[{"text_idx": "#000002", "text": "Psu\u0308hhedeelne unena\u0308gu vo\u0303i karm to\u0303epeegel?"}, {"text_idx": "#000004", "text": "Olga Privis joonistab na\u0308itlejate abiga liikuvaid pilte"}, {"text_idx": "#000005", "text": "Kaja Kannu vestlus koreograaf Olga Privisega"}, {"text_idx": "#000008", "text": "Hille Karmi vestlus Madis Kolgiga"}, {"text_idx": "#000011", "text": "Bologna filmifestival \u201eIl Cinema Ritrovato\u201d"}, {"text_idx": "#000012", "text": "Kes hoolitseb Eesti filmipa\u0308randi eest?"}, {"text_idx": "#000015", "text": "Filmipa\u0308randi digitaalsest restaureerimisest filmi \u201eJu\u0308ri Rumm\u201d (1929) na\u0308itel"}, {"text_idx": "#000019", "text": "Anton Pavlovits\u030c Ts\u030cehhovi na\u0308idendite uuslavastuste kohta levib ja lehvib kaks vaibumatut (eel)arvamust. Esimene, mida vo\u0303ib kuulda isegi teatraalidelt: milleks ja\u0308lle Ts\u030cehhov, kajastagu teater meie kaasaega. Teine, tiba rahvalikum ja ha\u0308maram: klassiku nu\u0308u\u0308disajastamine on kohatu, oldagu autoritruud. Ku\u0308llap doktor Ts\u030cehhov muigaks siinkohal leebe irooniaga."}, {"text_idx": "#000020", "text": "Kui lavastus on andekas, ko\u0303netab klassik Ts\u030cehhov meid erksalt, puudutab ta\u0308napa\u0308eva tundlikult. Seda kinnitab Andres Noormetsa isikupa\u0308rane \u201eKirsiaed\u201d. Ko\u0303ige ho\u0303lpsam oleks mainida, kuis muu hulgas osatavad meie kaasaega paar lo\u0303bustavat tekstiteisendust: Gajev maiustab karamellide asemel kummikommidega, mis tundub ekstra infantiilne; vana Firss tohterdab end kirjalaki asemel pesuvalgendajaga (elevusekahin saalis!); maa ostavad inglaste asemel a\u0308ra hiinlased. Aga see pole see..."}, {"text_idx": "#000021", "text": "Klaari ajatabamusena ko\u0303netab Teeka\u0308ija-stseen, mis jo\u0303uliselt peegeldab u\u0308mbritsevat reaalset so\u0303jaa\u0308revust. Ko\u0303lab ehmatav plahvatus, ta\u0308iesti ootamatu vaste Ts\u030cehhovi poeetilisele remargile \u201eA\u0308kki kostab kauge heli, nagu taevast; katkeva keele heli, mis kurvalt vaibub\u201d (to\u0303lge: Ernst Raudsepp). Ko\u0303ik laval kangestuvad, kui pikkamisi ligineb Teeka\u0308ija (Oleg Titov), tumeda olekuga suur mees, vettinud ja kurnatud, ka\u0308e otsas lohisemas kurjakuulutav must pru\u0308gikott. Tema perfektne vene keel, a\u0308hvardav ja ra\u0308me intonatsioon tarretab korraks vere. A\u0308ra minnes ma\u0308rkab Teeka\u0308ija pesumasinat, kisub sel ukse eest ja tarib kaasa, trumli sisemus ja\u0308a\u0308b tagalavale helendama. Ohutundest laetud, tervikust teravalt eristuv stseen peaks a\u0308ratama tegelased nende roosast unest. Just nimelt peaks, tingivas ko\u0303neviisis. Palun vabandust, et kirjeldus tahes-tahtmata lihtsustab vo\u0303i kellegi mulje a\u0308ra lo\u0308rtsib, ent ja\u0308a\u0308dvustus on kohustus ja ajakirja loeb kujunditundlik publik. Kui eelnev tundus plakatlik, siis uskuge, lavao\u0303hustikus peitub veel midagi so\u0303nastamatut."