[{"text_idx": "#000004", "text": "Olga Privis joonistab na\u0308itlejate abiga liikuvaid pilte"}, {"text_idx": "#000006", "text": "Tants ei ole ru\u0308tm vo\u0303i lugemine: 1, 2, 3... \u2014 see on muusika"}, {"text_idx": "#000007", "text": "Heili Einasto vestlus Viesturs Jansonsiga"}, {"text_idx": "#000011", "text": "Bologna filmifestival \u201eIl Cinema Ritrovato\u201d"}, {"text_idx": "#000015", "text": "Filmipa\u0308randi digitaalsest restaureerimisest filmi \u201eJu\u0308ri Rumm\u201d (1929) na\u0308itel"}, {"text_idx": "#000017", "text": "Paberva\u0308ljaande tellijale on digiva\u0308ljaande lugemine tasuta ()"}, {"text_idx": "#000018", "text": "\u201eGorikaturist\u201d, Raimo Jo\u0303eranna dokumentaalfilm tuntud eesti karikaturistist Gorist (1894\u20131944), on u\u0308lesehituselt u\u0308htaegu lihtne ja efektne. Lihtne on lugu narratiivi tasandil, sest liigub u\u0308ldjoontes kronoloogiliselt, sujuvas gradatsioonis, parasjagu liigendatuna. Keskse loo saatel edastatakse ajaloolisi o\u0303ppetunde (intervjueeritavate hulgas on na\u0308iteks ajaloolased Eero Medijainen ja Meelis Maripuu), kusjuures filmi finaalis vo\u0303imendub portreteeritava saatus Eesti la\u0308himineviku ko\u0303ige keerukamal ajaja\u0308rgul, 1940. aastatel. Gori eluka\u0308igu ja ajaloolise tausta kujutamisviis on samas efektne, ma\u0308nglev, see otsib ja loob sirgjoonelise narratiivi taustal mitteverbaalseid seoseid. Kuna Gorist endast pole eriti sa\u0308ilinud visuaalset materjali, kasutab Jo\u0303erand tema loomingut ja leiab sellele uue va\u0308ljendusvo\u0303imaluse, pannes kunstniku joonistused animaator Meelis Arulepa kaasabil liikuma. Juba Goril enesel olevat olnud kavas luua Eesti esimene animafilm ja oma tavapa\u0308rast asendit ja asukohta hu\u0308lgavad karikatuurid ro\u0303hutavad kuvandit temast kui ebakonventsionaalsest loojast, reeglite eirajast, va\u0308rvikast elukunstnikust. Joonistuste liikvele lu\u0308kkamine aitab teravustada Gori rahutut, trotslikku loomust. Ent vaatamata visuaalsele pilgarile mo\u0303jub \u201eGorikaturist\u201d peaaegu soojalt. Pakun, et see tuleneb enneko\u0303ike Jo\u0303eranna hoiakust oma materjali suhtes: filmi alustab ja saadab tema enda ha\u0308a\u0308l, mis ta\u0308hendab, et autor ei pu\u0308u\u0308a ennast jutustatavast distantseerida, vaid on pidevalt kohal nii pildis kui helis, tekitades sedakaudu tunde, et ta ra\u0308a\u0308gib lugu, mis on talle isiklikult oluline. Jo\u0303eranna enesetajus paistab Eesti Vabariigi ja selle haritlaskonna ajalugu etendavat tunduvalt suuremat rolli kui \u201ekeskmise eestlase\u201d puhul, kes vo\u0303tab ko\u0303iki neid isikliku elu silmapiiri taha ja\u0308a\u0308vaid po\u0308o\u0308rdeid ja saatusi kui u\u0308ldjoontes olulist, ent argielu otseselt va\u0308he mo\u0303jutavat tausta."