[{"text_idx": "#000002", "text": "Kohtusin oma modelliga aatriumis, mu to\u0308o\u0308de u\u0308levaatena\u0308itusel Tallinna vanalinnas, Harju ta\u0308nava alguses, rahva seas kutsutud Ameerika a\u0308rikeskuses. Olin sel pa\u0308eval na\u0308ituse juures ja korraga na\u0308en u\u0308ht po\u0303nevat habemikku mu pilte hoolikalt uurimas. Va\u0308ikest kasvu, kiirete liigutustega, habe suitsust kollakas-pruuniks to\u0303mbunud. Teen juttu ja kutsun ta u\u0308leja\u0308rgmiseks pa\u0308evaks tagasi, poseerima portreemaali jaoks. Lapselikult sa\u0308ravad silmad reageerivad igale mu lausele."}, {"text_idx": "#000003", "text": "See hommik, kui ta saabus, olin nukras meeleolus, kuna mind polnud vastu vo\u0303etud Kunstnike Liitu. Olin segaduses ja otsisin mingit to\u0303estust enese seest. Mu pea oli ta\u0308is ku\u0308simusi: kuidas on o\u0303ige maalida, milline tehniline la\u0308henemine on sobilik, milline objekt on parim, kui suur peab olema portree to\u0308o\u0308 peal jne. Miks mind vastu ei vo\u0303etud? Po\u0303hjenduseks toodi, et liiga realistlik, vo\u0303iks rohkem abstraktsionismi teha, tal on niigi ko\u0303ik olemas, milleks talle kunstnike liitu enam vaja on."}, {"text_idx": "#000004", "text": "Mulle endale meeldis see kirg, mis mu sees su\u0308ttis. To\u0303estus seisis mu ees ja ootas portreteerimist! Samast modellist su\u0308ndis sel pa\u0308eval neli pilti, ko\u0303ik pastellis, u\u0308hesuurused, aga erineva tehnilise ka\u0308sitlusega. To\u0303nu Lumet oli enne pensionile minekut olnud suure masinatehase direktor. Ta poseeris mulle terve pa\u0308eva, kaheksa tundi ja\u0308rjest ja la\u0308ks. Midagi oli la\u0308inud liikuma \u2013 sama pa\u0308eva o\u0303htul toksisin interneti otsingumootorisse so\u0303nad: kaasaegne kunst, klassikaline kunst, portreekunst. Tulemuseks sain Ameerika Portreekunstiu\u0308hingu, mis on asutatud just aasta eest. Loen u\u0308hingu tutvustust ja po\u0303hikirja. Sain aru, et postmodernism oli eneselegi aru andmata ja kutsumata ku\u0308lalisena laastanud klassikalised kunstio\u0303ppeasutused. Oli loodetud, et akadeemilised po\u0303himo\u0303tted suudavad iseenesest pu\u0308sima ja\u0308a\u0308da. Ei suutnud! Nende eest oli vaja samuti seista, arendada, o\u0303petada. Saatsin oma to\u0308o\u0308de na\u0308idised Ameerikasse ja astusin sellesse uude u\u0308hingusse."}, {"text_idx": "#000005", "text": "aastal saan auhinna u\u0308he To\u0303nu Lumeti portree eest ja mul tuleb ra\u0308a\u0308kida rahvustelevisioonis. Tahan ka oma modellile seda uudist teatada, aga olen unustanud ta telefoninumbri vo\u0303tta. Na\u0308itan portreed Eesti Televisioonis, et kui keegi teda tunneb, siis andku teada. Samal o\u0303htul helistati mulle koju -\u201cSu ko\u0303nelev vanamees elab Mustama\u0308el\u201d."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Ku\u0308mme aastat hiljem, vahetult enne To\u0303nu surma, on ta viimaseks sooviks, et abikaasast saaks tehtud samas tehnikas ja samas formaadis portree. Elvi Lumeti portree saab teoks nende Mustama\u0308e korteris. Elvi on norra keele to\u0303lk. To\u0303nu on samal ajal ko\u0303rval toas voodis, jalad on amputeeritud. Tumesinise teki all paistab va\u0308ike u\u0308lakeha. U\u0308hes ka\u0308es on suitsupakk ja teises, va\u0308risevas ko\u0303hnas lillakas-pruunis ka\u0308es on tossav sigaret. Habe on endiselt o\u0303ieli, tema elav pea jutustab vahetpidamata, sa\u0308ravad silmad on veelgi suuremad. To\u0303nu on o\u0303nnelik, nagu alati."}]