[{"text_idx": "#000000", "text": "Primaadiks olemise isea\u0308rasused Ida-Euroopas: vo\u0303im, s\u030covinism ja armastuse valem"}, {"text_idx": "#000001", "text": "\u201eKolhoosi missi\u201d tuleks lugeda nagu luulet"}, {"text_idx": "#000003", "text": "Vootele Ruusmaa debu\u0308u\u0308t \u201eTavaline don Quijote\u201d tundub olevat eeska\u0308tt lu\u0308u\u0308riline pa\u0308evik, u\u0308he eluperioodi ja selle po\u0303hiku\u0308simuse la\u0308bikirjutamine. Ajale omane proosala\u0308hedus ja a\u0308ng ei tee lugemist kergeks \u2013 ku\u0308ll aga kerglaseks, kui lugeja pole valmis pu\u0308henduma."}, {"text_idx": "#000004", "text": "Lugemise suhteline raskus tuleneb teemade to\u0303sidusest. Na\u0308iliselt. Seda toetavad autori napid illustratsioonid, so\u0303nades on avarust, tohutut vaikust. Midagi ka haikulaadsest lihtsusest. Ent avara ja pu\u0308ha vaikuse asemel leiab hoopis vaigistatud siseelu. Vo\u0303i teisiti: siin on vastumeelsus maailma vastu, vastumeelsus teha so\u0303nu, so\u0303nu, so\u0303nu. Tumm, ta\u0308henduseta maailm \u2013 nii vo\u0303ib ehk kokku vo\u0303tta selle, millega seisin silmitsi, kui proovisin ette autori Quijote-\u200bmaski."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Otseselt maskile on pu\u0308hendatud teose viiest tsu\u0308klist teine, ko\u0303ige u\u0308htlasem osa. Siit leiab ha\u0308a\u0308lestuse u\u0308leja\u0308a\u0308nud teose lugemiseks, katse leida endast tavaline don Quijote. Ja muidugi ennast temas. Oleks luules va\u0308hem hetkesolu ja rohkem tagasivaatamist, vo\u0303iksin na\u0308ha teatud noorusetapile pitseripanemist: na\u0308ete, selline ma olin, tavaline ru\u0308u\u0308tel, pateetilisuseni idealist. Aga ei, kibe ku\u0308u\u0308nik ei ela oma elu, vaid pu\u0308u\u0308ab ideaalidest pettumise juuri va\u0308lja kaevata ehk jo\u0303uda iseenda a\u0308ratundmiseni."}, {"text_idx": "#000007", "text": "On ju luule esimene tegelane Mina ja selle Mina ekstrapoleerimine u\u0308ks luule vo\u0303imalikke lo\u0303ppeesma\u0308rke. Aga mo\u0303te liigub minaselguse poole ko\u0303rvaltpilgust paisunud tegelase, maski kaudu. Iseenesest jabur mo\u0303te: pu\u0308u\u0308da selgust u\u0308mberkehastumises. Siiski ehk mitte ta\u0308ienisti, kui kaaluda maski ku\u0308simust, \u201ekes mo\u0303tles /\u200bmind va\u0308lja?\u201d (lk 34). U\u0308mberkehastumine lubab endast va\u0308lja astuda, ennast silme ette seada."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Teos jaguneb kuueks osaks, peamine ja\u0308rgnevusprintsiip na\u0308ib olevat o\u0308ise ja pa\u0308evase (kuigi domineerib must, o\u0308o\u0308ga seostuv) u\u0308ksko\u0303ikne vahetumine. Ehkki luuletusi oleks vo\u0303inud ru\u0308hmitada \u201ekellaaja\u201d ja\u0308rgi (algavad hommikuga, lo\u0303ppevad o\u0308o\u0308ga), ei ko\u0303laks see kokku sisulise vastuseisuga naiivsele u\u0308htsusepu\u0308u\u0308ule."