[{"text_idx": "#000001", "text": "Peale Urmas Kibuspuu surma kutsus Reet Neimar ajakirjas Teater.Muusika.Kino (1985/11) oma po\u0303hjalikus ja\u0308relhu\u0308u\u0308des u\u0308les Urmase kolleege, et need vo\u0303iksid nu\u0308u\u0308d hakata kirja panema omi ma\u0308lestusi Urmasest. Ning ku\u0308sis retooriliselt \u2013 kes hakkab neid koguma meie igapa\u0308eva non-stop\u2019is?! Teda ennast kohustas pika ja po\u0303hjaliku essee kirjutamiseks \u201elisaks so\u0303bratunnetele ka teatriajaloolase- ja toimetajaamet\u201c. Esseest, mis on ta\u0308ielikult ka siin raamatus olemas, on mo\u0308o\u0308dunud pea 25 aastat. Miks Kibuspuust pole varem midagi po\u0303hjalikku ja teda ning tema loomingut koondavat ilmunud, ei oska o\u0308elda. Aeg teeb aga (ma\u0308letamisega) oma to\u0308o\u0308. Kui palju on selle raamatu sisu mo\u0303jutanud see, et ka neid \u201ekirjapandud ma\u0308lestusi\u201c so\u0303pradelt ja kolleegidelt pole, ei oska samuti o\u0308elda. Kuid on iseenesestki mo\u0303istetav ja mida kogesin Urmase kolleegidega ra\u0308a\u0308kides, et aastaku\u0308mnete tagant ma\u0308letada na\u0308itlejato\u0308o\u0308 peeneid nu\u0308ansse ja muud taolist, on a\u0308a\u0308rmiselt raske vo\u0303i vo\u0303imatugi. Kuna Kibuspuu oli eriline inimene ja na\u0308itleja ning tema varajane surm mo\u0303jus sellevo\u0303rra ro\u0303huvamalt, on isegi mo\u0303istetav, miks tema tuttavatel-kaasaegsetel oli seda to\u0308o\u0308d vo\u0303ib-olla raskem ette vo\u0303tta. Selles mo\u0303ttes on siinkirjutaja (nii o\u0303nneks kui kahjuks) no\u0308 tabula rasa."}, {"text_idx": "#000002", "text": "Raamat varalahkunud na\u0308itlejast Urmas Kibuspuust (1953 \u2013 1985) on u\u0308ldjoontes tavapa\u0308rane isiku eluloo ja loomingu ja\u0308a\u0308dvustus. Meelelahutuslike ja intervjuupo\u0303histe elulooraamatute ko\u0303rval vo\u0303ib ka\u0308esolev raamat tunduda vo\u0303ib-olla (kellegi jaoks paraku, kellegi jaoks o\u0303nneks) mo\u0303nevo\u0303rra akadeemilisena, milles ro\u0303hk pigem na\u0308itleja-isiksuse portreteerimisel ja loomingulise kulgemise ma\u0308rgistamisel kui elu(viiside)s urgitsemisel. Kui ka lugejale nii tundub, on ko\u0303ik korras \u2013 selline ro\u0303huasetus on ka raamatu autoril-koostajal eesma\u0308rgiks olnud."}, {"text_idx": "#000004", "text": "Teises osas \u2013 \u201eKips\u201c (Kibuspuu tuntud hu\u0308u\u0308dnimi) \u2013 on pu\u0308u\u0308d visandada portree Urmas Kibuspuust kui inimesest, isiksusest ja na\u0308itlejast. Kuna siinkirjutaja pole Urmas Kibuspuud vahetult (na\u0308iteks teatris \u201esiin ja praegu\u201c) tema elu ajal na\u0308inud (po\u0303hjuseks u\u0308he surma- ja teise su\u0308nnidaatum), siis ra\u0308a\u0308givad Kibuspuust tema kaasaegsed, kaaslased, kolleegid ja so\u0303brad. Selle osa \u201emitte lahtikirjutamine\u201c on olnud eesma\u0308rgipa\u0308rane, sest soov on pu\u0308u\u0308da edasi anda portreteerijate mingeidki emotsioone, mis tuleksid portreteeritavale \u201ekasuks\u201c ja mis omakorda lisaksid raamatu u\u0308ldilmele mahlakust. Kaaslaste asjakohaseid meenutusi saame lugeda terve raamatu ulatuses. Ma\u0308rkima peab ka to\u0303siasja, et paljud intervjueeritavad iseloomustasid Urmast u\u0308sna sarnaselt, mis on ka loomulik. Korduste va\u0308ltimiseks olen mingi kirjelduse vo\u0303i hinnangu \u2013 a\u2019la \u201eta ei o\u0308elnud kunagi kellelegi halvasti\u201c \u2013 alles ja\u0308tnud ainult u\u0308he vo\u0303i kahe intervjueeritava \u201earvele\u201c."