[{"text_idx": "#000000", "text": "Kas kirjanduskriitikast kui aktivismist piisab?"}, {"text_idx": "#000001", "text": "Feministliku kriitika viljelejad on tihti ro\u0303hutanud, et nende ettevo\u0303tmine on kahene. Selle kirjutamine on esiteks kindlasti intellektuaalne katsumus: see on pidev mo\u0303tteto\u0308o\u0308, mis su\u0308nnib akadeemilises ja/vo\u0303i loomingulises kliimas ning kinnistub lo\u0303puks so\u0303nadena (vo\u0303rdlemisi) u\u0308ksildases o\u0303hkkonnas. Samas on feminism \u2013 u\u0308ksko\u0303ik millises vormis \u2013 alati poliitiline. Pu\u0308u\u0308dlus astuda ro\u0303humisele vastu ning iha vo\u0303rdo\u0303iguslikkuse ja sotsiaalse muutuse ja\u0308rele on kahtlemata nende tekstide u\u0308hine nimetaja, misto\u0303ttu eendub feminismi aktivistlik alge."}, {"text_idx": "#000002", "text": "Sellistest mo\u0303tetest kumab tihtipeale la\u0308bi vastandus akadeemiline feminism versus feministlik aktivism, millest esimene on individualistlik, teataval ma\u0308a\u0308ral kuiv ja sotsiaalsest reaalsusest justkui a\u0308ra lo\u0303igatud vald. Teine aga to\u0303eline, avalikus ruumis aset leidev, aktiivsusest pakatav sotsiaalse muutuse otsene manaja. Sa\u0308a\u0308rane eristus on aga ebavajalik ning hierarhiseerib aktivismi vormid, mis vo\u0303ib mo\u0303juda halvavalt nendele muutuste taotlejatele, kes ei ole \u2013 va\u0308ga erinevatel po\u0303hjustel \u2013 valmis mu\u0308u\u0308ridele minema. Saba Mahmood (2001) on veenvalt na\u0308idanud, kuidas islamimeelsed naised Kairos tegutsevad agentselt, kuigi nende praktikad vo\u0303ivad la\u0308a\u0308ne kontekstis na\u0308ida passiivsetena vo\u0303i halvemal juhul isegi konformistlikena. Na\u0308iteks teiste naistega koraani kooslugemine vo\u0303i osalemine pu\u0308hade so\u0303nade to\u0303lgendamises, mida on traditsiooniliselt pigem meeste vallaks peetud. Mahmoodiga no\u0303ustudes tuleks aga mo\u0308o\u0308nda, et feminism poliitilis-intellektuaalse na\u0308htusena peaks kaasama ko\u0303iksugu mo\u0303tte- ja teovorme, misto\u0303ttu ja\u0308ik eristus nende pooluste vahel tundub mulle esiteks Eesti kontekstis lahti ra\u0308a\u0308kimata ja teiseks suuresti mo\u0303ttetu."}, {"text_idx": "#000003", "text": "U\u0308ks selliseid \u201epassiivsemaid\u201c feministliku agenda la\u0308bisurumise vorme on kindlasti kirjutamine laias mo\u0303ttes. Samas naalduvad feministliku aktivismi eelistajad eeldusele, et poliitiline avalik tegevus on \u201eto\u0303elisem\u201c, umbes nagu Jean-Paul Sartre kirjutas 1964. aastal, et tema \u201eIiveldus\u201c (1938) on sureva lapse ees jo\u0303uetu ega lunasta mingilgi moel maailmas aset leidvat ebao\u0303iglust. Kas kirjutamisest piisab, na\u0308ib ku\u0308sivat \u2013 kirjutamise superstaar \u2013 Sartre."}, {"text_idx": "#000004", "text": "Sellele Sartre\u2019i kimbatusele ja/vo\u0303i provokatsioonile juhib ta\u0308helepanu kirjandusteadlane Toril Moi (1985), kes uurib selle kaudu omakorda: kuidas saab u\u0308hest tegevusest u\u0308ldse piisata? Kas u\u0308ks konkreetne (artef)akt vo\u0303i nende kogumik (na\u0308iteks inimese elu va\u0308ltel kirjutatud to\u0308o\u0308d) saab hoobilt maailma ha\u0308dad ja kriisid heastada? Mitte millestki ei piisa ju ainult. Aga see ei ta\u0308henda ometigi, et tuleks lo\u0303petada nende asjade tegemine, milles on vo\u0303imalik na\u0308ha mo\u0303tet ja muutust, isegi kui paljud \u2013 vastas- vo\u0303i sama leeri esindajad \u2013 neis seda ei na\u0308e. Moi sedastab, et kirjutamine vo\u0303ib siiski panustada sotsiaalsesse muutusse ja olla seega aktivismi \u2013 aktiivse poliitiliselt laetud tegutsemise \u2013 u\u0308ks vorme. \u201eKo\u0303ik vo\u0303i mitte midagi!\u201c lipukiri ei kehti pea u\u0308heski inimtegevuse sfa\u0308a\u0308ris, ei kehti feminismiski."