}, {"text_idx": "#000020", "text": "Igal juhul u\u0308hendab Jo\u0303erand oma portreeloos sujuvalt dokumentaal- ja joonisfilmi va\u0308ljendusvo\u0303imalused. Filmi keskpaigas, \u201eEsimese vahepala\u201d nimelises lo\u0303igus katsetatakse isegi ma\u0308ngufilmile omase kujutamisviisiga, aga vo\u0303te ja\u0308a\u0308b kummaliselt ripakile, tekitades ku\u0308simuse, miks Jo\u0303erand seda rohkem ei kasutanud \u2014 vo\u0303i siis vastupidi, miks ta otsustas sellega u\u0308lepea vaatajat peibutada. Lo\u0303ik iseenesest on efektne: Jo\u0303erand laseb ko\u0303lada 1967. aastast pa\u0308rit Rameto helisalvestusel, millel kostavad Romulus Tiituse, Evald Jalaku ja Felix Redo Randeli ha\u0308a\u0308led, lo\u0303igu alguses aga saadavad nende meenutusi mustvalged stseenid, mis ma\u0308ngivad arhiivikaadrite motiiviga, kujutades nimetatud mehi (keda esitavad Tambet Tuisk, Olev Oja, Leonhard Ja\u0308rvis ja Aavo Irval) istumas ha\u0308maras salvestusruumis. Ent kui Tiitus hakkab jutustama lugu ma\u0308lestusva\u0308a\u0308rsest o\u0308isest pummelungist koos Goriga, la\u0308heb pilt ja\u0308lle joonisfilmiks u\u0308le. Fiktiivsed arhiivikaadrid on igati pilkupu\u0308u\u0308dvad, kaamerasilm liigub suitsetavate ja meenutavate meeste vahet, ent tekib tunne, et Jo\u0303erand ei kasuta selle visuaalse elemendi ta\u0308it potentsiaali. To\u0303si, see on ka ainus kriitilisema alatooniga kommentaar, mida oskan \u201eGorikaturisti\u201d kohta esile tuua."}, {"text_idx": "#000021", "text": "Kuigi esmapilgul tundub \u201eGorikaturisti\u201d huvitavaim tasand olevat joonisfilmi va\u0308ljendusvahendeid kasutav ja neid Gori loominguga seostav kujutamislaad, pean tunnistama, et elasin enneko\u0303ike kaasa Jo\u0303eranna jutustatud loo sisule, ku\u0308simusele sellest, miks u\u0308lepea on mo\u0303tet Gorist ra\u0308a\u0308kida. To\u0303si, tegu oli olulise loojaga, kelle isiksus ilmutab meie kujutava kunsti ja ajakirjanduse kultuuriloolist u\u0308hisosa. Kui aga esitada ku\u0308simus u\u0308ldinimlikult, siis pealispinnal ei paista Gori eluloost ka\u0308tte midagi no\u0303nda erakordset, et meie la\u0308himinevikust huvituv inimene ei vo\u0303iks seda ma\u0308a\u0308ratleda kui tuttavat: Eesti Vabariigis o\u0303itsele puhkenud isiksus la\u0308mbub vo\u0303i la\u0308mmatatakse totalitaarsete rez\u030ciimide pigistuses. Aga tundub, et Jo\u0303eranna pilk on olnud ha\u0308mmastavalt terav, ta on ma\u0308rganud ko\u0303nekat versiooni haritlase ka\u0308eka\u0308igust selles po\u0308o\u0308raseid saatusi tulvil po\u0308o\u0308rakute ajas. Sestap ei saa siin mo\u0308o\u0308da ka laiemast u\u0308ldistusest: filmi teises pooles kujutatavat ajaja\u0308rku, 1940. aastate esimest poolt, tasub ikka ja ja\u0308lle ka\u0308sitleda sel lihtsal po\u0303hjusel, et korraga kasvas plahvatuslikult u\u0308hiskondlike muutujate arv ja keerustus nendevaheline du\u0308naamika, mis to\u0303i kaasa hulgaliselt u\u0308ldjoontes sarnaseid, ent detailides kordumatuid saatuseka\u0308ike. Gori oma on neist kindlasti u\u0308ks va\u0308rvikamaid. Filmi paradoksaalne, pieteeditundeline ja pua\u0308nteeritud finaal ja\u0308tab vaatajale lo\u0303plike ro\u0303huasetuste osas vabad ka\u0308ed. See no\u0303uab pikemat selgitust."