}, {"text_idx": "#000007", "text": "See osa on jaotatud u\u0308heksasse peatu\u0308kki ehk hooaega, sest just nii palju jo\u0303udis Kibupuu kutselise na\u0308itlejana tegutseda. Vaatlen 9 hooaega kronoloogiliselt, u\u0308heeagselt teatri-, tele- ja filmito\u0308id, mo\u0303nevo\u0303rra ka esinemisi raadios ja \u201ehaltuuralavadel\u201c. Na\u0308eme ha\u0308mmastusega, kui palju jo\u0303udis Kibuspuu korda saata napi 10 aastaga. Ja paraku tuleb ka to\u0303deda, et mitte iga ettevo\u0303tmine polnud tema ande va\u0308a\u0308riline."}, {"text_idx": "#000009", "text": "Ilmselt ma\u0308rkab ta\u0308helepanelik ja lobedat lugemist hindav inimene, et peatu\u0308ki \u201e9 hooaega\u201c lugemine ei kujune eriti lobedaks. Muuhulgas vo\u0303ib selle po\u0303hjuseks olla see, et autor on kasutanud lavastuse vo\u0303i rolli kirjeldamiseks tolleaegseid arvustusi, neid, Urmas Kibuspuu kontekstis asjalikemaid, po\u0303hjalikemaid ja ilmekamaid, lahti ja la\u0308bi kirjutamata. Veel enam, mo\u0303ni arvustus on siin raamatus lausa pika tsitaadina. Peale selle, et na\u0308itlejat ja lavastust tuleb vaadelda tema omas ajas, sisaldab teatrikriitika kui u\u0308snagi \u201ekaduva kunsti\u201c tsementeerimine raamatusse ja raamatu abil o\u0303ilsat ja sa\u0308ilitavat iseloomu ja eesma\u0308rki. Filmidest ja telelavastustest lugemisel pole ilmselt probleem ko\u0303rvale vaadata vastavat salvestust. Siiski on sujuvuse eesma\u0308rgil ko\u0303rvaldatud tekstist palju nimelisi ja numbrilisi andmeid, mille leiab rollinimekirjadest raamatu lo\u0303pus."}, {"text_idx": "#000012", "text": "Kibuspuu suurim so\u0303ber oli Ju\u0308ri Krjukov. Kui u\u0308ks sai mingi filmirolli, siis muretses ta sellepa\u0308rast, et so\u0303ber ka kuidagi saaks. Kui u\u0308ks sai teenelise kunstniku nimetuse, tekkis mure kohe teise pa\u0308rast, et kuna so\u0303ber siis saab. 2004. aastal ilmus Pille-Riin Purje pikaajalise to\u0308o\u0308 tulemusena raamat Ju\u0308ri Krjukovist..."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Kuidas vaadelda Kibuspuu loomingut? Kui vaatame tema rollide nimekirjadele, siis ei teki nagu ku\u0308simust \u2013 ta jo\u0303udis va\u0308ga palju teha ja seda vaatlemegi. Arvestades aga tema raskesti mo\u0303o\u0303detavat ja kirjeldavat na\u0308itlejaannet ja -olemust ning seda, et ta lahkus oma tee alguses, ei tohiks va\u0308ga va\u0308givaldselt mo\u0303juda ko\u0303hklus \u2013 kas saame Kibuspuu tegevusele vaadata kui tervikule vo\u0303i millelegi, mis pooleli ja\u0308i, mis ja\u0308i poolikuks?! Kas poolikut to\u0308o\u0308d saab ja on o\u0303igustki u\u0308ldse arvustada? Selles mo\u0303ttes ei saa kahtluse alla seda ja a r v u s t a d a Kibuspuu valikuid ja soove, soove tegeleda erinevatel \u201erinnetel\u201c, tegeleda to\u0303sise teatriloome ko\u0303rval kerglase meelelahutusega. Vo\u0303imsa ande \u201eraiskamisest\u201c, millest ka siin raamatus juttu tuleb, on ikka seoses Kibuspuuga ra\u0308a\u0308gitud. Televisioon versus teater. Kuid just loometee a\u0308kilise katkemise to\u0303ttu on jutud \u201eenda peenrahaks vahetamisest\u201c kummalised ja lu\u0308hina\u0308gelikud."