}, {"text_idx": "#000005", "text": "Kirjutada saab aga va\u0308ga erinevates z\u030canrites, u\u0308ks neist on na\u0308iteks pa\u0308evakajaline kirjanduskriitika, mis hoiab ka\u0308tt tuttuue ilukirjanduse pulsil. Eesti kultuuriruumis on kirjanduse arvustamisel olnud aga selged normatiivsed/piiravad alused. Need alused seavad kriitikule eesma\u0308rgiks lugeda teksti nii nagu tekst on, leida sellest tekstist kesksed ideed ning siis analu\u0308u\u0308sida just nimelt neid \u2013 tekstist kooruvaid mo\u0303tteid \u2013 mahlakalt ja arukalt. Siia see piiramine maetud ongi. See ta\u0308histab salajast sahistamist kuluaarides ning (teadvustamatut) lobito\u0308o\u0308d politiseeritud kriitika vastu. See on feministlike kriitikatekstide u\u0308hepajastamine propagandatekstidega. See ei ole \u201eo\u0303ige\u201c kriitika (Karro 2018)."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Ent kirjanduskriitika eri vormide vahele piirjoonte to\u0303mbamine vo\u0303ib olla ka va\u0308ga eksplitsiitne. 2019. aastal sai Ants Orase nimelise kriitikaauhinna Tiit Hennoste. Ta eristab oma vo\u0303iduko\u0303nes (2019) avatud ja suletud kriitikat, lisades, et u\u0308ks ei ole tingimata teisest parem. Ent la\u0308a\u0308nelikus tajumaailmas seostub avatus tavaliselt positiivsete na\u0308htustega, samal ajal kui suletus viipab lukustatusele, piiratusele, vangistusele. \u201eSuletud kriitika\u201c alustab teooriast ja la\u0308heb selle abil teose kallale. \u201eAvatud kriitika\u201c alustab ilma hu\u0308poteesita ja vaatab, kuhu protsess viib. Paradoksaalselt on Hennoste so\u0303nutsi kriitika alati siiski \u201esu\u0308gavalt isiklik ja emotsionaalne tegu\u201c, seega avatud protsessi kui autentse ja apoliitilise jutlustamine on minu meelest kummastav. Meil ko\u0303igil on oma to\u0303ekspidamised ja vaated, mis leiavad tahes-tahtmata ha\u0308a\u0308le arvustuses, isegi kui need on no\u0303nda loomulikustatud, et ei tundu teps mitte poliitilistena."}, {"text_idx": "#000007", "text": "Feministlikus kontekstis on n-o\u0308 avatud kriitika eelistamine problemaatiline. End feministlikuna positsioneeriv Eesti kriitik saab niimoodi uurida vaid neid tekste, kus feminism on kuidagi tematiseeritud ja keskne: kus kriitik asub teele ja kohtab protsessi ka\u0308igus feministlikke mo\u0303tteka\u0308ike. Na\u0308iteks tundub sellises survekliimas Virginia Woolfi, Lei\u0308la Slimani, Kadri Ko\u0303usaare ja Chimamanda Ngozi Adichie tekstide analu\u0308u\u0308simine feministlikust perspektiivist aktsepteeritav. Ene Mihkelsoni, Jaan Kaplinski, Mihkel Muti ja Haruki Murakami loomingu feministlik eritlus aga na\u0308ib pingutatud, pealesurutud ja kohatu."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Kui aga ikkagi kangekaelselt feministlikku raami kasutada, vo\u0303ib eesti kultuuriarvustuse skeenest kostuda su\u0308gavale lo\u0303ikav \u2013 ehkki tihti sosistatud \u2013 solvang: ta surus oma (imporditud) teooria tekstile peale, nii nagu eesti naised suruvad la\u0308a\u0308nest smugeldatud feministlikud loosungid eesti meestele peale, kahjustades nende enesehinnangut (vrd Margus Punab 2019)."}, {"text_idx": "#000009", "text": "Kas feministlik kriitik on vaigistaja?"}, {"text_idx": "#000010", "text": "Klassikaline angloameerika feministlik kirjandusuurimus va\u0308idab, et kirjandusteos mo\u0303jutab reaalseid soosuhteid ja -tajumusi. Kui kirjandusliku karakteri ja sotsiaalse \u201ereaalsuse\u201c vahelised suhted ei ole su\u0308mmeetrilised, siis tuleb sellele ja\u0308rjepidevalt osundada. Kate Millett na\u0308iteks vo\u0303ttis oma doktorito\u0308o\u0308s (1970) osadeks D. H. Lawrence\u2019i romaanid ja na\u0308itas nende naisekujude misogu\u0308u\u0308nset tausta. Ehkki see to\u0308o\u0308 oli igati vajalik ja ajakohane, kerkivad sellega seoses praegu esile va\u0308ga rasked esteetilis-poliitilised ku\u0308simused: kuidas peaks kirjanik sellisel juhul soostatud subjekte kujutama? Kas u\u0308ksko\u0303ik millisest soost kirjanikku tuleks vaigistada vo\u0303i korrale kutsuda, kui ta toodab seksistlikke karaktereid?"