}, {"text_idx": "#000022", "text": "Muide, kas me sama stseeni varasemast u\u0308ldse ma\u0308letame? Kaarin Raidi lavastuses \u201eKirsiaed\u201d selsamal Ugala laval (1993) ilmus Gert Raudsepa artistlik Teeka\u0308ija, valgetes kinnastes mustkunstnik, kelle ka\u0308eviipe mo\u0303jul Petja naljakalt maha kukkus. Petja Trofimovit ma\u0308ngis Andres Noormets, po\u0308etud pea ja u\u0308mmarguste prillidega, kortsus suveu\u0308likonnas igavene u\u0308lio\u0303pilane, kelle veidi liipav liikumine seostus vigase tiivaga linnuga. Praegu meenutab Martin Milli Petja \u201eKirsiaias\u201d va\u0308liselt Noormetsa tollast rolli. Ja\u0308rjepidevus vo\u0303i kokkusattumus?"}, {"text_idx": "#000024", "text": "Andres Noormetsa Ts\u030cehhovi-teekond on rikas, esmalt na\u0308itleja, siis lavastajana. Esimene oli Andrei roll lavaka XIII lennu olulises diplomilavastuses \u201eKolm o\u0303de\u201d (1988), lavastaja Kalju Komissarov, ma\u0308ngupaik Ugala va\u0308ike lava. 1991. aastal lavastas Elmo Nu\u0308ganen Ugalas \u201eKajaka\u201d, Noormets ma\u0308ngis va\u0308rvikalt kirjanik Trigorinit: lokkispa\u0308ine, esialgu ujedavo\u0303itu, koomiliste reaktsioonidega noormees, lo\u0303ppvaatuses va\u0308ga muutunud, lihvitum, ku\u0308u\u0308nilisem. Seeja\u0308rel tuli Petja. Ja 2002. aastal doktor Astrov \u201eOnu Vanjas\u201d, Kaarin Raidi lavastuses Olustvere lossis. Kirjutasin ma\u0308rkmetes: \u201eAstrov on to\u0303esti \u201evana rebane\u201d, tunneb nii viina kui naisi. Pruunid silmad prillide taga ho\u0303o\u0303gvel. Jelena a\u0308raso\u0303idu eel ei po\u0308o\u0308ra ta naiselt ainitist, noolteravat, va\u0308ljakutsuvat pilku. Ei ole Noormetsa silmades varem niisugust deemonihelki na\u0308inud.\u201d Ko\u0303ik neli rolli on eriilmelised, mitte u\u0308ksnes siseilmalt, ka va\u0308liselt."}, {"text_idx": "#000025", "text": "Lavastaja Noormetsa esimene Ts\u030cehhov oli \u201eKajakas\u201d Endla Ku\u0308u\u0308nis (2007). Meeles pu\u0308sib efektne ruumilahendus: Treplevi na\u0308idendi ajal kerkis lava u\u0308mbritseva publiku selja taha ta\u0308ispuhutud kiletorudest sein, klaustrofoobne poksiring. Olin unustanud, et kilet kasutati ka XIII lennu \u201eKolme o\u0303e\u201d lavaruumis. Teatrisaates \u201e3 x 3 o\u0303de\u201d (ETV 1994) kirjeldab Reet Neimar: \u201eMa\u0308nguva\u0308lja u\u0308mbritsevad kilekardinad, mis lo\u0303huvad o\u0303dusust, toovad sisse seletamatu dissonantsi pinge.\u201d See vo\u0303iks olla eraldi teemaarendus, kuivo\u0303rd tudengito\u0308o\u0308 \u201eKolm o\u0303de\u201d on mo\u0303jutanud Ts\u030cehhovit lavastama kursusevendi Nu\u0308ganeni, Noormetsa, Toomperet."