}, {"text_idx": "#000014", "text": "Kui Kibuspuu oleks teadnud oma elu ta\u0308pset kestvust, siis vo\u0303ib-olla to\u0303esti oleks nii mo\u0303neski projektis osalemine paistnud aja ja ande raiskamisena. Suure ande ja to\u0308o\u0308vo\u0303imsusega noor na\u0308itleja, no\u0303utud nii teatris, raadios, teles kui ka estraadil, on z\u030canritevahelises liiklemises iseenesestmo\u0303istetav. Teada on ka see, et kergem estraadielu hakkas Kibuspuudki va\u0308sitama. Ja nagu teame, hakkas Kibuspuu koosto\u0308o\u0308 Mikiveriga va\u0308ga klappima. Rolliloomes hakkas kaasa ra\u0308a\u0308kima elukogemus."}, {"text_idx": "#000015", "text": "On ra\u0308a\u0308gitud \u201esajandi eredaimast ta\u0308hest Eesti teatris\u201c. Siinkirjutaja soovib ku\u0308ll viimane olla, kes selle va\u0308ite suhtes skeptiline on, kuid siin on siiski u\u0308ks nu\u0308anss. Selles ha\u0308stiko\u0303lavas ja uhkes hinnangus (mille kodutekst raamatu lo\u0303pus) on sees mingi avansiline mo\u0303o\u0303de, mingi maagiline \u201ekui\u201c, mingi vo\u0303imalus, mis iialgi ei saa vo\u0303imalikuks. Mis oli just vo\u0303imalikuks saamas... See hinnang sisaldab endas unistust, mo\u0303tlemist sellele, mis Kibuspuust o l e k s v o\u0303 i n u d s a a d a. Mo\u0303tleme sellele, mis temast ei saanud, mo\u0303tleme sellest, mida ta ei jo\u0303udnud teha. Millised eeldused! Ja siis \u2013 milline raiskamine katkestamise pa\u0308rast. Igal juhul sajandi u\u0308ks eredaimaid ta\u0308hti, aga kas me tegelikult jo\u0303udsime osa saada ta\u0308he eredusest... Meil on pigem usk sajandi eredaimast ta\u0308hest, mitte kogemus. Sellest on kahju, aga see ei va\u0308henda Kibuspuu suurust."}, {"text_idx": "#000016", "text": "Permanentselt oma to\u0308o\u0308des kahtleval ja kriitikat ootaval Kibuspuul ja\u0308id so\u0303na otseses mo\u0303ttes mitmed to\u0308o\u0308d pooleli. Ise loobus ta (mida tuli va\u0308ga harva ette) osalemisest Ago-Endrik Kerge lavastatud muusikalis \u201eKabaree\u201c teatris Estonia. Kavalehel on ka Kibuspuu nimi ja isegi u\u0308ks foto temast rollis. Samuti pidi ta ma\u0308ngima Raivo Trassi lavastuses \u201eIsad ja pojad\u201c, kuid esietendus toimus Draamateatris juba teise na\u0308itlejaga. 1984. aastal oli Ago-Endrik Kergel soov teha \u201eTo\u0303e ja o\u0303iguse\u201c po\u0303hjal film. Soovi u\u0308htedeks tekitajateks olid Kibuspuu ja Krjukov, kes pidid ma\u0308ngima vastavalt Pearut ja Andrest. Mo\u0303lemad olid just o\u0303iges vanuses, nii nagu Tammsaarel kirjas. Moskvast filmitegemiseks luba ei saadud ja nii la\u0308ks Kerge peale Kibuspuu surma Vanemuisesse ja tegi seal teatrivariandi \u201eAeg tulla, aeg minna\u201c (1986). Kergel oli ka plaan Kibuspuud rakendada Eesti Telefilmis 1985. aastal esilinastunud \u201eKahe kodu ballaadis\u201c. Algselt pidi vana seppa ma\u0308ngima Aare Laanemets, siiski tuli see osa Kergel endal teha. Laanemets ma\u0308ngis siis seda osa, mis oli mo\u0303eldud Kibuspuule."