[{"text_idx": "#000004", "text": "Noore na\u0308itlejana teatrisse tulles oli mul o\u0303nn sattuda u\u0308hte garderoobi Ku\u0308lli Teetamme, Liina-Riin Olmaru ja Anu Lambiga, kes oli lavakunstikoolis ka minu lavako\u0303ne o\u0303ppejo\u0303ud. Koolis olime harjunud ko\u0303iki o\u0303ppejo\u0303ude teietama, teatris leppisime Anuga kokku, et u\u0308tleme teineteisele sina. Ma ei saanud sellega mitte kuidagi hakkama, mul lihtsalt ei tulnud \u201esina\u201d u\u0308le huulte. Leidsin olukorrast sellise va\u0308ljapa\u0308a\u0308su, et Anuga vesteldes ja millegi u\u0308le arutledes ko\u0303netasin teda alati kolmandas isikus, mis kahtlemata mo\u0303jus va\u0308ga naljakalt. Ku\u0308sisin na\u0308iteks, mis Anu asjast arvab vo\u0303i kas Anu kohvi soovib. Anu pilgust oli na\u0308ha, et sellises vormis vestlemine talle po\u0303rmugi ei meeldi, aga see kestis pa\u0308ris pikalt ning hiljem oleme selle u\u0308le ka nalja visanud. Pean u\u0308tlema, et ehkki o\u0303ppisin sinatamise a\u0308ra, tunnen vanemate kolleegide suhtes praeguseni suurt respekti."}, {"text_idx": "#000005", "text": "Teine seik, mis mulle Anu Lambiga seoses alati meenub, on see, kui eksisin kord jutu sees so\u0303naliitega ja u\u0308tlesin \u201ekellelegi\u201d asemel \u201ekellegile\u201d. Anu parandas mind talle ainuomasel moel, leebelt ja delikaatselt, justkui muuseas, ilma et mul oleks ebamugav olnud. Pa\u0308rast seda juhtumit sai mulle gi-liide nii selgeks, et iga kord, kui keegi teine sama asjaga eksib, parandan teda vaikselt."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Meie esimene koosto\u0308o\u0308 lavapartneritena oli 2006. aastal Elmo Nu\u0308ganeni lavastuses \u201eKarin. Indrek. To\u0303de ja o\u0303igus 4.\u201d, mida on ma\u0308ngitud juba sada korda, kuigi see on vahepeal kaks korda ma\u0308ngupausil olnud. Alguses oli o\u0303petajaga koos laval olla natuke hirmutav, aeg-ajalt tabasin end mo\u0303ttelt, mida ta arvab ja kas ma teen tema arvates o\u0303igesti vo\u0303i valesti. Ajaga la\u0308ks see o\u0303pilase-o\u0303petaja suhe meelest ja hakkasin end laval tundma nagu vo\u0303rdne vo\u0303rdsega. Praegu on repertuaaris teinegi lavastus, kus me koos oleme. See on inglise autori David Hare\u2019i \u201eAmy seisukoht\u201d, mille Mladen Kiselov 2011. aastal lavastas ja kus me ma\u0308ngime ema ja tu\u0308tart. Ka sellel lavastusel oli ma\u0308rtsi lo\u0303pus sajas etendus."}, {"text_idx": "#000007", "text": "Garderoobikaaslased oleme Anuga endiselt ja ma naudin neid mo\u0303nusaid vestlusi temaga pa\u0308rast etendust. Mulle meeldib kuulata, mida Anu u\u0308hest vo\u0303i teisest asjast arvab."}, {"text_idx": "#000009", "text": "Sel ajal, kui mina teatrikoolis ka\u0308isin, ei soovitatud meil kooli ajal sarjades ega reklaamides kaasa teha, praegu on suhtumine vabam. Nu\u0308ganeni filmis \u201eNimed marmortahvlil\u201d osalesime kogu kursusega viimasel kursusel. Samamoodi to\u0303i ta filmi \u201e1944\u201d va\u0308lja oma ja\u0308rgmise kursusega. Kui veel sinatamisest ja teietamisest ra\u0308a\u0308kida, siis meie teietasime ko\u0303iki oma o\u0303ppejo\u0303ude, Nu\u0308ganeni ja\u0308rgmine, 25. lend u\u0308tles sina. Nad ongi julgema u\u0308tlemisega ja vabameelsemad. Elmo on ise o\u0308elnud, et nende puhul kasutas ta vabakasvatust."}, {"text_idx": "#000010", "text": "Tegelik to\u0308o\u0308 na\u0308itlejana algab ikka teatris. Kohe alguses ma suuri rolle ei saanud ja arvan, et nii peabki olema, et igaks asjaks on oma aeg. Liina-Riin Olmaru u\u0308tles kunagi va\u0308ga o\u0303igesti, et roll tuleb siis, kui oled selleks valmis."}, {"text_idx": "#000011", "text": "Karini rolli Tammsaare \u201eTo\u0303e ja o\u0303iguse\u201d neljanda osa ja\u0308rgi tehtud lavastuses hakkasin ma\u0308ngima, kui olin 26-aastane. Nu\u0308u\u0308d, ku\u0308mme aastat hiljem tunnen, et saan paljudest asjadest paremini aru. Kui algusaastatel selle pika, neli ja pool tundi kestva tu\u0308ki ma\u0308ngimine mind omamoodi isegi natuke lo\u0303hkus, siis praegu on tunne, nagu teeksin selle ka\u0308igus la\u0308bi puhastumise. Fu\u0308u\u0308siliselt ja emotsionaalselt on see va\u0308sitav, aga etenduse lo\u0303pus on mul va\u0308ga hea tunne. See lugu on va\u0308ga eluline ja veab mind endaga kaasa. Ma arvan, et olen elus ka selline, et kui mind miski va\u0308ga liigutab, vo\u0303in nutta vo\u0303i pisarateni naerda."}, {"text_idx": "#000012", "text": "Eelmisel su\u0308gisel tuli lavale portugali na\u0308itekirjaniku Tiago Rodriguesi \u201eKurbus ja ro\u0303o\u0303m kaelkirjakute elus\u201d, mille lavastas Diana Leesalu ja kus mul tuleb kehastuda u\u0308heksa-aastaseks tu\u0308drukuks, kelle hu\u0308u\u0308dnimi on Kaelkirjak. Selle tu\u0308druku ema on surnud ja nad elavad isaga kahekesi. Vo\u0303in ainult aimata, mida nii suure kaotuse u\u0308le elanud laps mo\u0303tleb ja tunneb ning kuidas ta oma kurbusega hakkama saab. Ma\u0308ngingi oma to\u0303lgendust sellest tu\u0308drukust. Seda osa ette valmistades vaatasin ko\u0303rvalt oma kaht tu\u0308tart, kellel nii traagiline kogemus ku\u0308ll o\u0303nneks puudub, ja pu\u0308u\u0308dsin ta\u0308hele panna, mismoodi nad oma nukrust va\u0308lja elavad."}]