[{"text_idx": "#000002", "text": "\u201eMartin Edeni\u201c ja \u201eTove\u201c su\u0308z\u030ceed u\u0308hendab see, et mo\u0303lemad nimikangelased elasid maailmas, kus allutati tunded kommetele \u2013 vo\u0303i va\u0308hemalt oodati inimeselt seda."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Selles tsitaadis viiakse a\u0308a\u0308rmusse romantiline kujutlus kirjanikust (vo\u0303i u\u0308lepea kunstnikust), kes painutab vo\u0303i suisa eirab u\u0308hiskonna konventsioone. Kunstnik on inimene, kes peab leidma tee, mida pole la\u0308binud veel keegi teine; tee, mida pole veel olemaski, konarliku tee u\u0308le kuristike. Sotsiaalsed ootused on sel puhul teiseja\u0308rgulised vo\u0303i isegi vastuna\u0308idustatud. Kirjanik kangastub sellises na\u0308gemuses Kierkegaardi religioosse inimesena (to\u0303si, selle paralleeli puhul tuleb asendada so\u0303na \u201eusk\u201c so\u0303naga \u201ekunst\u201c), kellenagi, kes peab sooritama hu\u0308ppe, mis viib ta va\u0308lja valitsevatest kokkulepetest ja tabudest. Kellenagi, kes eelistab ohtlikkust ontlikkusele. Jagamatu andekuse ja suhtlusviisi vo\u0303i -oskuse tasakaal on selles vaates kahtlemata kaldus esimese poole.2"}, {"text_idx": "#000007", "text": "On huvitav, et kui vaadata kas vo\u0303i nullindatel tehtud ta\u0308ispikki ma\u0308ngufilme, mille keskmes kirjanikud, pole raske leida Milleri so\u0303nastatud ideaali \u2013 to\u0303si, mitte alati niivo\u0303rd tulisel kujul. Meenuvad na\u0308iteks \u201eLibertiin\u201c3 XVII sajandil elanud inglise poeedist John Wilmotist, samuti \u201eGeenius\u201c4 XX sajandi ameerika proosat mo\u0303jutanud Thomas Wolfe\u2019ist. Nii Wilmoti (Johnny Depp) kui ka Wolfe\u2019i (Jude Law) elu oli intensiivne ja ja\u0308i lu\u0308hikeseks: Wilmot suri Kristuse eas, Wolfe\u2019il o\u0303nnestus elada neli aastat kauem. Mo\u0303lemat esitatakse pehmelt o\u0308eldes ebakonventsionaalsete kujudena, kes eiravad u\u0308hiskonna tavasid vo\u0303i lausa su\u0308litavad neile. Esimene trotsib julgelt oma \u201eu\u0308lemust\u201c, restauratsioonija\u0308rgset absoluutset monarhi Charles II-t (teda ma\u0308ngib toredat nina a\u0300 la Cyrano de Bergerac kandev John Malkovich). \u201eGeeniuses\u201c ei ole kujutatud muidugi ainult vo\u0303i enneko\u0303ike Thomas Wolfe\u2019i, vaid tema ja ka Ernest Hemingway, F. Scott Fitzgeraldi jt toimetajat Maxwell Perkinsit (Colin Firth), miskaudu antakse mo\u0303ista, et osa Wolfe\u2019i geniaalsusest tulenes Perkinsi heast eelto\u0308o\u0308st. Jude Law ma\u0308ngibki Wolfe\u2019i meheks, kes usub, et suudab inimlikkuse elutu aine iga kell ja igas lauses veiniks ka\u0308a\u0308ritada. Perkins aga annab geeniusele mo\u0303ista, et mo\u0303nikord ku\u0308ll veiniks, ent mo\u0303nikord ka a\u0308a\u0308dikaks. Sellest hoolimata kannab Law\u2019 palavikuline rollilahendus kujutlust, et to\u0303eline kirjanik on keegi, kes ei mahu kokkulepitud raamidesse vo\u0303i \u2013 tsiteerides meie enda filmiklassikat \u2013 \u201eei sobitu antud keskkonda\u201c, kes puskleb ja viskleb sotsiaalsetes raamides nagu ookeanikala basseinis."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Praegu leiab Eesti kinokavadest kaks kirjanikufilmi. U\u0308ks neist ra\u0308a\u0308gib reaalsest, teine fiktiivsest autorist. \u201eTove ra\u0308a\u0308kimata lugu\u201c, mille on lavastanud Soome rez\u030cisso\u0308o\u0308r Zaida Bergroth, manab vaataja silme ette tuntud soomerootsi kirjaniku ja kunstniku Tove Janssoni elu. 2019. aastal valmis aga Itaalia ja Prantsusmaa koosto\u0308o\u0308na Jack Londoni \u201eMartin Edeni\u201c samanimeline ekraniseering, lavastajaks Pietro Marcello."