}, {"text_idx": "#000019", "text": "Ain Lutsepp: \u201eLahkunud inimesi meenutades ja\u0308a\u0308me me tavaliselt kurvaks. Kibuspuu puhul ei peaks me aga kurvastama selle u\u0308le, et teda ei ole, vaid ro\u0303o\u0303mustama selle u\u0308le, kes ta oli, et ta oli olemas. Mo\u0303nede inimestega on niimoodi, et nende olemasolu on olnud sedavo\u0303rd oluline, et nende \u201epaljaks kiskumine\u201c on ta\u0308nases pa\u0308evas sobimatu. Aga oleks va\u0308ga po\u0303nev, kui Urmas viibiks ise siin ja praegu. Vo\u0303ib-olla viibibki ja naerab oma naeru...\u201c"}, {"text_idx": "#000021", "text": "TEOD: Rait Avestik, teatriloolane ja -kriitik"}, {"text_idx": "#000022", "text": "Eile esitleti Eesti Draamateatris sinu raamatut \u201eUrmas Kibuspuu. 31 aastat\u201d. Kuis tekkis idee Kibuspuu 31 eluaastat raamatuks kirjutada ja kaua aega teemaga la\u0308ks?"}, {"text_idx": "#000024", "text": "Sa vist pole Urmas Kibuspuud elavana teatrilaval na\u0308inudki. Kuidas u\u0308letasid selle barja\u0308a\u0308ri \u2013 kirjutada ju ikka veel ta\u0308nasesse teatrikultuuri kuuluvast isikust, kelle lavaloomingust vahetult osa pole saanud?"}, {"text_idx": "#000025", "text": "Kibuspuud pole ma na\u0308inud jah. Erilisi barja\u0308a\u0308re ei ma\u0308leta, vo\u0303ib-olla aitas ka to\u0303siasi, et raamatu kirjutamise idee tekkimise ajal olin peaaegu sama vana kui tema siit ilmast lahkudes. U\u0308helt poolt tundus ja tundub ta suurena, vo\u0303ib-olla kaugenagi, teiselt poolt aga lihtsa ja kamraadina, kui end sinna aega mo\u0303elda. Kuna ta on to\u0303esti u\u0308snagi tugevalt ta\u0308nases ja ilmselgelt ka homses kohalikus kultuuripildis olemas, siis painas mind sellevo\u0303rra suurem vastutuskoorem. Aga kuna mul polnud tema tegemiste kohta midagi isiklikust vaatevinklist kirjutada, siis kadus ka see barja\u0308a\u0308r, mis vo\u0303ib autori ja materjali vahel tekkida. Niisiis sain Kibuspuule la\u0308heneda rahulikult, puhta lehena ja kaine peaga, ko\u0303rvaltvaatajana, kuid ka so\u0303braliku kaasaelajana ning selliselt platvormilt kirjutades oli lihtne pu\u0308henduda olulisele."}, {"text_idx": "#000027", "text": "So\u0303na said need, kes olid tema so\u0303brad, la\u0308hedased ja kolleegid. So\u0303na sai loomulikult osa neist, loodetavasti olulisim osa. Paraku on mitmed inimesed surnud, kes oleksid olnud va\u0308ga head meenutajad. Ja paraku mo\u0303ni inimene ei ra\u0308a\u0308kinud, kes siiski oleks vo\u0303inud. Vestlesin peaaegu 30 inimesega, kes katsid oma meenutustega nii lapsepo\u0303lve, o\u0303pingute aja kui ka na\u0308itlejato\u0308o\u0308. Raamatu vo\u0303ib po\u0303himo\u0303tteliselt jagada kolmeks osaks: esimene algab surmaga, on elu algusaastatest kuni lavakunstikooli lo\u0303petamiseni; teises osas \u201eKips\u201d olen pu\u0308u\u0308dnud meenutajate abiga luua portree Kibuspuust \u2013 inimesest, isiksusest, na\u0308itlejast; kolmas osa on tema loomingu u\u0308levaade u\u0308heksa hooaja kaupa, kus lugeja liigub mo\u0308o\u0308da tema tegemisi teatris, teles, filmis ja mujal. Va\u0308a\u0308rtuslikud on ka Kibuspuu o\u0303ele saadetud kirjad, kus ta ra\u0308a\u0308gib oma to\u0308o\u0308st ja natuke ka elust."}, {"text_idx": "#000028", "text": "Kuidas iseloomustad Urmas Kibuspuud kui na\u0308itlejat-loojat, kellega said raamatut tehes nii vo\u0303i teisiti tuttavaks."