[{"text_idx": "#000004", "text": "Ludwigi muuseumi kunstilise juhi Krisztina Szipo\u030bcsi kureeritud na\u0308itusel on esindatud u\u0308heksa tippvormis Tallinna ja kaheksa Bratislavas (Ilona Ne\u0301meth), Berliinis (Hajnal Ne\u0301meth, Tehnica Schweiz), Pariisis (Socie\u0301te\u0301 Re\u0301aliste) ja Budapestis (Pe\u0301ter Puklus) elavat ungari autorit. Tahtmata kunstnike elukohta u\u0308le ta\u0308htsustada, tundub selline geograafiline areaal siiski ko\u0303nekas olevat: Kesk-Euroopa on sedavo\u0303rd integreeritud keskkond, kus (u\u0308mber)paiknemine on meiega vo\u0303rreldes nii logistiliselt kui ka psu\u0308hholoogiliselt hulga ho\u0303lpsam ja annab ma\u0308rku ka sellest, kui keeruline on Budapesti-sugusel linnal isea\u0308ranis praeguses poliitilises olukorras andeid kinni hoida. Tulemuseks on semiootiliselt haarav, kuid paljudele ka isiklikult haavav situatsioon, kus atsakam osa Ida-Euroopa kunstist su\u0308nnib va\u0308ljaspool piirkonda."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Eelnev ko\u0303lab absurdselt, aga mis selline pisike \u201eteadusnihe\u201c a\u0308ra ei ole Trumpi kliimasoojenemist eitava suhtumise ja muu poliitilise retoorika ko\u0303rval. Meenub, kuidas Milan Kundera seletas Kafka tekstide toimimisloogikat lihtsa vo\u0303rdpildi abil: see on, nagu viibiksid geniaalse anekdoodi sees. Ko\u0303ik u\u0308mberringi naeravad, aga kellelegi ei tule mo\u0303ttesse, et naerualune Juku on nalja vang ega saa sellest maailmast va\u0308lja. Ehk siis, kui muuseumil tekkis soov ja vo\u0303imalus Eesti kunsti na\u0308itamiseks, haaras kuraator keeleku\u0308simusest kui viimasest (vo\u0303i esimesest?) o\u0303leko\u0303rrest, et u\u0308ldse va\u0308hegi kriitilist so\u0303numit edastada. Ja kui kuraator va\u0308idab, et ungarlased ja eestlased on sugulasrahvad, vo\u0303ib see antud juhul osutuda radikaalseks positsiooniks."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Va\u0308idetavalt ei ole Ungaris enam u\u0308htegi ta\u0308iesti autonoomselt tegutsevat riigirahastusega kultuuri- vo\u0303i haridusasutust. Lugedes teiste selliste kuulduste ja poliitiliste o\u0303eluste kohta (aga milliseid neist uskuda, milliseid to\u0303rjuda?), saab selgemaks, kui haprad on meie demokraatia ja so\u0303navabadus. Kas pole irooniline, et nii kaua, kuni demokraatia (olgugi et vulgaarses globaalse kapitalismi kastmes) eksisteerib, kutsub see esile ja toetab kunstides ko\u0303ige pinnapealsemaid virvendusi, ent kui seda aga enam pole ning loojad peavad riskima vaat et oma eluga, na\u0308hakse neid pahatihti tahumatute eksootiliste juhmarditena. Pu\u0308u\u0308an seda paradoksi so\u0303nastada sellepa\u0308rast, et na\u0308idata, kuidas eri vaatepunktidest na\u0308htuna on tegemist kas ebao\u0303nnestunud vo\u0303i, vastupidi, meisterliku na\u0308itusega."}, {"text_idx": "#000009", "text": "Parimate nu\u0308u\u0308diskunsti kuraatorina\u0308ituste seisukohast on \u201eKeelesugulaste\u201c puhul, hoolimata va\u0308ga headest kunstiteostest, tegemist u\u0308sna viletsa va\u0308ljapanekuga, kus pole adekvaatset teemapu\u0308stitust (a\u0308a\u0308rmiselt u\u0308ldine \u201ekuidas mo\u0303testavad kogukondlikku elu kahe maa kunstnikud?