[{"text_idx": "#000001", "text": "Rootsis resideeruv kasvatusteadlane, naisajaloo uurija, u\u0308hiskonnakriitik ja ajakirjanik Evelin Tamm to\u0303statab oma blogis avaldatud artiklis: kirjeid: Eesti naise so\u0303na: Lilli Suburg, Marta Sillaots ja ajaloolised allikad probleemi, kuidas saaks eesti naise so\u0303na leida tee avaliku diskursuse u\u0308hisruumi. Sest naisajakirjandus on tema hinnangul Eestis ta\u0308naseni marginaalne ja eraldunud ajakirjanduse a\u0308a\u0308remaadele pea ka\u0308ttesaamatutesse nurkadesse. Naisajaloo uurimisega on lugu veelgi nutusem. Emantsipatsiooniprobleemidest ja naisliikumisest on ilmunud vaid kaks terviklikku teost ja needki on Eesti Vabariigi kaasaegsete autorite poolt kirja pandud. Tegu on populaarteaduslike ka\u0308sitlustega, mitte teaduslike ajalooliste uurimustega. Eesti nais(soo)ajaloo uurimisest on Evelin Tamm pidanud Eesti Teaduslikus Seltsis Rootsis ettekande, mis on internetis ka\u0308ttesaadav. Kirjanikult ja u\u0308hiskonnategelaselt Helmi Ma\u0308elolt, kelle algatusel hakati aastal 1923 ta\u0308histama Eestis emadepa\u0308eva on avaldatud Eesti ta\u0308naseni ainuke naisajaloo tervikka\u0308sitlus \u201eEesti naine la\u0308bi aegade\u201c (Lund 1957, kirjastus Varrak 1999). Raamat sisaldab ta\u0308nini ko\u0303ige terviklikumat u\u0308levaadet eesti naisajaloost, pakkudes va\u0308lja naisajaloo periodiseeringu ning esitades paljude tuntud naiste biograafilised andmed ja lu\u0308hitutvustuse. Selle teose saamisloost saab lugeda taas ta\u0308nu Evelin Tammele siit: "}, {"text_idx": "#000005", "text": "Teine populaarteaduslik ka\u0308sitlus on Jaan Poska tu\u0308trelt, eesti o\u0303igusteadlaselt, naiso\u0303iguslaselt ja ajakirjanikult Vera Poska- Gru\u0308nthalilt, kes asutas kodu rasedatele, kel polnud kuhugi minna. Teos kannab pealkirja \u201eNaine ja naisliikumine\u201c (1936), sisaldades ta\u0308nuva\u0308a\u0308rse ajajoone maailma ja eesti naisliikumises aset leidnud su\u0308ndmustest."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Eesti Kirjanduse Seltsi poolt va\u0308lja antud koguteoses \u201eEesti. Maa. Rahvas. Kultuur\u201c on aastal 1926 ilmunud poliitiku, feministi, ajakirjaniku, prantsuse keele o\u0303petaja ja naisliikumise algatajalt, juhtfiguurilt Marie Reisikult, kelle su\u0308nnist mo\u0308o\u0308dus veebruaris 130 aastat ja kellele pu\u0308hendatud juubelina\u0308itust saab Okupatsioonide Muuseumis vaadata 30. aprillini. u\u0308levaateartikkel \u201eNaisliikumisest Eestis\u201c\n Tegu on u\u0308he esimese u\u0308levaatega naisliikumise ajaloost. Evelin Tamm juhib ta\u0308helepanu kui julgelt ja millises ta\u0308henduses kasutab Marie Reisik so\u0303na \u201efeminist\u201c. Ajaloolane Kai Reinfeldt on kirjutanud internetis ka\u0308ttesaadava bakalaureuseto\u0308o\u0308 teemal \u201eNaise emantsipatsiooni ku\u0308simus Eestis 1920.aastatel Postimehe ja Pa\u0308evalehe po\u0303hjal\u201c. Naisliikumise suurkujudest on avaldatud vo\u0303rdlev artikkel Linda Eenpalust ja Marie Reisikust kui naisliikumise Pa\u0308tsist ja To\u0303nissonist. Reisikust on ta\u0308nini terviklik ka\u0308sitlus vajaka."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Eelpool to\u0303statud probleemi lahendamisel tulebki appi Vikipedia, kes ta\u0308navuse Ladyfesti programmis korraldas o\u0303pitoa, et naised Vikipeediasse tuua. \u201eMeil on va\u0308ga va\u0308he naisi, kes so\u0303na vo\u0303tavad. Aga kes julgekski so\u0303na vo\u0303tta, kui igale va\u0308hegi edumeelsemale avaldusele ja\u0308rgneb torm?