[{"text_idx": "#000002", "text": "Otsides maailma mo\u0303tet bioloogiast ja bioloogia ko\u0303rvalt"}, {"text_idx": "#000003", "text": "Suund, mida Kalevi Kull on arendanud, seob teoreetilise bioloogia semiootikaga."}, {"text_idx": "#000005", "text": "Bioloog ja semiootik Kalevi Kull on koondanud raamatusse pealkirjaga \u201eTeoreetilisest bioloogiast: eluteadus matemaatika ja semiootika vahel\u201c teoreetilise bioloogia kevadkoolide jaoks kirjutatud lood. Need u\u0308ritused kestavad juba 45 aastat ning teoreetilise bioloogia kevadkoolidest kujunes juba ammu uute bioloogiliste, kuid mitte ainult bioloogiliste, ideede idanemiskoht ja kasvulava. Kalevi Kull on olnud nende kokkusaamiste initsiaator ja ideeline hing."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Praeguses teoses on need artiklid ko\u0303ik hoopis teist na\u0308gu ja tegu kui omaaegsetes teoreetilise bioloogia kevadkoolide kogumikes. Esimesena torkab silma kohutav vormiline ebako\u0303la. Olid ju kevadkoolide materjalid algselt paljundatud kujul osavo\u0303tjatele jagatud ning alates 1983. aastast ilmusid tru\u0308kitud bros\u030cu\u0308u\u0308rina. Ka\u0308esolev teos on aga igati monograafia mo\u0303o\u0303tu u\u0308llitis, kokku pea 500 leheku\u0308lge, heal paberil, korralikult toimetatud, varustatud nimede ja terminite indeksiga. Meelde tuleb ehk kohatugi vo\u0303rdlus Vennaskonna ansambli omaaegse ragiseva ja venitava kasseti ja ta\u0308napa\u0308evase CD-l oleva versiooni vahel. Kvaliteet on la\u0308inud vo\u0303rratult paremaks, kasutamine on mugavam, aga miski kunagisest ho\u0303ngusest on ja\u0308a\u0308nud ainult ma\u0308lestustesse. Omaaegsed kehval paberil, laguneva ko\u0308itega, ebau\u0308htlase tru\u0308kiga, ta\u0308issoditud kevadkoolikogumikud on mu riiulil alles ja kui muidu ei saa aru, et aeg on edasi la\u0308inud ja noorus seljataha ja\u0308a\u0308nud, siis vaatan neid. Nostalgia, mis muud, aga sellessamas nostalgias on ka uue lootus ja ootus. O\u0303nneks on kevadkoolide kogumikud veebis vabalt ka\u0308ttesaadavad ja kasutatavad.1"}, {"text_idx": "#000009", "text": "Ko\u0303ige paremaks na\u0308iteks bioloogiateooriast on loomulikult Charles Darwini evolutsiooniteooria. Darwini esitatuna puudus sellel matemaatiline kuju, kuid 1930.-40. aastate populatsioonigeneetikute (Karl Pearson, Ronald Fisher, Sewall Wright, J. B. S. Haldane) to\u0308o\u0308dega on loodud ka vastavad matemaatilised mudelid. Evolutsiooniteooria nn uus su\u0308ntees siduski loodusliku valiku geneetikaga, kasutades selleks matemaatilisi mudeleid. Seda ta\u0308iendasid 1943. aastal mutatsioonide tekke juhusliku iseloomu to\u0303estanud itaalia mikrobioloog Salvador Luria (1912\u20131991) ja saksa-USA biofu\u0308u\u0308sik Max Delbru\u0308ck (1906\u20131981). Selleks kasutasid nad nii matemaatilist mudelit kui ka eksperimenti (nn fluktuatsioonitest)."