}, {"text_idx": "#000031", "text": "Olen positiivselt a\u0308revil, sest teoreetiliselt peaksid need pikaleveninud intervjuud ja lo\u0303putud pajatused oma eraelust Kibuspuu raamatu just esile kergitama. Sest see raamat on inimesest ja loomingust, mitte tema eluviisidest. Kuna Kibuspuu raamat on muu hulgas ka andmekandja, siis on seda po\u0303hjust ka\u0308tte vo\u0303tta ka paariku\u0308mne aasta pa\u0308rast. Aga kuna elulooraamatu mo\u0303iste on to\u0303siselt a\u0308ra lo\u0308rtsitud ja see on pigem juba so\u0303imu- vo\u0303i a\u0308hvardusso\u0303na, siis olen ku\u0308ll a\u0308revil, sest ka minu raamat liigitub ju selle so\u0303na taha."}, {"text_idx": "#000034", "text": "Rait Avestiku raamat \u201eUrmas Kibuspuu. 31 aastat\u201d ra\u0308a\u0308gib na\u0308it\u00adlejast, kes jo\u0303udis oma to\u0308o\u0308d teha vaid ku\u0308mme aastat. Ent ta ja\u0308ttis endast maha legendi, mis on suurem ja ta\u0308hendusrikkam kui mo\u0303nelgi pikkade elu- ja to\u0308o\u0308aastatega tegelasel."}, {"text_idx": "#000039", "text": "Ja ikkagi, miks just Kibuspuu? Ilmselt on olemas ka mingi po\u0303lvkondlik fenomen, nii nagu hiljem sattus u\u0308he teise po\u0303lvkonna fookusse Jan Uuspo\u0303ld. Kui mingil ajal on u\u0308ks vo\u0303i mitu na\u0308itlejat u\u0308he po\u0303lvkonna jaoks need poisid, kelle na\u0308gu ja olemine va\u0308ljendab midagi olulist, siis mis a\u0308ratundmine see on ja kuidas ta toimib? Televisioon on vajalik kommunikatsioonivahend, kuid on olemas ka na\u0308itleja olemus, mingi po\u0303hjus, miks just nende inimeste naljad tekitavad a\u0308ratundmise ja ka\u0308ivitavad kollektiivse alateadvuse. On na\u0308ha, et autor jo\u0303uab nende ku\u0308simusteni, kuid ko\u0303iki vastuseid ta anda ei oska."}, {"text_idx": "#000040", "text": "Natuke rohkem oleks raamatus vo\u0303i\u00adnud olla ajastut, mis noort na\u0308it\u00adlejat u\u0308mbritses. Seda Ees\u00adtiNSV-d, kus elavad noored inimesed oota\u00adsid telesaateid \u201eIlupaviljon\u201d ja \u201eIluvarietee\u201d, millega Kibuspuu ja Krjukov rahvast naerutasid. Ka aastad 1976\u20131985, mil na\u0308itleja Urmas Kibuspuu to\u0308o\u0308tas, polnud ju lineaarselt u\u0308hesugused."}, {"text_idx": "#000043", "text": "Lo\u0303ppude lo\u0303puks on Avestiku raamat loodud ausalt, so\u0303na saanute jutust ja faktidest kerkib tohutu hulk kilde 1970. ja 1980. aastate elust ja Urmas Kibuspuust selles. Nendes kildudes orienteerumine on ja\u0308etud lugeja teha ja see ei ole sugugi lootusetu ette\u00advo\u0303t\u00admine."}, {"text_idx": "#000044", "text": "Sissejuhatuses arvab Avestik oma to\u0308o\u0308 akadeemiliste valdkonda, mis ei ta\u0308henda, et seal puuduks uuritava objekti isiklik elu. Seda on vajalikul ma\u0308a\u0308ral, et tekiks inimese kuju, karakter. Inimesest ja\u0308a\u0308b alati midagi ka saladuseks. Eriti veel siis, kui minnakse hauda liiga varakult."}, {"text_idx": "#000045", "text": "Oli kaunis juunikuu pa\u0308ev. Me olime koolimajas ja pidime kohe -kohe hakkama kirjutama lo\u0303pukirjandit. Me oli 18aastased, idealistid, natuke sinisukad. Ja siis jo\u0303udis meieni teadmine, et Urmas Kibuspuu on surnud. Ma ei ma\u0308leta, kes selle teate to\u0303i, kust pa\u0308rines info. Aga ma ma\u0308letan seda hetke, kuidas aeg peatus, tolmuku\u0308bemed ja\u0308id o\u0303hku seisma ja hing karjus selles vaikuses. Hetked hiljem olin ma juba kirjandilaua taga ja kirjutasin vihaselt noorest ja vihasest Majakovskist. Me olime 18aastased.