}, {"text_idx": "#000011", "text": "Olen ta\u0308iesti veendunud, et kindlasti mitte. Ku\u0308ll aga tahan ma ro\u0303hutada, et ehkki kirjanikul on ta\u0308ielik o\u0303igus toota igasuguseid tekste, on kirjanduskriitikul enam kui o\u0303igus teoses peituvatele seksistlikele vo\u0303i muud moodi kohatutele mustritele viidata. Hea na\u0308ide on Eret Talviste (2020) hiljutine peenetundeline viibe O\u0303nnepalu \u201eLo\u0303pmatuse\u201c seksismile. Talviste arvustus to\u0303estab u\u0308htlasi, et feministlikult meelestatud kriitika suudab sooaspekti ko\u0303rval ma\u0308rgata ka teisi teksti kihte ning to\u0303mmata paralleele maailmakirjandusega. Seda enam, et feministliku mo\u0303tteviisi armastajaid peetakse traditsiooniliselt muudes ku\u0308simustes ko\u0303lupeadeks. Kriitiku vo\u0303imuses on juhtida lugeja ta\u0308helepanu sellele, et sootundlikult vo\u0303ivad teatavad vo\u0303tted, vo\u0303rdlused, teemad olla kaheldava va\u0308a\u0308rtusega. Kas see vihjab ka sellele, et na\u0308iteks O\u0303nnepalu \u2013 kes on Eestis raudkindlalt kanoniseeritud \u2013 tekste ei ole vo\u0303imalik nautida? Kindlasti mitte. Samas pean ma tunnistama, et va\u0308hemalt minu jaoks muudab see autori tekstid va\u0308hem su\u0308mpaatseks, ehkki mitte sirgjooneliselt antipaatseks."}, {"text_idx": "#000012", "text": "Seega, kirjandusteos ei pea olema \u201erealistlik\u201c (realistlik kellele, mis kontekstis ja kelle hu\u0308vanguks nagunii?). Keegi ei pea midagi va\u0308hem vo\u0303i rohkem kirjutama, ku\u0308ll aga arvan ma, et seksismi detektor on hea kriitiku to\u0308o\u0308riistakastis absoluutselt oluline. Ja tasahilju \u2013 tilk tilga haaval \u2013 lo\u0303ppeb a\u0308ra nende kaasaegsete autorite u\u0308listamine, kelle kontuurid on alandavad, kitsad ja kurjad."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Pealkirjas pu\u0308stitatud ku\u0308simusele vo\u0303ib niisiis vastata, et \u2013 muu hulgas \u2013 piisab feministlikust kirjutamisest ku\u0308ll. Siiski on feministlik kriitika ajaliselt va\u0308ga pikk, aeglane ja tihti ka va\u0308ga vaikne projekt, mille eesma\u0308rk on iseenese ja\u0308rkja\u0308rguline kustutamine, mis saab juhtuda siis, kui kaovad su\u0308u\u0308distused mitte-autentsuses ja mo\u0308o\u0308dalugemises. Kui need vastandumised hajuvad, siis kaob ka vajadus terava feministliku kriitika ja\u0308rele. Eestis on sellise staadiumini jo\u0303udmiseks vaja veel u\u0308snagi palju to\u0308o\u0308d teha."}, {"text_idx": "#000018", "text": "Feministlike loosungite ja meemide loomekonkurss"}, {"text_idx": "#000019", "text": "Ootame 17. oktoobriks 2023 meeme ja kujundatud loosungeid, mida saab tru\u0308kkida kas kleebistena vo\u0303i printida ro\u0303ivastele."}, {"text_idx": "#000020", "text": "Augustikultuur: na\u0308itused ja mo\u0303rvad sumedaks suvelo\u0303puks"}, {"text_idx": "#000021", "text": "8 raamatut, mida sel suvel lugeda (ja u\u0308ks film vaatamiseks ka)"}, {"text_idx": "#000023", "text": "Aktivisti elu Poolas: u\u0308lekuulamised, kohtuprotsessid ja mo\u0303rvakatse"}, {"text_idx": "#000024", "text": "U\u0308ks hiilgav juturaamat, vestluso\u0303htud kunstist, teadusest ja trans-inimestest ja feministi filmivalik Netflixist. Jaanuari kultuurisoovitused"}, {"text_idx": "#000027", "text": "Vene so\u0303javastane aktivist Lo\u0308lja Nordic: inimesed, kes Venemaal so\u0303ja vastu seisavad, riskivad ko\u0303igega, mis neil on"}]