}, {"text_idx": "#000010", "text": "Mo\u0303lemas filmis on tugevalt esil peakangelase u\u0308hiskonda sobitumise/sobitumatuse ku\u0308simus. \u201eMartin Edenis\u201c tuleneb see juba originaalteose la\u0308htekohast. Ma\u0308letatavasti on Martin Eden to\u0308o\u0308lisklassist pa\u0308rit meremees, kes kohtub keskklassi kaunitari Ruth Morse\u2019iga ning satub tema ilust, haritusest ja kombekusest sellisesse vaimustusse, et hakkab ennast fenomenaalse kiiruse ja tulemuslikkusega harima, avastades seejuures vajaduse kirjutada. Ruth pu\u0308u\u0308ab Martini indu vaigistada, sest ta on veendunud, et Martin peab leidma endale korraliku to\u0308o\u0308. Ometi ku\u0308tkestab neiut Martini tuline elujo\u0303ud. Lo\u0303puks tuleb Ruthil valida su\u0308dame ja konventsioonide vahel \u2013 ning muidugi valib Ruth lo\u0303puks viimase. Martin ei suuda u\u0308hiskonna ootuste ees painduda, olgugi et keegi ei taha ta kirjutisi avaldada. Oma pere survel \u2013 ja saja aasta taguse peavoolumeedia laimu tagaja\u0308rjel \u2013 tu\u0308histab Ruth kihluse. Kui Martini vaimne suunana\u0308itaja, sapine tuberkuloosihaige luuletaja Russ Brissenden sooritab enesetapu, variseb Martin vaimselt kokku. Siis aga hakatakse Martini teoseid korraga avaldama, vallandub doominoefekt: Edenist saab kuulus, rikas ja hinnatud kirjanik. Isegi Ruth otsib ta uuesti u\u0308les, ent nu\u0308u\u0308d on juba hilja. Ma\u0308letan, millise kirega lugesin nooruses romaani finaali, kus Martin ei mo\u0303ista, miks inimesed, kes teda enne ta kuulsust po\u0303lgasid, nu\u0308u\u0308d tema ees lipitsevad: \u201eMa ei ole millegi poolest rohkem va\u0308a\u0308rt kui sel ajal, mil keegi minu vastu huvi ei tundnud. Ja ma ei suuda taibata, mispa\u0308rast nu\u0308u\u0308d ko\u0303ik minust huvitatud on. Kindlasti mitte minu enese pa\u0308rast, sest mina olen seesama vana Martin Eden, kellest nad ku\u0308u\u0308nevo\u0303rra ei hoolinud.\u201c5 Edeni avastus, et ta andekus tunti a\u0308ra alles siis, kui see hakkas raha sisse tooma ning seeto\u0303ttu n-o\u0308 korralikumana tunduma, mo\u0303jutas tugevalt mu noort hinge. Muu hulgas kuulutab Martin individualismi, kehastades eksistentsialistlikku ideaali, kunstnikku, kes, kui kasutada Nietzsche so\u0303nu, ei suuda \u201erahulduda piskuga\u201c. Kirjandus pole Martin Edeni ka\u0308situses arvestuste ja kaalutluste tulemus, vaid puhta, raugematu sisemise elujo\u0303u va\u0308ljendus. Ei pea sobima, vaid sonima!"}, {"text_idx": "#000011", "text": "Pietro Marcello on ja\u0308rginud u\u0308sna ustavalt algteose peajoont, olgugi et filmis on omajagu huvitavaid, kohati suisa imelikke vahelahendusi. Tegevus on toodud Ameerikast Itaaliasse, ta\u0308psemalt Napoli linna, nii et Ruth Morse\u2019i asemel armub Martin (Luca Marinelli) Elena Orsini nimelisse neidu (Jessica Cressy). Seejuures pole muudetud ei nimi\u00adtegelase ega ka Russ Brissendeni (Carlo Cecchi) nime. Samuti on Marcello ekraniseeringus tajuda ajastulist ebama\u0308a\u0308rasust: u\u0308ldjoontes on lugu to\u0303stetud ta\u0308napa\u0308eva, ent Martin taob oma geniaalseid teoseid kirjutusmasinal. Filmi narratiivi katkestavad ja ilmestavad dokumentaalset taustmuljet loovad vaheepisoodid annavad mo\u0303ista, et Edeni lugu on ajatu: ikka leidub metsiku andega inimesi, keda me konventsioonide to\u0303ttu mo\u0303ista ei suuda ning kelle loomingu kohta kaldume u\u0308tlema, et \u201esee pole (to\u0303eline) kunst\u201c."