[{"text_idx": "#000002", "text": "Joanna Warsza: \u201eKuraatori suurim ro\u0303o\u0303m on ideede ja mo\u0303tete u\u0308htimise tabamine, selle kontekstualiseerimine ja sellele millegi uue ehitamine.\u201c"}, {"text_idx": "#000003", "text": "Joanna Warsza elab Berliinis ja Varssavis. Teda huvitab avalik ruum ja kunsti vo\u0303ime sekkuda ideoloogilistesse protsessidesse vo\u0303i need va\u0308hemalt na\u0308htavaks teha. Ta oli u\u0308ks 2012. aasta VII Berliini biennaali kuraatoritest, 2013. aastal kureeris ta LV Veneetsia biennaalil Gruusia paviljoni ja Go\u0308teborgi biennaali, 2014. aastal Peterburis X \u201eManifesta\u201c avaliku ruumi programmi ja 2018. aastal Mu\u0308ncheni avaliku ruumi kunsti u\u0308ritust \u201ePublic art Munich\u201c. Ta on koostanud ja toimetanud mitmeid praeguse kunsti vo\u0303tmetekste, nagu \u201eStaadion X-A. Koht, mida pole kunagi olnud\u201c (\u201eStadium X-A. Place That Never Was\u201c, 2009), \u201eUnusta hirm\u201c (\u201eForget Fear\u201c, 2012) ja Mu\u0308ncheni su\u0308ndmuse po\u0303hjal koos Patricia Reediga \u201eLinna kureerimise lugemik\u201c (\u201eA City Curating Reader\u201c, 2018). Seda lugemikku ka\u0308is ta Goethe instituudi \u201eVabaruumi\u201c projekti raames ka Tallinnas esitlemas."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Joanna Warsza: \u201eBiennaaliloogika mo\u0303ttes vo\u0303tsin ku\u0308ll kiirust maha, kuid lisasin Mu\u0308ncheni kunstielule tempot.\u201c"}, {"text_idx": "#000014", "text": "Olen suhestunud paljude linnadega: linn on mu kirg, linn on mu muuseum. Kui olen leidnud mo\u0303ne huvitava linnaga seotud su\u0308ndmuse vo\u0303i probleemi, siis mo\u0303tlen ka selle peale, keda kunstnikest vo\u0303iks see teema huvitada, kes oskaks leida ko\u0303ige intrigeerivama lahenduse. Mo\u0303nikord on ka kunstnikud olnud need, kes on osutanud paigale vo\u0303i su\u0308ndmusele. Mul ei ole maatriksit, mille ja\u0308rgi kuraatorito\u0308o\u0308d teha."}, {"text_idx": "#000017", "text": "Ei ole vaja mo\u0303elda hulgalise publiku peale, kes on ko\u0303igest huvitatud. Avaliku ruumi teos peab olema mo\u0303istetav ku\u0308mne\u00adaastasele, aga ka kunstiajaloolasele, kes kirjutab sellest oma doktorito\u0308o\u0308s. Usun kunsti, millel on potentsiaali toimida mitmel to\u0303lgendustasandil. Mu\u0308nchenis tahtsin aja maha vo\u0303tta, kuid tuli va\u0308lja, et avasime hoopis igal na\u0308dalavahetusel uue projekti. Biennaaliloogika mo\u0303ttes vo\u0303tsin ku\u0308ll kiirust maha, kuid lisasin sealsele kunstielule tempot. Avaliku ruumi kunstiu\u0308ritusele kutsudes ei ole vaja ra\u0308a\u0308kida publikule ko\u0303igepealt kunstist, vaid millestki muust. Kunst tuleb lisava\u0308a\u0308rtusena juurde. Na\u0308iteks Cana Bilir-Meyer korraldas mos\u030cees tseremoonia u\u0308he aluskivi tagasipanemise puhul. Tseremoonial osalenud inimestel polnud aimugi, et tegemist oli kunstiga. Nad olid o\u0303nnelikud, et neile kallis objekt toodi oma kohale tagasi. Alles hiljem said nad aru, et see oli kunstiprojekt."}]