}, {"text_idx": "#000026", "text": "Kirjutasin \u201eKajaka\u201d vastukajas: \u201eNoormetsa lavastustes muutuvad ma\u0308ngud heliga u\u0308ha kaalukamaks terviku osaks, tema helilist va\u0308ljenduslaadi mo\u0303jutab otsinguline tulemuslik to\u0308o\u0308 raadioteatri lavastajana. (\u2014) \u201eKajaka\u201d ma\u0308nguruumis tekitab, timmib, va\u0308a\u0308nutab helisid Taavi Kerikma\u0308e: mees mustas, kelle kohalolek on u\u0308htaegu saatuslik ja neutraalne ja kel on otsene silmside ja mo\u0303ttekaaslus ainuu\u0308ksi Trepleviga (Sten Karpov). Kui vo\u0303imenduvad ja segunevad erinevad ha\u0308a\u0308leta\u0308mbrid, ilmneb nii Treplevi (skisofreeniline?!) anne maailma kuulatada, tunnetada, va\u0308lja mo\u0303elda vo\u0303i taasluua.\u201d1 Siit viib rada \u201eKirisaia\u201d helimaastikuni."}, {"text_idx": "#000027", "text": "Rakvere teatri va\u0308ikeses saalis lavastas Noormets \u201e3 o\u0303de\u201d (2014). Sellegi lavastuse u\u0308leskirjutustes leian ma\u0308rkso\u0303nu, mis haakuvad \u201eKirsiaiaga\u201d. Siluetid varjuteatri seinal. Palju vedelemist, suikumist, u\u0308ksteise kaissu pugemist, u\u0308ksteist padjana kasutades \u2014 u\u0308helt poolt pidev va\u0308simus, teisalt fu\u0308u\u0308silise la\u0308heduse otsimine. Horisontaalasend kui la\u0308a\u0308bakil antivertikaalsus?! Hetkiti mo\u0303jub kui Mati Undi ja Kaarin Raidi lavastuslaadi u\u0308hisosa, aga tegelikult on isikupa\u0308rane Noormets!"}, {"text_idx": "#000028", "text": "Lavastaja kutsus \u201eKirisaia\u201d heliruumi kaasloojaks Ku\u0308lli Tu\u0308li Raadioteatrist, kes seni on olnud ko\u0303igi Noormetsa kuuldema\u0308ngude helirez\u030cisso\u0308o\u0308r. Hallutsinatsioonidest kummastatud heliilm vo\u0303imutseb unena\u0308o hingusega esimeses vaatuses (Ts\u030cehhovi nelja vaatuse ja\u0308rgi, lavastuses on vaheaeg pa\u0308rast teist vaatust). Helid peegeldavad, ka ennetavad sisemo\u0303tteid; veel u\u0308tlemata so\u0303nu ja salaigatsusi otsekui sosistatakse kusagilt, o\u0303hust... Hiljem hakkab unelisus vaibuma, to\u0303elus end kehtestama."}, {"text_idx": "#000029", "text": "Viite helide kumisemisele kuulmetes annab lavastuse algus. Jermolai Lopahhin (Tarvo Vridolin) istub eeslaval, surub oma suured ka\u0308mblad ko\u0303rvadele, kuulatab na\u0308htamatutest ko\u0303rvaklappidest muusikat. Sellal ka\u0308ivitub Lopahhini aegluubis unena\u0308gu: Anja ja Ranevskaja liuglevad ka\u0308sika\u0308es ha\u0308a\u0308letult u\u0308le lava nagu lapsed, Ranevskaja pillab ka\u0308est suure ma\u0308ngukaru. Aimatavalt kuulus see ma\u0308nguasi tema uppunud pojale Gris\u030cale \u2014 karumo\u0303mm ja\u0308a\u0308b ta\u0308htsaks osaliseks lavastuse lo\u0303puni."