}, {"text_idx": "#000014", "text": "Kaader filmist \u201eTove Janssoni ra\u0308a\u0308kimata lugu\u201c"}, {"text_idx": "#000016", "text": "Kirjaniku/kunstniku ebakonventsionaalsus ja isepa\u0308isus on ka Bergrothi \u201eToves\u201c kesksel kohal, aga ses filmis ei kirjeldata seda mitte niivo\u0303rd kunstiliste, vaid pigem eraeluliste valikute kaudu. Loo keskmes on Tove Janssoni (Alma Po\u0308ysti) ning teatrilavastaja ja seltskonnategelase Vivica Bandleri (Krista Kosonen) armulugu. Kusjuures ebakonventsionaalsena ei mo\u0303ju ainult nende kahe omavaheline suhe, vaid selle suhte du\u0308naamika. Noor Tove Jansson otsib vabadust: ta vastandub hoiakule, mille kohaselt peaks allutama tunded kommetele, su\u0308dame (kirjutamata) seadustele \u2013 sajandeid kestnud traditsioon, mille mo\u0303judega tuli umbes neliku\u0308mmend aastat varem rinda pista ka Martin Edenil. Ent alustanud suhet abielunaise Bandleriga ning armunud sellesse vampi, avastab Tove korraga, et tema vabaduseihast on saanud so\u0303ltuvus. Bandler on temast veelgi vabam, veelgi va\u0308hem u\u0308hiskonna ootustega seotud. Seeto\u0303ttu hakkab Tove Jansson hu\u0308u\u0308dma Vivicat draakoniks \u2013 kellekski, keda ei anna mitte mingil moel taltsutada ega allutada."}, {"text_idx": "#000017", "text": "Kuigi \u201eTove\u201c filmikeel on montaaz\u030cieksperimente sisaldavast \u201eMartin Edenist\u201c sujuvam ja rahulikum, hakkas mulle silma u\u0308ks nu\u0308anss, mis vo\u0303ib olla juhuslik, ent mis ometi tundub kirjeldavat mitteverbaalsete vahenditega Janssoni ja Bandleri armastuslugu. See on nimelt roheline va\u0308rv. Naiste esimene armustseen leiab aset roheliste kardinatega toas, rohelist va\u0308rvi tekil vo\u0303i selle all, helerohelise tapeedi taustal. Kui Bandler ja Jansson teist korda armuro\u0303o\u0303me jagavad, saab stseen alguse Tove kodu ees, kui Vivica helistab kirjanikule rohelisest telefoniputkast. Enne seda kiirustab Tove va\u0308lisust avama, liikudes la\u0308bi kollakasrohekat valgust ta\u0308is koridori, otsekui asuks hoone vee all. Kui vaatajad na\u0308evad Tove Janssonit esmakordselt Pariisis, kus ta hiljem Vivicaga viimase u\u0308hise o\u0308o\u0308 veedab, kannab ta rohelisi riideid. Pole muidugi kindel, kas rohelise tooni kuhjumine armastusloo so\u0303lmpunktides on juhuslik vo\u0303i mitte, ent ideeliselt see va\u0308rv sobib: kui ra\u0308a\u0308kisin filmist oma so\u0303brale Triin Soometsale, tuletas ta mulle meelde, et anahata-nimelist su\u0308dame\u00adts\u030cakrat markeeritakse rohelise va\u0308rviga. Samuti seotakse seda va\u0308rvi lootusega. Ning miks mitte ka armastusega \u2013 Leonardo da Vinci maalitud Mona Lisa kannab samuti rohelist. Muidugi, rahulikku armastust ei paista \u201eTove\u201c pakkuvat, draakon on ju omamoodi kameeleon: kord roheline, kord punane."}, {"text_idx": "#000018", "text": "Paar aastat tagasi ilmus eesti keeles la\u0308ti kirjaniku Inga Gaile romaan \u201eKlaas\u201c, kus kirjeldatakse va\u0308ga mo\u0303juvalt tunnete ja kommete vastuolu: \u201eMa olin ta peal ja sosistasin, et armastan teda. La\u0308ti keeles. Seepeale paiskus valla mu veimevakk, sealt astus va\u0308lja isa, kes mind hurjutas, ja o\u0303ppejo\u0303ud, kes hoiatasid segaabielu ja laste eest, kes sellisest abielust su\u0308nniksid.\u201c6"}]