eest, aga elu ise on samutiu\u0308ks iselaadi valu. Valu to\u0303mbab terava pliiatsigameie, meie saatuste, me lootusteja pettumuste kontuurid \u2013 elu ei ole maal,elu on terava pliiatsiga tehtud joonistus;meie oleme pildid, kujundid va\u0308rvimisraamatus,saame valida va\u0308rve, kuid mitte kontuure,ja me ei tea, mis on pa\u0308riselt seal, kontuuride taga,peene musta joone taga, me ei tea,mis juhtub, kui seda puutuda,kas ko\u0303igest sellest, mida meile on o\u0303petatud,millega oleme harjunud, mida uskusime, ja\u0308a\u0308b ja\u0308relemidagi peale puruneva klaasi klirina."}, {"text_idx": "#000032", "text": "Mikita: Jaan Kaplinski oli korraga nii kolkapatrioot kui ka maailmakodanik"}, {"text_idx": "#000038", "text": "Laura Kalle: teater ei peaks ainult paitama"}, {"text_idx": "#000039", "text": "Krickil ilmus uus album \"Kirjutamata\""}, {"text_idx": "#000040", "text": "Turu raamatumessil tutvustatakse ka va\u0308rsket eesti kirjandust"}, {"text_idx": "#000042", "text": "Leslie da Bass andis va\u0308lja \"Tumeda paradiisi\" tunnusloo"}, {"text_idx": "#000043", "text": "Tanel Saar: fu\u0308u\u0308siline teater on mu su\u0308dameasi"}, {"text_idx": "#000044", "text": "EKKM-i tegevjuht suurenenud toetusest: saame nu\u0308u\u0308d rohkem sisule keskenduda"}, {"text_idx": "#000045", "text": "Na\u0308itlejatudeng lavastusest \"Pa\u0308va lo\u0303puks, kiigu\": Tartu vaim tuuakse ha\u0308sti esile"}, {"text_idx": "#000048", "text": "Keelesa\u0308uts. Sideso\u0303na \"ja\" tulek eesti kirjakeelde"}, {"text_idx": "#000049", "text": "Anthony Horowitz: ma usun kirjutamise ja kirjanduse jo\u0303udu"}, {"text_idx": "#000051", "text": "Terje Pennie: mo\u0303tlesin to\u0303siselt na\u0308itlejakarja\u0308a\u0308ri lo\u0303petamisele"}, {"text_idx": "#000052", "text": "Suri Dumbledore'i kehastanud na\u0308itleja Michael Gambon"}, {"text_idx": "#000055", "text": "Sinija\u0308rve raamatusoovitused: Jo Nesbo \"Verekuu\" to\u0303mbab lugejal vaiba jalge alt"}, {"text_idx": "#000057", "text": "Noored: digilahenduste u\u0308leku\u0308llus ei tee muuseumi a\u0308gedamaks"}, {"text_idx": "#000061", "text": "Rannarootsi muuseumi na\u0308itusel saab na\u0308ha nii Eesti kui ka va\u0308lismaa ka\u0308bisid"}, {"text_idx": "#000062", "text": "Edetabel. Aasta parimad albumid 2022"}, {"text_idx": "#000063", "text": "Aasta parimad albumid 2022. Isiklikud edetabelid"}, {"text_idx": "#000064", "text": "U\u0308levaade. Aasta parimad lood 2022"}, {"text_idx": "#000066", "text": "Arvustus. Panfilovi hu\u0308pnotiseeriv teena\u0308itaja alateadvusesse"}, {"text_idx": "#000068", "text": "Arhiivide u\u0308ldinfoarhiiv.err.eeKoopiad ja kasutamineMuuseumKostu\u0308u\u0308milaenutusTehnilised teenusedHelistuudiodKultuuriteatedKutse andmine"}, {"text_idx": "#000069", "text": "Vaegkuuljatele ja -na\u0308gijateleKasutustingimusedIsikuandmete to\u0308o\u0308tlemisestJupiter+Jupiter IOLasteekraanRaadioteater"}]