}, {"text_idx": "#000030", "text": "Vridolin ma\u0308ngib Lopahhini u\u0308heks peategelaseks, kuigi \u201eKirsiaed\u201d on ansamblilavastus ja kogu trupp on meelsasti ja ta\u0308helepanelikult terviku teenistuses. Na\u0308itlejatele meeldib Noormetsa lavastustes ma\u0308ngida, see on alati saalis tuntav. Aga Lopahhini rolli saladusemaht paelub eriliselt, kuigi mees on proosaline ja asjalik. To\u0303si, viimases vaatuses paljastuv ta\u0308toveering, \u201evaraste ta\u0308hed\u201d o\u0303lgadel, viib ehk tarbetu u\u0308lemo\u0303tlemiseni Jermolai elatud elu slepist. Ent ei saa salata, et rohmaka pealispinna kiuste on Lopahhin su\u0308mpaatne ja arusaadav inimene, kelle no\u0303uandeid vo\u0303iks ometi kuulata. U\u0308llatav, aga kunagi varem pole mulle nii kuuldavaks saanud Lopahhini to\u0303sine ja aus jutt to\u0308o\u0308tegemisest \u2014 see Ts\u030cehhovi leitmotiiv poleks nagu kuulunudki kaupmehele. Mingis mo\u0303ttes vo\u0303i mo\u0303nel hetkel on ko\u0303ik laval suured lapsed, va\u0308lja arvatud Lopahhin ja eelmainitud Teeka\u0308ija. Ilmekas on ebadialoog, kui Lopahhin ja\u0308lle u\u0308ritab selgitada, o\u0303de-venda Ranevskaja ja Gajev aga pa\u0308evitavad loiult. Kui mo\u0303isaproua raugelt poetab, et suvitajad on nii labased, on ta ise pealaest jalatallani suvitaja."}, {"text_idx": "#000031", "text": "Ku\u0308lalisosata\u0308itja Mari-Liis Lill on Ljubov Ranevskaja rolli huvitav valik, tema tuum ja\u0308a\u0308bki mo\u0303istatuseks. Veetlev daam, hingestatud ja teatraalne, sujuvalt a\u0308ralibisev ja valuni siiras. Lopahhin, kes on mo\u0303isaprouasse armunud, ei suuda ega pu\u0308u\u0308agi Varjale abieluettepanekut teha. Ranevskaja la\u0308heduses kipub Lopahhini ha\u0308a\u0308l katkema, tekib kerge ko\u0303netakistus. Lo\u0303ppvaatuses, enne kui jutt kandub Varjale, vaatab Ranevskaja hetkeks ainiti Lopahhinit, otsekui kujutledes, kuidas oleks olla tema naine. Sedalaadi pauside ta\u0308idetus, tegelaste mo\u0303tete lugemine ku\u0308tkestab."}, {"text_idx": "#000032", "text": "Proua Ranevskaja hullutab enam-va\u0308hem ko\u0303iki mehi enda u\u0308mber oma elegantsi ja fluidumiga. Va\u0308lja arvatud vast Jepihhodovit (Janek Vadi), kes jonnakalt tiirleb u\u0308mber oma va\u0308ljavalitu Dunjas\u030ca (Maarja Mo\u0303ts). Nemad, kaks iseva\u0308rki olevust, vo\u0303iksid to\u0303esti paari minna. Huumoripa\u0308rlike peitub Dunjas\u030ca o\u0303hkamises, kuis talle tehti kompliment: olen nagu lill. Saali naeruu\u0308min osutab, et ses kuuldakse ka na\u0308itleja perekonnanime Lill."}, {"text_idx": "#000033", "text": "Ka teener Jas\u030ca vo\u0303rgutab muuseas Dunjas\u030cakese, aga on ilmselgelt proua armuke. Rait O\u0303unapuu naudiskleb ses toapoisi rollis: Pariisi lihviga (ainus, kes ei kanna koledaid tumesiniseid trussikuid!) ritvno\u0303tke gigolo koketeerib prouaga ha\u0308bitult. Kui piljardilaua a\u0308a\u0308res kakluseks la\u0308heb, vudib Jas\u030ca nagu jo\u0303mpsikas prouale kaebama. Side Jas\u030ca pea u\u0308mber mo\u0303jub nagu \u201eKajaka\u201d Treplevi paroodiake."