}, {"text_idx": "#000011", "text": "Luuleimpressioonid na\u0308ivad vo\u0303rsuvat u\u0308ksikutest tajuimpulssidest. Enamasti on selline punctum loodud u\u0308helaadse kujundina, ootamatust vo\u0303rdlusest paisunud metafoorina. Korduv allstruktuur aitab mo\u0303tet leida seal, kus see on ha\u0308sti peidetud. Vahel kuhjub aga kesksele kujundile liigliha, kujundite kukerpallid pu\u0308u\u0308avad juba terviklikule va\u0308ljendile veel midagi lisada."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Nii na\u0308ib va\u0308rsi katkendlik ru\u0308tm ja ko\u0303lakeel nimme trotsivat raske mo\u0303tte kaunist va\u0308ljendust. Ometi pole see kakofooniline. Kaks-\u200bkolm riimi ja alliteratsiooni on ku\u0308ll o\u0303nnestunud, aga on sama juhuslikud kui ko\u0303nekeeleski. Ometi pole see ko\u0303nekeel. Tekkimas on oma ha\u0308a\u0308l ja materialiseerumisprotsess, Oksa sarkastilise paatose asemel ehk paatoslik sarkasm."}, {"text_idx": "#000014", "text": "Ent mask ja\u0308a\u0308b. Ja nii on ka iga luuletus teatud mo\u0303ttes repliik. Samas ei ole tekstid sugugi dramaatilised. Kirjeldatud su\u0308ndmused on pigem nagu detailid vanalt fotolt kui midagi etendatavat. Legendi ja\u0308rgi pa\u0308rinevad teatrimaskid matuserituaalilt, kus na\u0308itleja kandis kadunukese surimaski ja etendas tema elu ta\u0308htsamaid tegusid. Persona kui sotsiaalne roll oli Roomas kodaniku va\u0308ltimatu tunnus just surimaskide ta\u0308henduses \u2013 need sidusid inimese tema esivanematega. Tavalise don Quijote puhul ja\u0308a\u0308b aga mulje, et iga mask on surimask."}, {"text_idx": "#000015", "text": "Mida ma sellega silmas pean? Ilmselt seda, et tavaline don Quijote ei tunne kompromissi: iga valik na\u0308ib talle lo\u0303plik. Sellest ka vo\u0303imetus otsustada. Kuigi tal puudub oma Sancho Panza ja Rocinante \u2013 u\u0308ksindus, ja\u0308llegi praeguse aja Quijote tunnus \u2013, peab ta vo\u0303itlust, mis on samavo\u0303rd pu\u0308ha kui tema eelka\u0308ijal. Selle erinevusega, et teravmeelne hidalgo vo\u0303itleb igavese au ja kuulsuse, armastuse eest, tavaline hidalgo aga nendesse va\u0308a\u0308rtustesse uskumise eest. Vo\u0303i hoopis vastu? Igatahes on tema hullus sama kategooriline. Ja iga hullusel po\u0303hinev otsus samuti igaviku palge ees, eluajaks. Selles mo\u0303ttes on iga mask ja roll to\u0303epoolest surimask, ta on pa\u0308riseks."}, {"text_idx": "#000016", "text": "Kategoorilisuse sobitamine maise eluga on idealisti, maksimalisti, perfektsionisti probleem. Ent igau\u0308ks neist kolmest on aeglane surm, sest siinses elus pole ju ometigi u\u0308htegi valikut, mis kangekaelsuses lo\u0303puni taltuks: \u201epigem oksendan /\u200bkui otsustan\u201d (lk 57). Asi ei ole soovis olla o\u0303nnelik, vaid \u201elihtsalt, et \u2013 ei oska\u201d (lk 20). Ideaalsed no\u0303uded empiirilisele maailmale. Tavaline don Quijote pole niisiis kinnisideeinimene, vaid kinniskahtluseinimene. Iseendast teadlikuks saanud kahtlus, peegelduste regressioon. Aga selle momendi raamistamine maskina on julge samm, kui mask ka eest a\u0308ra ka\u0308ib ..."