\nSellised hetked so\u0308o\u0308bivad igaveseks su emotsioonide baasi.\nMuidugi olime me idealistid. Muidugi tundusid teater, luule, kultuur meile tunduvalt kesksemate eluliste ta\u0308hendustega...oli u\u0308ks teine aeg, me ise olime noored ja meil ei olnud veel lapsi, laene ega liisinguid.\nUrmas Kibuspuu surm tundus tollal nii ilmvo\u0303imatu, u\u0308lekohtusena. Nii lihtsalt ei saanud maailmas asjad toimuda. Klassikud surevad riiklikke autsuavalduste saatel 90ndates?!? Me olime idealistid ning me ei tahtnud teada, et elus ootab meid veel palju selliseid hu\u0308vastija\u0308tte ees.\nMiks ma seda pikka eellugu siin kirjutan. Selleks, et pu\u0308u\u0308da edasi anda, kui oluline oli see to\u0308o\u0308, mida Urmas Kibuspuu tegi; millise ja\u0308lje see ja\u0308ttis omaaegsesse noorusesse. Jah, sama Kibuspuu, kellest on noorematele po\u0303lvkondadele ja\u0308a\u0308nud eelko\u0303ige tema rollid \u201cKuulsuse narrides\u201d ja \u201cPisuha\u0308nnas\u201d. Ometigi on sa\u0308ilinu (estraadito\u0308o\u0308d, telefilmid) vaid osa Kibuspuu loomingust. ..\nRaamatu va\u0308a\u0308rtus ongi selles, et ta suuresti kirjeldab/ja\u0308a\u0308dvustab Urmas Kibuspuu to\u0308o\u0308 hooaegade ja rollide kaupa. Lisaks kolleegide ja so\u0303prade ma\u0308lestusi. See ei ole lihtne pilt-lugu raamat ja pole ka pelgalt akadeemiline loetelu. See on u\u0308he talendi to\u0308o\u0308elu ja elu kokkuvo\u0303te. Vajalik. Hariv ja sa\u0308ilitav. Mitte, et see ka nu\u0308u\u0308d, aastate takk, va\u0308hendaks seda nooruses emotsioonidesse ja\u0308a\u0308nud kaotusvalu. Ka raamatusse raiutud so\u0303na ja\u0308a\u0308b. Kestab la\u0308bi aja ja jutustab lugu to\u0303elisest Na\u0308itlejast."}, {"text_idx": "#000046", "text": "Olen alati olnud usin biograafiate lugeja. U\u0308tlen meelega \u201ebiograafia\u201d, sest kaunist emakeelset so\u0303na \u201eelulugu\u201d ei taha ju enam tarvitada ... Pealegi on biograafia siiski ta\u0308psem: see ta\u0308hendab, et tegutsenud on biograaf, uurija, elulookroonik, ning eristab teose memuaaridest vo\u0303i intervjuude stenogrammidest. Biograafiatest saame lugeda elatud elust, mille erilisus, lisava\u0308a\u0308rtuslikkus vo\u0303i miks mitte ka o\u0303petlikkus on u\u0308ldiselt ja objektiivselt selge, olenemata isegi sellest, kas elu on lo\u0303ppenud vo\u0303i mitte. Lahkunuiga on muidugi lihtsam. Nemad on la\u0308inud, ja seda elu enam juurde elada ei saa. Ko\u0303ik, mis mahub su\u0308nni- ja surmadaatumi vahele, omandab seega sa\u0308ilitusva\u0308a\u0308rtuse, on lo\u0303petatud, ainukordne ja pu\u0308ha, on raamatuks valmis."}, {"text_idx": "#000047", "text": "Ku\u0308simus on vaid vormistamises \u2013 kes ja millal? Ja muidugi, kui ha\u0308sti. Ko\u0303ige esimene biograafia sattus mulle ka\u0308tte po\u0303hikooli lo\u0303pus, a\u0308rkava teatrihuvi lainel ja ema soovitusel: see oli 1972. aastal ilmunud Leenu Siimiskeri \u201eJaan Saul\u201d. Ma\u0308letan siiani, milline oli odava paberi faktuur, kuidas tsitaadid olid esile toodud italic\u2019us ehk kursiivkirjas. Ko\u0303ige olulisem oli siiski 15aastase