}, {"text_idx": "#000034", "text": "Ilusamast ilusam proua on a\u0308ra no\u0303idunud ka Simeonov-Pis\u030cts\u030ciku, keda Tanel Ingi ma\u0308ngib imeta\u0308pselt, kohatu mehikesena, kes ometigi a\u0308ratab midagi kaastundelaadset. Kui too naabermo\u0303isnik tuleb vo\u0303lga a\u0308ra maksma, hiinlastelt saadud raha kilekotis, mille peal kajaka pilt(!), ei raatsi ta lahkuda ja heidab end ootamatult proua jalgade ette. Spontaanne z\u030cest, nukker jumalagaja\u0308tt meenutab kangesti Kaarin Raidi lavastuste helistikku. Simeonov-Pis\u030cts\u030ciku fotoaparaadi va\u0308lgatus, milles peitub muie ta\u0308napa\u0308evase pildistamishulluse u\u0308le, ja\u0308a\u0308dvustab alguses proua saabumise, lo\u0303puks aga viimsed kaadrid kirsiaiast. Lavakujundus on muljetavaldav: roosa po\u0303rand, ko\u0303ikjal o\u0303itsvad kirsipuud pottides, mis maharaiutavas aias riputatakse o\u0303hku ho\u0303ljuma, juured u\u0308lal, o\u0303ied alaspidi. Kiitust va\u0308a\u0308rib suure lava ta\u0308itmine oskuslike misanstseenidega, liikumisjoonise la\u0308bikomponeeritus."}, {"text_idx": "#000035", "text": "Pinevil tundmused ma\u0308slevad Ranevskaja ja Petja vahel, nii esimese kohtumise valusate ma\u0308lestuste meelevallas kui ka tragikoomilises kokkupo\u0303rkes oksjonivaatuses, mil Ljubov Petjat va\u0308ntsutab ja tuuseldab, kuni naerus ja pisarais a\u0308ra lepitakse. Martin Milli osalahendus u\u0308llatab mitmeti, uudsed on tema va\u0308ljendusvahendid, vagusus ja staatika."}, {"text_idx": "#000036", "text": "Oksjoni tulemusi oodates vuhitakse kohusetundlikult tantsu, roosad valgusvihud segila\u0308bi a\u0308ikesega \u2014 ses ko\u0303iges va\u0308lgatab kramplik unustusekihk. Kirsiaia peremeheks saanud Lopahhin seekord ei tantsi. Ku\u0308ll aga surub taas ka\u0308ed ko\u0303rvadele, kamandab muusika ma\u0308ngima ja ja\u0308lle vakka, kui helid talumatuks muutuvad."}, {"text_idx": "#000037", "text": "Rollijaotuses on tekitatud muhe perekondlik sugulusesarnasus. Nii on Anja (Lauli Koppelmaa) oma ema moodi, aga ka oma kasuo\u0303e Varja (Klaudia Tiitsmaa) sarnane, kui nad matkivad teineteise intonatsiooni. Tiitsmaa jaoks on Varja roll tavatu \u2014 ilmetu nurgeline to\u0308o\u0308ru\u0308gaja. Esietendusel la\u0308ks va\u0308ga hinge so\u0303natu lootus Varja silmis, et Lopahhin siiski teeb talle ettepaneku; hiljem on Tiitsmaa juurde lisanud naeru ja nutu piiril koomikava\u0308rve, mo\u0303nel hetkel vast u\u0308lema\u0308a\u0308ragi. Argine, sirgjoonelisem tegelane on seekord S\u030carlotta (Vilma Luik); ootamatu pua\u0308nt on tema klammerduv liibumine Lopahhini vastu, to\u0308o\u0308d anudes."