}, {"text_idx": "#000011", "text": "Sellesse, bioloogia teoreetilisse ossa kuuluvad artiklid, kus Kalevi Kull on ka\u0308sitlenud organismide paljunemist ja kasvu, mh kasvu piiravaid mehhanisme, liikide teket ja liigi tuvastuskontseptsiooni. Taimekoosluste teooria valda kuuluvad artiklid, kus ta ka\u0308sitleb liikide kooseksisteerimise mehhanisme. Samuti ka\u0308sitleb ta biosu\u0308steemide matemaatilise modelleerimise probleeme. Need on huvitavad ja head artiklid, aga ilmselt ja\u0308a\u0308vad need siiski peamiselt spetsialistide nautida. Hoopis teine lugu on aga teise poolega, mida ma kutsun teoreetiliseks bioloogiaks."}, {"text_idx": "#000012", "text": "Teoreetilise bioloogiana mo\u0303istan pu\u0308u\u0308et luua u\u0308htset teoreetilist raamistikku bioloogiliste na\u0308htuste ka\u0308sitlemiseks. Ideaalis leiaks see teooria vastuse ku\u0308simusele \u201emis on elu?\u201c. Sellisena mo\u0303istetult vo\u0303ib teoreetilise bioloogia alguse viia tagasi juba Vana-Kreekasse. La\u0308hema eellase ta\u0308napa\u0308evastele ka\u0308sitlustele ja sealhulgas ka biosemiootikale leiame aga ilmselt saksa natuurfilosoofiast (Naturphilosophie), mis kujunes va\u0308lja XIX sajandi alguses ning mille tuntumad esindajad on Johann Gottfried Herder (1744\u20131803), Friedrich Schlegel (1772\u20131829) ja Friedrich Wilhelm Joseph Schelling (1775\u20131854). Natuurfilosoofid ka\u0308sitlesid kogu maailma tervikliku su\u0308steemina, pu\u0308u\u0308des luua aja, ruumi, aine ja elu u\u0308htset ka\u0308sitlust, kus elusolendid tekivad ku\u0308ll elutust mateeriast, kuid ei ole sellele taandatavad. Loodusna\u0308htused, nagu valgus, magnetism, keemilised reaktsioonid vo\u0303i elusolendite arengus vormi kujunemise protsess, olid nende arvates po\u0303hjustatud vaimu (Geist) vallas toimuvatest fundamentaalsetest du\u0308naamilistest muutustest. Natuurfilosoofia keskse idee vo\u0303ib kokku vo\u0303tta ja\u0308rgmise maksiimiga: tervik ei koosne osade summast, ta on midagi suuremat ja ta\u0308iuslikumat. Ja\u0308relikult ei saa terviklikku su\u0308steemi uurida nii, et me vo\u0303tame selle osadeks lahti ja uurime igat osa eraldi."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Vaid pooleteise aasta eest esitleti esimest eestikeelset semiootikao\u0303pikut, mille valmimisse andis suure panuse ka Kalevi Kull. Kulli uudisteos koondab autori arutlused ligi poole sajandi va\u0308ltel toimunud teoreetilise bioloogia kevadkoolidest."}, {"text_idx": "#000015", "text": "Selline ka\u0308sitlusviis, mida me ta\u0308napa\u0308eval nimetame reduktsionismiks, ei anna meile u\u0308levaadet tervikust selle ta\u0308ielikkuses ja ta\u0308iuslikkuses. XIX sajandi jooksul toimus teadustes kiire areng, na\u0308iteks bioloogias Darwini evolutsiooniteooria, ja natuurfilosoofilised vaated ja\u0308id lootusetult iganenuks. Ometigi natuurfilosoofia ei kadunud ta\u0308ielikult ja XIX sajandi lo\u0303pus ning XX sajandi alguses toimus selle taassu\u0308nd. Nii na\u0308iteks asutas Tartu u\u0308likooligagi seotud Nobeli auhinna laureaat Wilhelm Ostwald (1853\u20131932) 1902. aastal ajakirja Natuurfilosoofia Annaalid (Annalen der Naturphilosophie), kus avaldas selleteemalisi