}, {"text_idx": "#000022", "text": "Narratiivses plaanis jaguneb \u201eGorikaturist\u201d kaheks. Esimese osa ma\u0308rkso\u0303naks sobiks \u201ekarneval\u201d \u2014 karnevali mainitakse filmi alguses kui u\u0308hel koduseinal rippuva Gori maali pealkirja. Sellega seostub Mihhail Bahtini ma\u0308a\u0308ratlus karnevalist kui kunstilisest kujutamisviisist, mis \u201evabastas teadvuse ametliku maailmavaate kontrolli alt ning lubas vaadata maailma uut moodi: kartuseta, vagaduseta, la\u0308binisti krii\u00adtiliselt\u201d.1 Jo\u0303eranna filmi esimeses pooles mo\u0303testatakse Gori isiksust ja loomingut u\u0308snagi samamoodi. Juba koolis olevat Goril olnud raskusi distsipliiniga, seda enneko\u0303ike tema autoriteete pilava andelaadi to\u0303ttu. 1910. aastatel hakkas ta avaldama \u201ekahtlase va\u0308a\u0308rtusega\u201d va\u0308ljaannetes tekste, mida ajakirjandusuurija Roosmarii Kurvits nimetab filmis \u201ekraadepoisi lugudeks\u201d. Konventsioone pilava meelelaadi eredaks na\u0308iteks sobib 1920. aastate alguses ajalehes avaldatud surmateade, mis oli sisuliselt hoopis abielukuulutus, kuna leinajateks olid \u201emeest tahtvad neiud ja neitsiauga halliks la\u0308inud vanatu\u0308drukud\u201d."}, {"text_idx": "#000024", "text": "\u201eGorikaturist\u201d, 2022. Karakterite ja tu\u0308u\u0308pide pillerkaar Gori joonistusel."}, {"text_idx": "#000026", "text": "U\u0308heso\u0303naga, \u201eGorikaturisti\u201d esimeses pooles kangastub filmi kangelane kui Eesti Vabariigi loominguline ja aukartusetu kroonik, kes kajastab oma kaasaega sotsiaalpoliitilise sarkasmi vo\u0303tmes."}, {"text_idx": "#000027", "text": "Ent sotsiaalpoliitiline sarkasm on juba eos vastuoluline, isegi ohtlik ning Jo\u0303erand toob sellise ohu esile juba siis, kui kasutab filmi kolmanda peatu\u0308ki sissejuhatuseks pahaendelist pealkirja \u201eKolm tilka verd\u201d. Poliitilisel va\u0308ljal vo\u0303ideldes on raske ja\u0308a\u0308da erapooletuks, on raske va\u0308ltida ideoloogilist survet ja sedakaudu ka ideoloogilist ma\u0308a\u0308ratletust. Gori puhul tuli see ilmsiks juba 1930. aastatel, seoses Konstantin Pa\u0308tsi riigipo\u0308o\u0308rdega ja sellele 1935. aastal ja\u0308rgnenud ajakirjanduse piiramisega, sh ajalehtede likvideerimisega. \u201eGorikaturisti\u201d 46. minutil na\u0308idatakse olulist po\u0308o\u0308ret: vaikiva ajastu survel lakkab Gori karikeerimast kodumaiseid vo\u0303imulolijaid ning asub pilama Hitlerit, Stalinit, Francot ja Mussolinit, aimamata, mida see edaspidi endaga kaasa toob. Siit algabki Gori muundumine isepa\u0308isest triksterilaadsest narrist valitsevate oludega pidevalt kohanevaks kollaborandiks. Vo\u0303imaluste areaal aheneb ja\u0308rjekindlalt \u2014 na\u0308iteks siis, kui Natsi-Saksamaa saadik Eestis Hans Frohwein avaldab Gori pilapiltide asjus rahuolematust Eesti Va\u0308lisministeeriumile."}, {"text_idx": "#000029", "text": "Gori avaldamata joonistuste kaudu vo\u0303imendub filmi teises pooles u\u0308le kunsti piiride valgunud su\u0308rrealismi element, sest Jo\u0303erand nimetab 1940. aastatel Eestis alguse saanut \u201eu\u0308ha absurdsemaks tegelikkuseks\u201d, kus \u201eta\u0308hendused kadusid, ja\u0308igi vaid absurd\u201d. Meenutagem, et kunstiajaloolane Boris Groys on nimetanud stalinismi \u201eriiklikuks su\u0308rrealismiks\u201d, mille ta\u0308hendus oli tegelikult vastupidine algsele su\u0308rrealismile kui su\u0308gavalt isikliku intuitsiooni isikupa\u0308rasele va\u0308ljendusviisile. Groys kirjutab: \u201eKunstnik tuli kaasa to\u0303mmata tegelikkuse otsesesse vormimisse u\u0308hise, kollektiivselt teostatava projekti raames ning see va\u0308listas vo\u0303imaluse \u201eerapooletuks\u201d su\u0308vavaatluseks, mis vo\u0303rdsustus neis tingimustes lausa kontrrevolutsioonilise tegevusega.