\u201c), kunstiteoste lisapanust sellesse arutelusse vo\u0303i taieste dialoogi. Ent kui hinnata na\u0308ituse poliitilist relevantsust praeguses Ungaris, siis on see minu arust ideaalila\u0308hedane. Tanja Muravskaja ku\u0308mmet kodutu\u0308tart ja NATO so\u0303durit portreteeriv seeria \u201eMeie\u201c (2017\u20132018), Kristina Normani laulupeo fenomeni otsustavalt lahkav videoteos \u201eJumalad, andke tuli tagasi\u201c (2018) ja Ilona Ne\u0301methi varjamatult Orba\u0301ni-vastased intervjuud va\u0308lismaal tegutsevate ungari kunstnikega (\u201eSeisukoht\u201c, 2015) on ha\u0308a\u0308lekalt rahvuskriitilised kunstiteosed, mille eksponeerimist valitsuse toetataval na\u0308itusel vo\u0303ib pidada julgustu\u0308kiks. Mulle mo\u0303jusid selles kontekstis eriti veenvalt ta\u0308navu juunis meie seast lahkunud A\u0301kos Birka\u0301si sugestiivsed maalid. Birka\u0301s kujutas oma viimaste aastate loomingus ekraanide vahendatud traagilisi stseene, mida meedia lo\u0303pututes kogustes meie ette paiskab. Tema maalil \u201eIdentiteet\u201c on kujutatud autoteea\u0308a\u0308rset ko\u0303rget planku. On see lihtsalt kiirteea\u0308a\u0308rne mu\u0308ratakisti vo\u0303i mo\u0303ni poliitiliselt ta\u0308henduslik piir? Isegi kui tegemist ei ole Mehhikot ja Ameerika U\u0308hendriike eraldava mu\u0308u\u0308riga vo\u0303i mo\u0303ne Iisraelis pu\u0308stitatud taraga, la\u0308hevad mo\u0303tted otsejoones tarastatud Ungari-Serbia piirile. Usun, et ko\u0303ikidel vaatajatel."}, {"text_idx": "#000010", "text": "Ametlikud jaburdused. Mul oli ta\u0308navu oktoobris vo\u0303imalus viibida kolm na\u0308dalat u\u0308hes Ungari va\u0308ikelinnas kunstiresidentuuris. O\u0303udselt kahju hakkas kolleegidest, kes ei jaksa enam poliitilise vo\u0303llahuumoriga sammu pidada. Toon kaks na\u0308idet sellest, kuidas minu arvates valitsus ja\u0308rk-ja\u0308rgult inimeste tegelikkusetaju moonutab. Esiteks, ehkki Ungari on mo\u0303o\u0303dukalt katoliiklik maa, kus va\u0308idetavalt 40% elanikkonnast ka\u0308ib regulaarselt kirikus, on see pikka aega olnud ametlikult sekulaarne riik. Nu\u0308u\u0308d aga tuleb suurematel kauplustel pu\u0308hapa\u0308eval uksed sulgeda, sest sel pa\u0308eval peab valitsuse no\u0303udel kirikus ka\u0308ima ja rohkem aega perega veetma. Iseenesest tore mo\u0303te, pealegi ei no\u0303ustu ma mu\u0308u\u0308jate ekspluateerimisega \u2013 ainult et, nagu kohalikud ra\u0308a\u0308givad, po\u0303hjustas reglemendi see, et Lidl, Tesco ja teised la\u0308a\u0308ne kontsernid olevat varem toetanud opositsioonilisi erakondi! Usu vo\u0303i a\u0308ra usu, nuta vo\u0303i naera."}, {"text_idx": "#000011", "text": "Veel kentsakam on see, et kui kahel ja\u0308rjestikusel na\u0308dalal sattus riigipu\u0308ha teisipa\u0308evale, to\u0303steti pika na\u0308dalavahetuse nimel laupa\u0308ev esmaspa\u0308evaks. Ma saan aru ku\u0308ll, et keegi muidu esmaspa\u0308eval to\u0308o\u0308d ei teeks, aga saata lapsed laupa\u0308eval kooli ja ta\u0308iskasvanud to\u0308o\u0308le, tundub totter. Sattusin neil pa\u0308evil olema Budapestis. Kui parkisin laupa\u0308eval autot, tuletas mulle u\u0308ks heatahtlik kodanik meelde, et ta\u0308na on reede. Pu\u0308hapa\u0308eval teadsin juba ise, et ta\u0308na on laupa\u0308ev. Ei pea olema u\u0308lema\u0308a\u0308ra poeetiliselt meelestatud, et aduda, kuidas uus su\u0308steem vaikselt naha alla poeb. Sellise koomika taustal viitaksin taas Kafkale, kelle kohta on kirjutatud, et kui ta kutsus kokku kitsa so\u0303prade ringi, et lugeda neile esimest korda ette \u201eMetamorfoosi\u201c, pidi ta juba pa\u0308rast esimest leheku\u0308lge katkestama, sest keegi ei suutnud naeru pidada, ko\u0303ige va\u0308hem autor ise."}, {"text_idx": "#000012", "text": "Kuulsin midagi u\u0308dini no\u0308rdima panevat: kui na\u0308itusetegijad olid po\u0308o\u0308rdunud u\u0308he Eesti asutuse poole palvega selle korraldamisele kaasa aidata, ja\u0308etud nad pika ninaga. Arvatakse, et eestlased ei tahtnud orbanistidega koosto\u0308o\u0308d teha. Minu mo\u0303te la\u0308heb selles valguses Eesti NSV peale, na\u0308iteks sellele, kuidas Hellar Grabbi so\u0303nul polevat enamik va\u0308liseestlastest olnud no\u0303us No\u0303ukogude Eestiga u\u0308ldse mingit tegemist tegema. Grabbi vastas neile, et tema enne seisukohta ei vo\u0303ta, kui on ko\u0303ike oma silmaga na\u0308inud. Tuli ja na\u0308gi ja tuli veel mitu korda tagasi ka. Lihtne moraal: ku\u0308lastagem Ungarit nii palju kui vo\u0303imalik, tehkem koosto\u0308o\u0308d, tarbigem nende kirjandust jne. A\u0308ge, et Tallinnas ja Budapestis saatkonnad taasavati."