uurimusi. Va\u0308hemalt bioloogia vallas on neonatuurfilosoofia ko\u0303ige tuntumaks esindajaks kahtlemata Hans Driesch (1867\u20131941), kellest on juttu ka ka\u0308esolevas raamatus.5 Neonatuurfilosoofia taassu\u0308ndi vo\u0303ib ilmsesti seostada vastureaktsioonina XIX sajandil levima hakanud looduse kui masina metafoorile ja kapitalistlikule to\u0308o\u0308stuslikule tootmisele, mis tegeles kaubastatud ja inimesest vo\u0303o\u0303randunud objektidega. Hans Driesch tegeles eksperimentaalse embru\u0308oloogiaga ja oma katsetele tuginedes arendas va\u0308lja neovitalistliku bioloogiaka\u0308sitluse. Tema to\u0308o\u0308dest on tuntumad \u201eOrgaaniline filosoofia\u201c6 ja muidugi kogu Drieschi metafu\u0308u\u0308sikat kokkuvo\u0303ttev \u201eReaalsus: metafu\u0308u\u0308siline ka\u0308sitlus\u201c.7 1901. aastal avaldas botaanik Johannes Reinke ta\u0308hendusliku peakirjaga teose \u201eSissejuhatus teoreetilisse bioloogiasse\u201c.8 Sissejuhatuses kirjutab Reinke teoreetilisest bioloogiast: \u201eKa leiame me filosoofide to\u0308o\u0308des, alates kreeka antiikajast kuni ta\u0308nase pa\u0308evani va\u0308lja, palju teoreetilise bioloogiaga seotud ku\u0308simuste erinevaid ka\u0308sitlusi. Kuid vaatamata sellele ko\u0303igele ootame seniajani la\u0308bito\u0308o\u0308tatud teooriat, mis ka\u0308sitleb elu.\u201c9 Esimeses peatu\u0308kis selgitab Reinke, mille poolest erineb teoreetiline bioloogia natuurfilosoofiast, kuid to\u0303deb siiski, et need mo\u0303lemad on va\u0308ga tihedalt seotud. Teoreetiline bioloogia peaks tuginema ainult empiirilisetele andmetele ja hoiduma igasuguse kosmilise intelligentsi ka\u0308sitlemisest."}, {"text_idx": "#000016", "text": "Hans Drieschi vaimus teoreetilise bioloogia arendajate hulka kuulub ja\u0308llegi Eestiga tihedalt seotud ja ka Kalevi Kulli artiklites korduvalt ka\u0308sitlemist leidnud o\u0308koloog Jakob von Uexku\u0308ll (1864\u20131944). U\u0308ks tema teoseid kannabki pealkirja \u201eTeoreetiline bioloogia\u201c (\u201eTheoretische Biologie\u201c, 1920).10 Von Uexku\u0308ll uuris lihaste fu\u0308sioloogiat, selgrootute na\u0308rvitalitlust ja ka\u0308itumist. Omailma ja funktsiooniringi kontseptsiooni kasutusele vo\u0303tjana loetaksegi teda biosemiootika u\u0308heks rajajaks.11 Teoreetilise bioloogiaga tegelevad uurijad (Alexander Gurwitsch, Hans Spemann, Paul Weiss, Ludwig van Bertalannafy) pu\u0308u\u0308dsid ta\u0308psemalt seletada, kuidas to\u0308o\u0308tab Drieschi postuleeritud ontogeneesi organiseeriv jo\u0303ud ehk entelehhia. Peale suurepa\u0308raste eksperimentaalbioloogiliste to\u0308o\u0308de, mille eest na\u0308iteks Hans Spemann sai 1935. aastal Nobeli auhinna, arendasid nad va\u0308lja morfogeneesi va\u0308ljateooria, mida vo\u0303ib pidada neonatuurfilosoofia ko\u0303ige suuremaks tulemuseks. Nu\u0308u\u0308d olemegi peaaegu jo\u0303udnud Kalevi Kulli raamatus ka\u0308sitletud kesksete teemadeni, mis on seotud semiootika ja biosemiootikaga."