}, {"text_idx": "#000038", "text": "Ha\u0308mmastavalt sarnased on o\u0303de-venda Ljubov ja Leonid. Aarne Soro Gajevi lokid kipuvad ku\u0308ll ludusse vajuma, rolli hingeelu aga muutub u\u0308ha ts\u030cehhovlikumaks. Kuidas seda ku\u0308ll defineerida? Irratsionaalse ja loogilise tasakaaluna? Naljakaskurb inimlaps see Gajev, kes protesteerib Firsi hoolitsuse vastu, ometi lontsib magama, hoides teenril ka\u0308est kinni nagu poisipo\u0303nn. Veider na\u0308htus on pa\u0308evitav Gajev, ninal puuleht, peas o\u0303e roosa suveku\u0308bar. Kui ta tirib maika u\u0308le konksu to\u0303mmatud po\u0303lvede, na\u0308eb ta va\u0308lja justkui multika pa\u0308kapikk vo\u0303i Totu Kuul! Aga tema hajameelsus, omamoodi otsusekindel eluviis \u201eroosas mullis\u201d \u2014 on see enesekaitse vo\u0303i pa\u0308ris abitus? To\u0303esti kujuteldamatu, et Gajev suudaks to\u0308o\u0308tada pangas. Isegi mitte seeto\u0303ttu, et ta on \u201enii kuradi laisk\u201c, nagu nendib Lopahhin, vaid just unemaailmas elamise to\u0303ttu; esimese vaatuse unehoovus ja\u0308a\u0308b kestma ka a\u0308rkvel olles."}, {"text_idx": "#000039", "text": "Just Aarne Soro rollid Noormetsa varasemates lavastustes juhatavad meid lavastaja u\u0308he la\u0308biva teemani. See on perekonna u\u0308htekuuluvus. Lavastuses \u201eStockmannid\u201c (Henrik Ibseni \u201eRahva vaenlane\u201d ehk \u201eDoktor Stockmann\u201d, Ugala 2010) viitab sellele mitmusevorm pealkirjas. Soro doktor Tomas Stockmann on algul lapsik ullike, kes kallistab ko\u0303iki so\u0303pru. See kallistuste su\u0308steem, la\u0308heduseotsing, u\u0308ksteise vastu liibumine on ka \u201eKirsi\u00adaias\u201d, na\u0308iteks kui onu heietab unise Anja ja Varjaga mo\u0303isa pa\u0308a\u0308stmise plaane. Stockmanni roll teeb la\u0308bi murrangu koosoleku stseenis, kui ta tembeldatakse rahva vaenlaseks \u2014 vahetust ja naiivsest suurest lapsest saab illusioonideta ta\u0308iskasvanu. Ibsen lo\u0303petab na\u0308idendi Stockmanni to\u0303demusega \u201eKo\u0303ige tugevam mees maailmas on see, kes on ko\u0303ige u\u0308ksikum\u201d. Lavastus aga toonitab, et Tomast toetab tema perekond. Vo\u0303imalus ja\u0308a\u0308da iseendaks la\u0308hedaste ustavas ringis, see ongi see ainus inimese elus, mis ei ole illusioon."}, {"text_idx": "#000040", "text": "Sama so\u0303numiga lo\u0303petab Noormets Ibseni no\u0303iduslikuma na\u0308idendi \u201eNaine merelt\u201c lavastuse (2018): perekond vo\u0303idab vo\u0303o\u0303ra va\u0308e. Kui Soro doktor Wangel annab oma naise Ellida (Laura Peterson) vabaks, toob just mehe usaldus naise koju tagasi. Stiliseeritud ja musikaalne \u201eNaine merelt\u201d on ja\u0308a\u0308nud meeltesse kummitama; va\u0308ga kahju, et jo\u0303udsin lavastust na\u0308ha vaid korra."