[{"text_idx": "#000003", "text": "\u201eGangstarapis\u201c petetakse publiku ootusi, lo\u0303hutakse sidusust, po\u0303hjuslikke seoseid, mida arvame elus toimivat ja tahame neid seeto\u0303ttu na\u0308itlikul kujul ka laval na\u0308ha."}, {"text_idx": "#000005", "text": "Artjom Astrov ja Ruslan Stepanov ja\u0308tkavad Kanuti gildi saalis lavastusega \u201eGangstarap\u201c oma koosto\u0308o\u0308d \u2013 varem on seda tehtud na\u0308iteks lavastustes \u201e\u041d\u0435\u0432\u0435\u0441\u043e\u043c\u043e\u0441\u0442\u044c\u201c (\u201eKaaluta olek\u201c) ja \u201ePerformance STLis\u201c. Artjom Astrov on muusik, etenduskunsti maailmas no\u0303utud ja hinnatud helikunstnik, kes ei ole peljanud ka fu\u0308u\u0308silist kohalolu laval. Ruslan Stepanov on kogenud koreograaf, kellel autorilavastusi kogunenud u\u0308le ku\u0308mne."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Stepanovi lavastuses \u201e\u041d\u0435\u0432\u0435\u0441\u043e\u043c\u043e\u0441\u0442\u044c\u201c ei va\u0308ljendanud etendaja laval tegu, vaid edastas seisundit, mille tulemusena sai vaataja tunda teostamata ja\u0308etud liigutuse potentsiaali. Tema koos Karl Saksaga tehtud lavastuses \u201ePlanet Alexithymia\u201c (\u201ePlaneet Alexithymia\u201c) na\u0308idati aga, et sel seisundil puudub isegi selge kirjelduskeel. Nu\u0308u\u0308d, koos Astroviga, on Stepanov liikunud edasi: ta sooritab tegusid, teeb asjad a\u0308ra ning koguni kommenteerib ja defineerib neid."}, {"text_idx": "#000007", "text": "Lavastuse alguses siseneb metsa Astrov, kes kirjeldab meile olukorda, u\u0308tleb, et ta on lavastaja, osutab valgusele, selgitab oma ettepanekut. Metsaks kutsutake Kanutis fuajeed, kus asub ka va\u0308ike baarilett. Seeja\u0308rel la\u0308heb Astrov ise baarileti taha ja alustab muusikaga. Tegemist on etenduskunstile omase kirjeldamisvo\u0303ttega, mille ka\u0308igus juhatatakse vaatajad siia ruumi ja siia aega. Kutsutakse u\u0308les ta\u0308helepanelikkusele. Muusikainimesele kohaselt on Astrovi tekst poeetiline, ru\u0308tmistatud ja osutab paljude viidetega siit ruumist va\u0308lja, toites kuulaja aju konnotatsioonidega."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Esietendus toimus veel koroonapiirangute lo\u0303pusirgel, maskistatud publiku seas. Astrov kirjeldab oma vo\u0303imalusi ja intentsioone ning tatistab justkui manifestina po\u0303randale su\u0308ljela\u0308raka, mille seeja\u0308rel varrukaga a\u0308ra kuivatab. Gangsta? Ta u\u0308tleb, et ta\u0308napa\u0308eval on ko\u0303ige olulisem distants, et kui sa pole veel oma ambitsioonidele alla ja\u0308a\u0308nud, siis oled vaba. Pannes sulgudesse distantsiteema ajakajalisuse, nopime u\u0308les mo\u0303tte vabadusest: olles distantsil ise\u00adendast ja oma teost, on vabadus vo\u0303imalik. Ja\u0308relikult hetkel ei ole etendaja vaba. Meie ka ei ole. Meie oleme ku\u0308lastajad ja tema o\u0303htujuht. Ta on hea o\u0303htujuht, ei pinguta, loob vaba o\u0303hkkonna. Vaba?"