}, {"text_idx": "#000017", "text": "Suund, mida Kalevi Kull on arendanud, seob teoreetilise bioloogia semiootikaga. Tulemuseks uhke nimega teadussuund \u2013 biosemiootika, mis peab kogu elusa organiseerivaks olemuseks semioosi ehk ma\u0308rgiprotsessi. Ma arvan, et see on ko\u0303ige silmapaistvam asi, mis on viimase poolsajandi jooksul o\u0303nnestunud Tartus va\u0308lja mo\u0303elda. Ja Tartu ning laiemalt Eesti pole siinkohal sugugi mitte ta\u0308htsusetu kohama\u0308a\u0308rang. Paiga olulisusest teoreetilise mo\u0303tte arengus on kirjutanud Kalevi Kull ise: \u201eIntellektuaalses ajaloos, kui seda po\u0303hjalikumalt analu\u0308u\u0308sida, vo\u0303ib ma\u0308rgata paigaga seotud varjatud mustreid. Nimelt on vo\u0303imalik, et mingi paigaga tugevamalt seotud tippteadlaste vaateis leidub mo\u0303nikord teatavaid u\u0308hisjooni, kokkulangevaid kalduvusi, samasuunalisi eelistusi\u201c (lk 391). Kindlasti nii see ongi, semiootika oli Tartus Juri Lotmani koolkonnana olemas, bioloogiast ra\u0308a\u0308kimata, oli ainult vaja taiplikku meelt, mis need kaks u\u0308hendaks millekski suuremaks, kui nad olid eraldi."}, {"text_idx": "#000018", "text": "Teoreetilise bioloogia arendamine on u\u0308livajalik ja asjaolu, et see toimub va\u0308ga suurel ma\u0308a\u0308ral Eestis, on lihtsalt suurepa\u0308rane. Vo\u0303istelda maailmateaduse areenil bioloogias on lootusetu, ku\u0308ll on see aga ta\u0308iesti vo\u0303imalik teoreetilises bioloogias, nagu seda on na\u0308idanud Kalevi Kulli loodud biosemiootilise o\u0308kosu\u0308steemi areng."}, {"text_idx": "#000019", "text": "Ta\u0308htis on mo\u0303istmine, pu\u0308u\u0308e aru saada millestki teistsugusest, meist erinevast. Fjodor Dostojevski on kirjutanud, et inimene on saladus, Kalevi Kull kirjutab, et lisaks inimesele on ka elu saladus. Ta tunnistab, et kogumiku kirjutistel on sarnasust luulega: \u201e ... nad on ta\u0308hendustihedad, elu mo\u0303istmise kires kirjutatud\u201c (lk 5). Ta\u0308pselt nii see ongi! U\u0308htaegu peitub selles ka nende tekstide tugevus ja no\u0303rkus. Nad vo\u0303ivad ja\u0308a\u0308da vahele, vahekohta, vakatusse teaduse ja luule vahel, matemaatika ja semiootika vahel. Aga ma ei karda seda. See, kellele neid vaja on, leiab nad ka sealt u\u0308les. Vo\u0303i ilmselt oleks o\u0303igem o\u0308elda, et kellel neid vaja on, selle juurde tulevad need tekstid nagunii."}, {"text_idx": "#000023", "text": "5 Hans Drieschi, biosemiootika ja vitalismi suhteid lahkab tuntud biosemiootik Jesper Hoffmeyer oma eesti keeldegi to\u0303lgitud raamatus: Jesper Hoffmeyer, Biosemiootika: uurimus elu ma\u0308rkidest ja ma\u0308rkide elust. Tallinn: TLU\u0308 Kirjastus, 2014, lk 32\u201337."}, {"text_idx": "#000030", "text": "Kui sulle meeldis see postitus jaga seda oma so\u0303pradega"}, {"text_idx": "#000033", "text": "Eesti Teatri Agentuur kuulutab va\u0308lja 2023. aasta na\u0308idendivo\u0303istluse\nAita leida aasta keeletegu 2022\nRiiklikele kultuuripreemiatele esitati 99 ning spordipreemiatele 45 kandidaati"}, {"text_idx": "#000035", "text": "Aita leida aasta keeletegu 2022"}]