inimese vapustus tollest surmapitserit kandnud elust. Jaan Saul, keda ma polnud kunagi tundnud, keda ma polnud isegi laval na\u0308inud, oli siis minu kangelane. Etalon, mida tollal veel ise teadmata teatris otsisin. Otsin siiani \u2013 mingit ausust, kompromissitut tegemist, haiguseni tundliku su\u0308dame ja\u0308a\u0308gitut panustamist. Leenu Siimiskeri raamat, o\u0303igupoolest sellest saadud emotsioon, on saatnud mind ka ko\u0303ikide u\u0308leja\u0308a\u0308nud biograafiate lugemisel ja neid on olnud palju. Ja alati, iga uue eluraamatu avamisel, meenub mulle Jaan Saul. Muidugi, ma pole ammu enam 15 ja naiivselt teatriimesse armunud... Kuid seda, et portreteeritav inimene ulataks mulle la\u0308bi aegade ja leheku\u0308lgede oma ka\u0308e, et ma kas vo\u0303i u\u0308hel napil hetkel tajuksin tema vaimu imelist puudutust, saaksin osaliseks elus, mis on va\u0308a\u0308rt biograafiat, loodan kogeda iga kord. Tahan o\u0308elda aita\u0308h, et raamat Urmas Kibuspuust ON lo\u0303puks olemas. Vo\u0303ib vaielda, kes pidanuks selle kirjutama, kas objektiivne uurija vo\u0303i la\u0308hedane tuttav. Mo\u0303lemal variandil on omad plussid ja miinused. Oli kindlasti u\u0308ks inimene \u2013 Reet Neimar, kes u\u0308hendanuks endas mo\u0303lema poole plussid ja pidanuks selle raamatu kirjutama, aga ei jo\u0303udnud ..."}, {"text_idx": "#000048", "text": "Rait Avestik, noor teatrikriitik ja -uurija, kes pole Kibuspuud isegi laval na\u0308inud, on teinud oma vo\u0303imaluste piires ku\u0308llap maksimumi: to\u0308o\u0308tanud la\u0308bi hulga arhiivimaterjale, intervjueerinud paljusid Kibuspuu kaasteelisi teatris, kinos, televisioonis ja elus. Teose po\u0303hiosa on jagatud u\u0308heksaks hooajaks \u2013 ta\u0308pselt nii palju (o\u0303igemini, nii va\u0308he) neid Kibuspuu lu\u0308hikeses elus oligi. Sellele eelnevad peatu\u0308kid \u201eSurm\u201d, \u201eElu\u201d, \u201eVIIlend\u201d ja \u201eKips\u201d, ja\u0308rgnevad aga \u201eTheodor, Urmas ja Reet\u201d (mis to\u0303mbab kaare Altermannist Kibuspuu kaudu Neimarini) ja \u201eUnena\u0308gu\u201d ning hulk lisasid (ko\u0303ik rollid teatris, teles, raadios, allikad ja intervjuud). Kahjuks \u2013 ja see on paljude nu\u0308u\u0308disaegsete biograafiate puudus \u2013 pole raamatusse mahtunud isikunimede register. U\u0308ks raamatut lugenud tuttav kurtis olevat olnud ha\u0308iritud, et raamat algas Kibuspuu surma teemaga. U\u0308helt poolt vo\u0303ib temaga no\u0303us olla \u2013 Kibuspuu oli hele ja helge, minagi sooviksin, et raamat kannaks seda edasi, oleks ro\u0303o\u0303mus ja vabastav kogemus. Teiselt poolt on sellisele algusele olemas to\u0303sine po\u0303hjendus: ei saa ju alahinnata noorelt suremise traagilist pitserit. Lo\u0303ppude lo\u0303puks on esimene Kibuspuuga seonduv mo\u0303te ju ikka tema u\u0308lekohtuselt varane minek, alles seeja\u0308rel tulevad rollid ja muu. Kibuspuu u\u0308heksa hooaega on ka\u0308sitletud u\u0308levaatlikult ja po\u0303hjalikult. U\u0308ksikasjalikult vo\u0303tab autor-koostaja la\u0308bi roll rolli haaval \u2013 arvustused, meenutused ja ko\u0303ige olulisem \u2013 Kibuspuu enda kirjad o\u0303ele Merikesele Soome."