\u201c, ku\u0308sib Evelin Tamm ja toob na\u0308iteks Lydia Koidula klassio\u0303e Lilli Suburgi loo, kes 130 aastat tagasi asutas esimese eesti naistele mo\u0303eldud ajakirja \u201eLinda\u201c ning kes vo\u0303lgneb oma kirjandusliku karja\u0308a\u0308ri kohtumisele Carl Robert Jakobsoniga, kes saksakeelse hariduse saanud piigat maakeeles raamatut va\u0308lja andma a\u0308rgitas. Aastal 1877 ilmus autobiograafiline \u201eLiina\u201c. Ajaloolise to\u0303e huvides tuleb mainida, et esimese eesti naisena la\u0308ks ko\u0303netooli siiski C. R. Jakobsoni o\u0303de Natalie-Johanson \u2013Pa\u0308rna aastal 1882, kes ko\u0303neles Eesti Kirjameeste Seltsi koosolekul eesti naise haridusest. Ilmselgelt oli Natalie julge mo\u0303te ko\u0303nepulti astuda ja naiste hariduse teemal so\u0303na vo\u0303tta omas ajas erakordne. Ko\u0303ne pealkirjaga \u201eEesti Tu\u0308tarde Haridus\u201c leiate DIGARi lingina E. Tamme artiklist "}, {"text_idx": "#000009", "text": "E.Tamm sedastab, et naised saavad ise teisi naisi esile to\u0303sta neist ko\u0303neldes ja kirjutades. Peamsielt ongi naised ise need, kes kirjutavad naistest ja naistele. Selleks, et oma arvamust avaldada, asutasid hakkajad naised oma ha\u0308a\u0308lekandjad, avaldasid oma raamatuid. Lilli Suburg polnud selles mo\u0303ttes erand, ku\u0308ll aga oli tema ja tema kaasaegsed oma vabameelse maailmavaate poolest revolutsioonilised ning teedrajavad, seda ka naiste hariduse eestko\u0303nelejatena. Nii Suburg kui Johanson-Pa\u0308rna olid koolide asutajad. Haritud inimese pu\u0308u\u0308d vaimse tegevuse ja eneseteostuse poole vo\u0303ib talupoeglikus kontekstis tunduda arusaamatuna. Avalikest ru\u0308nnakutest hoolimata kasvas Linda lugejate ja Lilli Suburgi kooli o\u0303pilaste hulgast teadlike ja iseseisvate naiste esimene po\u0303lvkond. Nende hulgas on Marie Reisiku ema Liisa ja kaasaegsed haritud avaliku elu tegelased, nagu Miina Hermann (Ha\u0308rma), Aino Tamm, Mari Raamot, Anna Haava, Helena Taar ja paljud teised. Suburgi tu\u0308tarlastekoolist said tu\u0308drukud ju peale hea hariduse, mis vo\u0303imaldas neil ka iseseisvalt, nt. o\u0303petajana leiba teenida, kaasa ka naist va\u0308a\u0308rtustava suhtumise: kinnituse sellele, et naisel on vajadus ja o\u0303igus haridust saada, et naine on iseseisvana mehega vo\u0303rdva\u0308a\u0308rne ja temalgi on o\u0303igus eneseteostusele. 19. sajandi lo\u0303pu Eesti oludes, mis Tsaari-Venemaa Balti provintsina oli muust ilmast kultuuriliselt ja majanduslikult mahaja\u0308a\u0308nud, oli sellise hariduse vo\u0303imalus harukordne. Vt. "}, {"text_idx": "#000010", "text": "Suburgi ajakirjanduslikku, haridus-ja naiso\u0303igusalast tegevust on Aino Undla-Po\u0303ldma\u0308e ka\u0308sikirjalises uurimuses 1935. aastast ka\u0308sitletud pealiskaudselt (vt. Annuk, Eve, Taasavastatud Lilli Suburg, Ariadne Lo\u0303ng (2003), lk.217-223, Kuid oma uurimuses toob Undla-Po\u0303ldma\u0308e ro\u0303hutatult esile Suburgi ande filosoofilise olemuse ning ande isea\u0308rasusena intellektuaalse ande u\u0308lekaalu ja tituleerib teda esimeseks naisfilosoofiks. Suburg ei teinud kirjandust kirjanduse pa\u0308rast, vaid tema loome kandis endas sotsiaalset so\u0303numit. Suburgi ilukirjanduslik anne ei saanud areneda o\u0303iges suunas ja ka sotsiaalsete olude piiratud ei vo\u0303imaldanud vaba arenguvo\u0303imalust. \u201eLilli kogu elu juhtmo\u0303tteks on ratsionalistlikust usuka\u0308situsest, idealistlikust filosoofiast, positivistlik-realistlikust sugemetest kogutud suur inimarmastus.\u201c, to\u0303deb Undla-Po\u0303ldma\u0308e."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Artiklivo\u0303istlus \u201cArtikkel letti \u2013 medal netti\u201d"}]