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Populism ja parrhesia. Ent Eesti NSVd ku\u0308lastas ka ju hulk la\u0308a\u0308ne intellektuaale, kes siin na\u0308htust olevat ahvivaimustusse sattunud. Mo\u0303ned na\u0308dalad tagasi lugesin Facebookist ha\u0308mmastusega, kuidas u\u0308ks oma po\u0303lvkonna olulisemaid eesti maalikunstnikke, kelle poliitilisi seisukohti ma u\u0308ldiselt ei jaga, kuid kelle kunsti ja erudeeritud kriitikat ma ta\u0308ielikult respekteerin, oli veetnud na\u0308dala Budapestis ja oigas rahulolust, kui palju head kunsti ta seal koges ja kuidas sealsete autorite kvaliteet teeb silmad ette kommertslikule la\u0308a\u0308nele (selles on oma iva) ning on samal ajal meile palju relevantsem referents kui tavapa\u0308rased nimed. Samas postituses mainis ta, et ka\u0308is Ludwigi muuseumis eesti-ungari na\u0308itust vaatamas, mis oli tema maitsele liiga poliitiline. Mul oli neid ridu kurb ja o\u0303o\u0303vastav lugeda. Valdas sama tunne, kui Mihkel Muti ta\u0308pselt kalibreeritud esseistika muutus ja\u0308rsku (tegelikult muidugi aegamo\u0308o\u0308da) kitsarinnaliseks jauramiseks. Mida teha, kui to\u0303siseltvo\u0303etavatest eeskujudest saavad populistid? Pealegi veel su\u0308dametud. Teisalt ja\u0308lle, miks peaksin kahtlema nende arukuses? Mille alusel kahelda ungari rahva enamuses, kes on endale sobivad valitsejad selekteerinud? Olgugi et Orba\u0301ni partei on muutnud riigi valimissu\u0308steemi konkurentide kahjuks, ei saa me ju o\u0308elda, et ko\u0303ik valijad on manipulatsioonide abil lolliks tehtud."}, {"text_idx": "#000014", "text": "Teisalt, kui lugeda kas vo\u0303i S\u030cvejki, kus Austria-Ungari keisririigi vo\u0303imusuhetest maalitakse vo\u0303rratult idiootlik pilt, vo\u0303ib ju uskuda, et niisugusel valitsemisstiilil on su\u0308gavad juured, mida kergelt va\u0308lja ei juuri. Jaroslav Has\u030cekil on vo\u0303itluses umbrohuga suured teened. \u201eKeelesugulaste\u201c na\u0308itus mo\u0303jubki nagu mo\u0303ni tormiliselt arenev peatu\u0308kk S\u030cvejki seiklustest, kusjuures eriti ha\u0308sti viivad subversiivset strateegiat ellu Marko Ma\u0308etamme ja Flo Kasearu teosed. Ko\u0303ige selle taustal meenub Foucault\u2019 lansseeritud parrhesia termin, mille abil ta kirjeldas madalamalt positsioonilt pa\u0308rinevat ja to\u0303e eest ko\u0303nelevat ko\u0303neakti, mis omas kontekstis on siiski lubamatu vo\u0303i lausa vo\u0303imatu. Tu\u0308u\u0308piline parrhesiastes Theodor Adorno on va\u0308itnud, et kultuurikriitiku (aga miks mitte ka igasuguse progressiivselt meelestatud looja) suhtumine on po\u0303himo\u0303tteliselt u\u0308leolev, sest olles vaieldamatult u\u0308hiskonna osa, mida ta oma tekstides lahkab, vo\u0303tab ta la\u0308htekohaks kas mingisuguse igavikulise loomupa\u0308rase algsituatsiooni vo\u0303i sootuks ko\u0303rgemalt arenenud kultuuri vaatepunkti, millelt ta omaenda alaarenenud kultuuri ru\u0308ndab vo\u0303i arendada pu\u0308u\u0308ab. U\u0308sna u\u0308lbe ja nagu na\u0308ha, siis mo\u0303ne arvates ka kahjulik amet, see to\u0303ekuulutamine. Ungaris olles ja sealsetes kunstiringkondades liikudes tajusin, kuidas riigivalitsust kujutatakse tu\u0308rannina, kes na\u0308eb ko\u0303igis liberaalsetes mo\u0303tlejates groteskset ja ebavajalikku elitaristi. Aga nii ongi, jo\u0303udu selle u\u0308lesande ta\u0308itmisel!"}]