}, {"text_idx": "#000009", "text": "Liigume saali, kus Stepanov ma\u0308ngib suurel ekraanil arvutima\u0308ngu. Kui Astrov tegeles metsas iseenda esitlemisega, siis on ka Stepanov esimeseks esitluseks valinud esimeses isikus minavormi. Mina ma\u0308ngin, ko\u0303nnin metsas, ko\u0303nnin po\u0303llul, la\u0308bi rohu, nu\u0308u\u0308d ma jooksen, nu\u0308u\u0308d peletan sa\u0308a\u0308se, nu\u0308u\u0308d po\u0308o\u0308ran paremale ja nu\u0308u\u0308d vasakule. Eneseesitlused lo\u0303pevad to\u0303demusega, et u\u0308ks etendab Michael Jordanit (Astrov) ja teine kassi (Stepanov)."}, {"text_idx": "#000010", "text": "Lavastuses petetakse publiku ootusi, lo\u0303hutakse sidusust, po\u0303hjuslikke seoseid, mida arvame elus toimivat ja tahame neid seeto\u0303ttu na\u0308itlikul kujul ka laval na\u0308ha. Et kui on algus, siis millises suhtes peab sellega olema lo\u0303pp? Kui aga \u201e\u041d\u0435\u0432\u0435\u0441\u043e\u043c\u043e\u0441\u0442\u044c\u201c ja \u201ePlanet Alexithymia\u201c viisidki meid vaatajana sellesse seisundisse, kus kausaalsuseahelad ning alguse ja lo\u0303pu dramaturgia kaotasid oma argise toime, siis \u201eGangstarapis\u201c maandatakse ja turvatakse see laeng kohe alguses mingi estraadlikkuse filtriga. Otsisime sellestki taotlust, distantsi, kuid ometi tajusime, et seekord ei to\u0303stnud Stepanov ja Astrov meid olevikust mingisse kaaluta olekusse (\u201e\u041d\u0435\u0432\u0435\u0441\u043e\u043c\u043e\u0441\u0442\u044c\u201c), vaid vahetu olevik koos ko\u0303ige oma koroonava\u0308simuse ja meelelahutusjanuga on ka\u0308tte saanud nii etendajad kui ka meid. Lavastus ei ava meie meeli, vaid tekitab de\u0301ja\u0300-vu, selle seisundiga aga edasi tegelemata. Siiski loodame, et eksime."}, {"text_idx": "#000012", "text": "Kui lavastus ongi mo\u0303eldud publiku ootustega ma\u0308ngima, siis pole meie kui vaatajate ootuste kirjeldamine vahest ko\u0303ige kaalukam argument. Siiski, me oleksime vist oodanud rohkem aega ja avanemisvo\u0303imalusi. Meid ei to\u0303mmata mingisse spetsiifilisse seisundisse ja aegruumi, nagu eespool korduvalt nimetatud varasemates lavastustes, vaid aktualiseeritakse vahetu olevik, konferansjee seletab selle meile lahti. Mo\u0303lemad etendajad kehastuvad justkui tegelasteks, avanevad erisugused karakterid."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Astrov, kes on varem enamasti tagaplaanile ja heliinstrumentide taha varjunud, na\u0308itab ennast artistliku ja u\u0308limalt sotsiaalse tu\u0308u\u0308bina, kes viskab nalja ja kaasab meisterlikult publikut. Va\u0308he sellest, ja\u0308a\u0308b mulje, et ko\u0303ik, mida ta puudutab, muutub kullaks. Ta ra\u0308a\u0308gib oma kutseoskustest, jazz-kitarristist lavastajani, ning sooritab ka korvpalliga osavaid trikke."