}, {"text_idx": "#000050", "text": "Kohati oli ku\u0308ll tunne, et raamatu autoril ei o\u0303nnestunud intervjueeritavaid pa\u0308riselt avada. Kibuspuu oli ometi olemas, oli lihast ja luust \u2013 miks teda ennast justnagu pa\u0308riselt pole siin raamatus? On oluline po\u0303hiaines, kiiduva\u0308a\u0308rselt korralikult kaanestatult, kuid elu va\u0308rvi ja vu\u0308rtsi, pipart ja soola, jalopenodest ra\u0308a\u0308kimata, siit ei leia. Ku\u0308llap on autor ta\u0308iesti teadlikult ko\u0303rvale ja\u0308tnud peaaegu kogu Urmas Kibuspuu pa\u0308riselu. Muidugi, elulooraamatute kolletav va\u0308li hirmutab eemale isegi mo\u0303tte ko\u0303igest va\u0308hegi isiklikust. Enneko\u0303ike kehtib see aga meenutajate kohta ... Mida arvanuks Kibuspuu ise? Tema, kes ta elas ta\u0308isvereliselt, elas liiga kiiresti, tormakalt ja tuliselt? Ma arvan, ta oleks tahtnud lugejani ulatuda, puudutada nii, et sellest ja\u0308a\u0308ks eluaegne arm \u2013 mis tulitaks ootusest iga viimast kui tulevast biograafiat avades. Tundes ku\u0308ll ja\u0308tkuvalt suurt ta\u0308nutunnet kogu selle suure materjali kogumise ja organiseerimise eest u\u0308htede kaante vahele, ja\u0308a\u0308b lo\u0303puks ikkagi natuke tu\u0308hi tunne. Eriti tugevalt tuleb see tunne raamatu lo\u0303pus, lugedes Reet Neimari 1985. aastal ajakirjas Teater.Muusika. Kino ilmunud ja\u0308relehu\u0308u\u0308et. On hea, et see kirjutis on raamatus ta\u0308ies ulatuses taastoodud \u2013 rohkem Urmas Kibuspuud, kui selles loos, ei leia ta\u0308na enam ilmselt mitte kusagilt."}, {"text_idx": "#000051", "text": "Teatavasti on Eesti raamatuturgu tabanud kaks egiptuse nuhtlust: kokaraamatute ja nn. elulooraamatute tulv. Kui esimene uputus on veel arusaadav ja see pole (enamasti) otseselt kellegile kahjulik (lo\u0303ppude lo\u0303puks, kellele ei meeldiks ha\u0308sti ja/vo\u0303i huvitavalt su\u0308u\u0308a?) siis teisega on hullem lugu. Lugejale vo\u0303ib ja\u0308a\u0308da mulje, et ma\u0308lestused ja biograafiad peavadki sellised olema nagu on ro\u0303huv enamik seda saasta, mis NEID riiuleid raamatupoodides looka vajutab. Just sel po\u0303hjusel olin ma senini hoidunud ka Kipsist kirjutatud raamatust, mul on endiselt veel liiga ha\u0308sti meeles, milline o\u0303udne haltuura oli Salme Reegi \u201celulooraamat\u201d vo\u0303i kuidas na\u0308iteks Volkonski pealtna\u0308ha soliidse autobiograafilise u\u0308llitise pooleteist tunniga la\u0308bi lugesin. Sest rohkemaks seal teksti lihtsalt ei ja\u0308tkunud. Aga no OK, Volk ongi ju Volk ja tema saab andeks. \ud83d\ude42\nMuidugi satub o\u0303nneks saasta sekka aeg-ajalt ka asjalikke teoseid aga ha\u0308da on selles, et neid annab jama seest u\u0308les leida. Ja kui Kibuspuust kirjutet raamat poleks hiljuti juhtumisi ales olnud (1.70 eurot), poleks ma seda senini ostnud (no ei ole ma raamatukogust raamatuid laenutav inimene, ei ole...). Igal juhul on mul aga nu\u0308u\u0308d hea meel, et asjad naamoodi la\u0308ksid, sest see on hea ja asjalik u\u0308levaade (vo\u0303imalik ku\u0308ll, et \u201claiade masside\u201d jaoks ehk liiga teatrilookeskne ja see ei ole etteheide!) meie oma na\u0308itlejageeniusest ning ta traagiliselt lu\u0308hikeseks ja\u0308a\u0308nud \u2013 vaid u\u0308heksa po\u0303gusat aastat kestnud \u2013 ta\u0308helennust siinsel teatri- ning telemaastikul. Soovitan."}]