}, {"text_idx": "#000041", "text": "\u201eKirsiaias\u201d aga la\u0308hevad la\u0308hedaste teed lahku. Tugevat, u\u0308htehoidvat perekonda pole olnud juba aastaid, aga siiski oli kodu, kuhu tagasi po\u0308o\u0308rduda. Ranevskaja so\u0303idab taas Pariisi ja mine tea, kas ta tulebki enam kodutule kodumaale. Anja on noor, usaldab uut elu, Varja leiab pa\u0308a\u0308setee to\u0308o\u0308s vo\u0303o\u0303raste heaks. Mis saab Gajevist u\u0308ksiklasena?"}, {"text_idx": "#000042", "text": "Teame ju ette komo\u0308o\u0308dia traagilist finaali: kuidas vana teener Firss unustatakse a\u0308ra. Ometi on laval ka\u0308eulatuses lootus, et Firss veel leitakse, kui Ranevskaja tahab vanakesega jumalaga ja\u0308tta. Lootuse lo\u0303ikab la\u0308bi Jas\u030ca u\u0308lbe u\u0308ksko\u0303iksus."}, {"text_idx": "#000043", "text": "\u201eKirsiaia\u201d esietendusele lisas ainulisust o\u0303nnesoov Peeter Ju\u0308rgensile 190. rolli puhul. Firss on Ju\u0308rgensile omaselt su\u0308damlik roll. Mo\u0303tlesin, kui armsasti riimuvad eesti keeles \u201ekirss\u201d ja \u201eFirss\u201d."}, {"text_idx": "#000044", "text": "Olen na\u0308inud ainult u\u0308ht samavo\u0303rd hinge minevat, kuigi absoluutselt teistsugust Firsi finaali. Nimelt VHK teatrikooli XX lennu lo\u0303pulavastuses Esna mo\u0303isas (lavastaja Maria Peterson, 2018). Firssi ma\u0308ngis 18-aastane Johan Kristjan Aimla, rolli vanadus oli mo\u0303istagi tinglik. Ometi to\u0303i pisara silma Firsi puhkama heitmine, teda saatva laulu igavikumo\u0303o\u0303de."}, {"text_idx": "#000045", "text": "Ju\u0308rgensi Firss on tu\u0308hjas majas koos ma\u0308ngukaruga \u2014 meenub, kuidas Ranevskaja unelises proloogis mo\u0303mmiku po\u0303randale pillas. Varem on Firss sa\u0308ttinud karu padjaks ha\u0308rra ja proua jalgade alla. Nu\u0308u\u0308d lo\u0303puks, olles valuga to\u0303denud, et enam ei ole ega tule mitte midagi, heidab Firss ise puhkama, karumo\u0303mm sa\u0308ngiks. Vana mees to\u0303mbab po\u0303lved kro\u0303nksu, lebab looteasendis."}, {"text_idx": "#000046", "text": "Kirsiaia maharaiumine ta\u0308hendab kodu kaotamist. Missugune on see uus elu? Kui teaks, kui teaks. Andres Noormetsa lavastuse o\u0303hustikus on valulisust, ometi vahendatakse Ts\u030cehhovi maailma kergusetajuga. Lavastuse musikaalsus, la\u0308bimo\u0303eldud ru\u0308tmistatus, pausitunnetus, stiilne aeglustatus une ja to\u0303eluse hapral piirialal \u2014 see tervendab hinge, kuigi ei oska seletada, kuidas. Taipan praegu, et ma ei raatsi seda kirjutist konkreetselt lo\u0303petada. Tunnen end nagu mo\u0303isast va\u0308lja kolijad laval, kes teavad, et lahkuv rong ei hiline kunagi nii nagu saabuv, aga kuidagi ei tahaks minna, kui veel minuti saab olla koos. \u201eKirsiaia\u201d lavaelu on alles alanud."}]