}, {"text_idx": "#000014", "text": "Stepanov kehastub omamoodi tema vastandiks (nojah, oma ootuste kohaselt kanname selle rolli muidugi ise talle u\u0308le, ikka neid eelnevaid lavastusi silmas pidades). Tema ei kohane. \u201ePlanet Alexithymias\u201c oli pikk arstistseen, kus katsetati haamrikesega na\u0308rvireaktsioone. Stepanov na\u0308itab, mis tunne on, kui vo\u0303id tunda koputust paremale po\u0303lvele hoopis vasaku ko\u0303rva taga vo\u0303i u\u0308ldse mitte tunda. Vo\u0303i kui toal on va\u0308ljumiseks uks, siis mis paneb eelistama na\u0308iteks keldriluuki. Kui meie ootuse kohaselt pidanuks reaalsus hakkama avanema kahe vastandliku tegelase erilaadses maailmatajus, siis Stepanovi taju ei jo\u0303uagi lahti hargneda: ta ei saa aega, et Astrovi u\u0308levoolavale sotsiaalsele virtuoossusele vastukaaluks rakendada oma aleksitu\u0308u\u0308miat."}, {"text_idx": "#000015", "text": "Inimene kohaneb. Astrov tegi oma avaetteaste ebatraditsiooniliselt Kanuti metsas. Ausalt o\u0308eldes ei tahagi enam saali liikuda, ometi suunatakse meid sinna, etendus ja\u0308tkub nagu teatris ikka. Na\u0308eme laval korvpallikorvi ja kitarre ning jo\u0303uame mo\u0303elda, kas need kolmandas vaatuses pauku ka teevad vo\u0303i ja\u0308a\u0308vad ma\u0308rkima teostamata teo potentsiaali."}, {"text_idx": "#000016", "text": "Ja\u0308rgneb Stepanovi monoloog, mille ta edastab vaatajale puurivalt otse silma vaadates. Ra\u0308pp? Nu\u0308u\u0308d u\u0308tleb ta lauseid distantsilt, justkui ra\u0308a\u0308giks u\u0308ldisest olukorrast, et kuidas asjad maailmas u\u0308ldse on. Vaikselt hakkab teksti siginema taas minavorm: Stepanovile tundub nii vo\u0303i naa. Varsti ta juba no\u0303uab, ta tahab, et me vestleksime. Nu\u0308u\u0308d ta na\u0308a\u0308gutab. Tema teab, aga meie peame veel o\u0303ppima. Tema jagab ha\u0308id soovitusi, aga meie liigume ra\u0308a\u0308kivast peast distantsile, vabastame end na\u0308puga viibutajast."}, {"text_idx": "#000017", "text": "See tekst on ko\u0303ige problemaatilisem koht lavastuses. Mo\u0303tted on head ja filosoofilised, aga nende va\u0308givaldne pealesurumine ning enda meie hulgast va\u0308ljaarvamise to\u0303ttu enese paremaks pidamine lausa solvab. Ha\u0308mmingut lisab ka see, et salamisi on tunne, et see tekst on kogu lavastuse vo\u0303ti. Vo\u0303ib-olla eksime. Vo\u0303ib-olla oleme oma ambitsioonidest koormatud. Vo\u0303ib-olla oli see suvaline so\u0303navadin, vo\u0303ib-olla na\u0308itab ta siin la\u0308bi etenduse voolanud heatahtlikkuse vastandiks halba. Aga nii, nagu ta ka ise lavalt u\u0308tleb: hea ja halb so\u0303ltuvadki teo tegija kavatsusest."}, {"text_idx": "#000018", "text": "Kodus loeme todasama teksti paberilt. Mo\u0303tiskleme. Ja siis ja\u0308a\u0308b hoopis teine mulje. Ja\u0308rsku mo\u0303istame, et tegemist oli valjul ha\u0308a\u0308lel arutlemisega. Oma sisemaailmas hu\u0308ppas Stepanov vaheldumisi minaks ja temaks vo\u0303i lausa nendeks. Ta vaatas ennast distantsilt. Ra\u0308a\u0308kides sinavormis, mo\u0303tleb ta mina peale. Stepanov mo\u0303tleb endast kolmandas isikus. Olgu peale. Pu\u0308u\u0308ame ette kujutada seda distantsi. Mina tulen endale ta\u0308naval vastu, u\u0308tlen tere. Pole kindel, kas see pa\u0308ris mina mulle vastaks. Edasi vo\u0303ib minna va\u0308ga po\u0303nevaks. Aga kui mina ja minu pa\u0308ris mina ja\u0308a\u0308vad ka situatsioonist distantsile, siis ei juhtugi midagi. Neil mo\u0303lemal on suva. Nii tekibki olukord, kus vaatajal hakkab etendajast suva, mis sest, et tekst on tihe ja no\u0303udlik. Teater on eelko\u0303ige kommunikatsiooniakt, teater ei ole kirjandus. Siin muutub eriti oluliseks see, kuidas teksti antakse, enamik ta\u0308hendustest tekib esitamisest, mitte niivo\u0303rd sisust."