\u201d6 Seega su\u0308mboliseerivad vo\u0303imalikud augud Gori su\u0308rrealistlikel piltidel, mida Jo\u0303erand ja Arulepp ka osavalt illustreerivad, igatsust pa\u0308a\u0308seda u\u0308hiskondliku su\u0308rrealismi ka\u0308est, mille teenriks ta ja\u0308i nii natside kui stalinistide vo\u0303imu all \u2014 kuigi siia-sinna po\u0303igeldes, vahepeal kadudes, vahepeal vangi sattudes, kuid siis ja\u0308lle rez\u030ciimi teenistusse astudes."}, {"text_idx": "#000030", "text": "Siiani kirjeldatu asetub varasemast ha\u0308sti tuntud raamistusse, millessegi, mida Roosmarii Kurvits nimetab \u201ekarakteerseks\u201d: mil kombel suutis u\u0308ks Eesti inimene laveerida jo\u0303hkrate u\u0308hiskondlike rez\u030ciimide kitsas liikumisruumis? Me vo\u0303ime kujutada ku\u0308simust mo\u0303ttelise teljena, mille u\u0308hes otsas seisab sirge seljaga kodanik, keda ajaloo hammasrattad ei murra (na\u0308iteks Jaan Krossi Ullo Paerand), teises otsas aga inimene, kes selleks, et mitte murduda, muutub ise ajaloo hammasrattaks (na\u0308iteks Sofi Oksaneni Edgar Parts). Selge vastandus. Tundub, justkui valinuks Gori u\u0308ldjoontes teise variandi. Ent Jo\u0303erannal on filmi epiloogi tarvis \u2014 mis on tabavalt pealkirjastatud \u201eGori viimaseks trikiks\u201d \u2014 tagataskus u\u0308ks to\u0303eliselt ambivalentne asjaolu, nimelt Gori enesetappu selgitav kiri, mille a\u0308rakirja filmi vo\u0303ttegrupp kusagilt leidis. Seal nimetab Gori ennast \u201efas\u030cismi ohvriks\u201d, na\u0308ides tunnistavat vajadust lunastada oma no\u0303ukogudevastane kunstilooming surmaga. Jo\u0303erand laseb erinevatel intervjueeritavatel po\u0303hjendada seda kirja kas va\u0308lise sunniga, o\u0303igustamisvajadusega vo\u0303i perekonna saatusest tuleneva kartusega. Eriti viimane vo\u0303ib vastata to\u0303ele, sest Jo\u0303erand osutab, et Gori naisele kui \u201efas\u030cismiohvri lesele\u201d ma\u0308a\u0308rati pension. Samas mo\u0303juvad Gori viimase z\u030cesti to\u0303lgenduspu\u0308u\u0308dlused ise ko\u0303nekalt, illustreerides vajadust ratsionaliseerida keele abil impulsse, mis sageli on seletamatuseni irratsionaalsed, keelele allumatud.7 Niisiis vo\u0303ib rahuldav to\u0303lgendus olla vo\u0303imatu, aga vajadus selle ja\u0308rele samas paratamatu. Siinkirjutaja vajadust suunas Jo\u0303eranna/Arulepa efektne lo\u0303pplahendus. Kaamerasilm la\u0308heb Gori dramaatilise lahkumise pu\u0308halikul hetkel tagasi \u201eKarnevali\u201d juurde ja korraga hakkavad maali tegelased Ardo Ran Varrese muusika saatel lustlikult kargama."}, {"text_idx": "#000037", "text": "7 Selle kohta kirjutavad tabavalt neurobioloogid Jaak Pangsepp ja Lucy Biven: \u201eIllusioon ta\u0308iesti \u201eratsionaalsest loomast\u201d vo\u0303ib suurel ma\u0308a\u0308ral tuleneda faktist, et meie oleme ainus liik, kel on keel, mis vo\u0303ib konstrueerida ning edastada keerulisi ideid ja pettekujutelmi.\u201d Vt Jaak Pangsepp, Lucy Biven 2022. Vaimu arheoloogia: Inimemotsioonide neuroevolutsiooniline algupa\u0308ra. Tallinna U\u0308likooli Kirjastus, lk 40."}]