[{"text_idx": "#000005", "text": "\u201eViimane vo\u0303llamees\u201c (\u201eHangmen\u201c) on Eestis palju ja edukalt ma\u0308ngitud Suur\u00adbritannia-Iirimaa kaksikkodakondsusega dramaturgi Martin McDonaghi (su\u0308nd 1970) u\u0308sna va\u0308rske (2015) ja varem tuttavatest na\u0308idenditest (\u201eMa\u0308gede iluduskuninganna\u201c, \u201eInishmaani igerik\u201c, \u201eU\u0308ks pealuu Connemaras\u201c jt) erinev na\u0308idend. Iirlasliku valulisuse ja pidetuse asemel valitseb inglaslik must ja absurdihuumor. La\u0308bivast poomisteemast hoolimata mo\u0303jub absurd isegi eredamalt. Nimelt ei huvita autorit eeska\u0308tt see, miks ja kuidas keegi puuakse, vaid millised emotsionaalsed ja intellektuaalsed protsessid kaasnevad selle toiminguga. See on ma\u0308rksa huvitavam."}, {"text_idx": "#000009", "text": "\u201eKes ei teaks, et poomissurmaga kaasneb orgasm,\u201c kirjutab Andrei Hvostov romaanis \u201eS\u030cokolaadist prints\u201c (lk 26). Mina ei teadnud ja McDonagh vist ka ei teadnud, sest tema ohvrid ei ilmuta selle toiminguga seoses va\u0308himatki entusiasmi."}, {"text_idx": "#000010", "text": "Timuka eetikast annab \u201eVo\u0303llamees\u201c sisuka ja su\u0308mpaatse ettekujutuse. Selgub, et hea timukas on sama va\u0308a\u0308rikas ametimees nagu hea kokk. (\u201eVa\u0308a\u0308rikus ja elementaarne inimlik lugupidamine oli ko\u0303ik, mis me vaesele vennikesele sel kurval tunnil oleks pidanud pakkuma.\u201c) Siiski on esimese to\u0308o\u0308 vaheldusrikkam, sest kokk peab tegema kindlaid roogasid (kui ta just vabakutseline ei ole), to\u0308o\u0308tab elutu materjaliga ning saab ainult vabal ajal ennast arendada. Timukale on hukatav iga kord uus. (Harryl on nende kohta ta\u0308pne arvepidamine \u2013 233.) Nii nagu oma ametioskustest lugu pidav kokk leiaks vo\u0303imaluse kotlette praadida ka siis, kui see a\u0308ra keelataks, leiab Wade vo\u0303imaluse puua ka pa\u0308rast seda, kui surmanuhtlus Inglismaal kaotatakse (1965)."}, {"text_idx": "#000014", "text": "Lisaks Apinise psu\u0308hhopaadile sa\u0308rab Eduard Salmistu. Tema kohtlane vaegkuulja mo\u0303jub nii ehtsalt, nagu la\u0308miseks ta laua taga kusagil Antsla vo\u0303i To\u0303rva pubis. (Na\u0308idendit la\u0308biv Po\u0303hja-Inglismaa ja Londoni elustiili vastandus tuleks Eesti geograafia tingimustes pea peale po\u0308o\u0308rata.) Ka Tarmo Tagamets ja Imre O\u0303unapuu tema kambameestena, \u201eallaka\u0308inud ka\u0308rssadena\u201c aitavad lisada muidu staatilisse ja traditsioonilisse pubikoloriiti sarmi ning teevad selle la\u0308hedasemaks."}]