}, {"text_idx": "#000019", "text": "Kui ainult see monoloog oleks olnud veidigi heatahtlikum, ehk oleksime nautinud lavale asetatud kaunist pilve, vo\u0303luv etendaja seismas kontravalguses. Pu\u0308havaimu-poolse akna avanedes oleksime tajunud la\u0308rmakate turistide puudumist, Tallinna vanalinna lo\u0303pmatut vaikust. Mo\u0303istnud, et midagi on maailmas teisiti, et vabadus on vo\u0303imalik. Ehk oleks ka ta\u0308navakossu saali asetamine leidnud sobiva to\u0303lgenduse."}, {"text_idx": "#000020", "text": "Enne etenduse lo\u0303ppu teostatakse veel u\u0308ks levinud etenduskunsti vo\u0303te. Eri mikrofonidesse o\u0308eldakse: \u201eTere, mina olen see ja see, mul on mo\u0303tteid, tundeid ja soove.\u201c Ko\u0303ik kordub. See, kes u\u0308tleja on, ei ole enam u\u0308ldse oluline. U\u0308tleja vo\u0303ib olla u\u0308ksko\u0303ik kes. Ko\u0303ik minad ja sinad ja nemad sulanduvad u\u0308heks massiks. Ootamatult u\u0308tleb Astrov: \u201eKas te teate, et te istute puu otsas?\u201c Osutus. Nu\u0308u\u0308d olen mina taas mina ja tema tema. Meenub, et etenduse alguses ro\u0303hutas ta metsa. Me olime metsas ehk siis fuajees. Metallpostid, mida kanutilased metsapuudeks nimetavad, hoiavad u\u0308leval ka kogu tribu\u0308u\u0308ni, kus me u\u0308tlemise hetkel istusime. To\u0303esti, sellisel juhul istume me puu otsas."}, {"text_idx": "#000021", "text": "Kanutis on traditsiooniline ebatraditsiooniline. Seega on \u201eGangstarap\u201c tavaline lavastus. Teatri konventsioonidest ei peeta seal kinni ja see on konventsionaalne. Ehk on eriline see, et ka etenduskunstis on maad hakanud vo\u0303tma staarid. Artjom Astrov ja Ruslan Stepanov on lo\u0303pmatult vo\u0303luvad. Seekord pakkusid nad end va\u0308lja imetlemiseks, selleks ise palju tegemata. Ja ta\u0308nu popkultuurile omasele fa\u0308nnindusele pole enam oluline, mida laval ta\u0308pselt tehakse ja kas teater leidis endale uue esietendusega midagi uut vo\u0303i mitte."}, {"text_idx": "#000022", "text": "Vo\u0303i on koroonakriisist tingitud liiga pika prooviperioodi negatiivsed mo\u0303jud jo\u0303udnud nu\u0308u\u0308d ka kohale? Pole ime, et lavastus on saanud liialt ambivalentne ja eklektiline, kui peab tegema lavastust, teadmata, kas ja millal saab sellest etendus, omamata infot selle kohta, kas lavastust tuleb esitleda voogteatris interneti kaudu vo\u0303i reaalses kontaktis publikuga. Lo\u0303petame Stepanovi enda so\u0303nadega: \u201eAga selleks, et teha erakordselt ta\u0308htsaid asju, polegi palju aega vaja, kusjuures, mida ta\u0308htsamad need asjad on, seda va\u0308hem kulub nende peale aega, aga ainult siis, kui te vo\u0303tate selleks aega.\u201c Lavastuses \u201eGangstarap\u201c ei tulnud u\u0308hed asjad ta\u0308htsamana esile kui teised, ehk just sellepa\u0308rast, et nende tarvis ei vo\u0303etud aega."}]