}, {"text_idx": "#000018", "text": "Mulle na\u0308ib, et Hamleti parafraas pole po\u0303hiku\u0308simus, po\u0303hiline pole isegi tegelik \u201emis oleks o\u0303ilsam?\u201d. Pole ju Hamleti eksimus vale vastus sellele kuulsale ku\u0308simusele \u2013 ennemini vastamataja\u0308tmine. Na\u0308ib, et tavaline don Quijote on sarnases afektis. Aga miks ja\u0308a\u0308b siis po\u0303hiku\u0308simus vastamata, vo\u0303ib-\u200bolla isegi ku\u0308simata: millega ta tegeleb?"}, {"text_idx": "#000020", "text": "Siia tahtsingi, ku\u0308ll vastumeelselt, jo\u0303uda. Julgen va\u0308ita, et oma olemasolu eest vastutuse vo\u0303tmine on \u201eu\u0308heainsa to\u0303esti to\u0303sise filosoofilise probleemi\u201d[2] po\u0303hi. Kui ku\u0308simus seisneks selles, \u201emis oleks o\u0303ilsam\u201d, oleks tegu Simsoni, mitte Wertheriga."}, {"text_idx": "#000021", "text": "Ei, see on isoleeritud teema ja kaudselt pole vo\u0303imalik sellega suhestuda. Aga otse silmsidet hoida on ja\u0308llegi ohtlik \u2013 kuristikku vaadata. Oht on selles, et esmane Mina ehk minateadvus kaotab pinnase, kui kuristik talle vastu vaatab. Temast edasi ei pa\u0308a\u0308se, edasi on ratsionaalselt lahendamatu vo\u0303rrand, mida saan kirjeldada ko\u0303ige rohkem Absurdina."}, {"text_idx": "#000022", "text": "See to\u0303demus (kuigi loodan, et mu to\u0303lgendus ei vasta to\u0303ele) on aga su\u0308gavaim punkt, kus isiksuse lo\u0303im vo\u0303ib juurduda. Ku\u0308simus on ta\u0308henduse na\u0308rtsimises: kui mina pole mina, siis pole mul ka ta\u0308hendust. Ta\u0308psemalt o\u0308eldes: kui minu esmane Mina seab kahtluse alla empiirilise Mina loa u\u0308lepea olemas olla, lahtub igasugune maine mo\u0303ttekus (ja\u0308rele ja\u0308a\u0308b tumm maailm); samas saab mitteempiirilisel po\u0303hinev ta\u0308henduse loomine sellest vastasseisust alles vo\u0303imalikuks. See on otsustav kriisipunkt, kus elu murdehetkedel a\u0308ra ka\u0308iakse ja kust tagasi tullakse: vo\u0303ib trotsida, ro\u0303o\u0303muga lootuse hu\u0308ljata ja iseenda piires ta\u0308hendusi luua; vo\u0303ib uskuda, \u201esest see on absurdne\u201d; vo\u0303ib unustada, kui vo\u0303imalik. Aga edasiminek olgu vo\u0303imatu, ahvatlusist hoolimata."}, {"text_idx": "#000024", "text": "Ruusmaa debu\u0308u\u0308t on mulle na\u0308htavas seega julge ja omaha\u0308a\u0308lne. Na\u0308en tavalises don Quijotes o\u0303nnestunud koondkuju praeguses ajas ta\u0308iskasvajatele; kohtusin isegi temaga peeglis, see ko\u0303ik on to\u0303epoolest \u201etavaline\u201d. Ko\u0303ige, mis on va\u0308lja ja\u0308a\u0308nud (looduse-\u200bloomuse vastuseis tehnikale, kirjandustehniline analu\u0308u\u0308s, religioossed to\u0303lgendusvo\u0303imalused, vo\u0303rratu luuletus \u201ePatsid\u201d), ja ko\u0303ige muu, mida ei na\u0308inud \u2013 sellegi nimel soovitan \u201eTavalist don Quijotet\u201d pu\u0308hendunult lugeda, sest see on eeska\u0308tt kontsentreeritud impressioon. Tu\u0308kike maailmas olemise sisemust."}]