[{"text_idx": "#000000", "text": "Sissejuhatuseks tuleb o\u0308elda, et Tiit Ojasoo-Ene-Liis Semperi-Olari Eltsi \u201cMacbeth\u201d on minu viimaste aastate suurimaid kunstielamusi, oma haardelt vo\u0303rreldav ehk Richard Wagneri \u201cParsifaliga\u201d Stefan Herheimi lavastuses Bayreuthi festivalil 2012. aastal. \u201cMacbethi\u201d kogemine oli justkui puhastustulest la\u0308bika\u0308imine, nagu pa\u0308rast esietendust mitmed vaatajad ja ka kriitikud tunnistasid (vt na\u0308iteks Harry Liivrand, Eesti Pa\u0308evaleht, 24. jaanuar). Midagi sarnast vo\u0303is taotleda Wagner oma suurejooneliste, antiiktrago\u0308o\u0308diatest inspireeritud muusikadraamadega."}, {"text_idx": "#000001", "text": "Muusikat on teatris kasutatud la\u0308bi aegade. XIX sajandil ja veel XX sajandi alguseski ko\u0303las teatrio\u0303htul ko\u0303igepealt orkestri avama\u0308ng, na\u0308idendit palistasid muusikanumbrid, vaheajal ma\u0308ngis taas orkester. Na\u0308idendimuusika oli populaarne z\u030canr, meenutagem Beethoveni muusikat Kotzebue ja Goethe na\u0308idenditele ning Mendelssohni muusikat Shakespeare\u2019i \u201cSuveo\u0308o\u0308 unena\u0308ole\u201d (pealkirjaga \u201cPo\u0308o\u0308rio\u0308o\u0308 uni\u201d na\u0308itasid Ojasoo-Semper-Elts oma versiooni sellest koos ERSOga mo\u0303ni aasta tagasi). Omaette lavakunsti liik oli valgustusajal tekkinud melodraama \u2013 na\u0308itlejad deklameerisid teksti nii muusika saatel kui ka muusikalo\u0303ikude vahel."}, {"text_idx": "#000002", "text": "\u201cMacbethi\u201d lavastuse autorid mo\u0303testavad muusika ja teatri koosluse uuesti u\u0308mber. Ja\u0308a\u0308b mulje, nagu oleks Shakespeare\u2019i \u201cMacbeth\u201d kirjutatud Lepo Sumera muusikale: Sumera su\u0308mfooniatest ning \u201cPikselitaaniast\u201d valitud katkendid ka\u0308ivitavad su\u0308ndmustiku, juhivad trago\u0308o\u0308diat, kommenteerivad seda, annavad allteksti. Muusika ja lavastuse dramaturgilised ro\u0303hud langevad kokku, mis aga ei ta\u0308henda illustratiivsust. Nii ko\u0303lab lavastuse u\u0308hes vapustavamas stseenis \u2013 leedi Macduffi (Hanna Jaanovits, EMTA lavakunsti 31. lend) ja ta poegade tapmine \u2013 lo\u0303ik Sumera 1. su\u0308mfooniast, mis on na\u0308iliselt su\u0308u\u0308dimatu ja ilus, kuid pealispinna all valus ja painajalik (see materjal on paljudele tuttav Sumera klaveriteosest \u201cPala aastast 1981\u201d). Muusika ja lavastus on u\u0308hendatud nii sisemise psu\u0308hholoogilise niidistikuga kui ka na\u0308itlejate fu\u0308u\u0308silise va\u0308ljenduslikkusega, visuaalse ku\u0308lje kujundlikkusega, valguse ja pimeduse ma\u0308nguga (valguskunstnik Jussi Ruskanen)."}, {"text_idx": "#000003", "text": "Olari Elts on loonud Sumera teoste osadest terviku, mis mo\u0303jub monoliitse heliteosena ning seejuures ootamatult dramaatilisena, inimolemise su\u0308gavaid kihte puudutavana. Lavastuse epiloogis ko\u0303lab Jay Schwartzi heliva\u0308lja pinget kruviv ja siis kahandav muusika, mis haakub eelnenud Sumera ko\u0303lailmaga va\u0308ga ha\u0308sti. Orkestri u\u0308mberpaigutamine Schwartzi teose esituseks kulgeb kiiresti ja probleemitult."}, {"text_idx": "#000004", "text": "\u201cMacbethi\u201d muusika ja teatri koosluses on ka orkestri roll eriline. Ta\u0308htis ei ole ju u\u0308ksnes Sumera teoste muusikaliselt paeluv esitamine, vaid osalemine kogu tervikus \u2013 see, kuidas orkester kuulab ja suhestub toimuvaga siis, kui ta EI ma\u0308ngi. Kui muusikute mo\u0303tted la\u0308heksid kaugele uitama ja nende ta\u0308helepanu hajuks ning reaktsiooni teravus kaoks, kustuks ka suur osa etenduse sisemisest energiast. Mitte ainult na\u0308itleja, vaid ka orkestrandi vaimne kohalolu ja valmisolek laval on \u201cMacbethis\u201d mo\u0303o\u0303tmatult ta\u0308htsad. Orkestri peadirigent Olari Elts on ma\u0308rkinud u\u0308hes intervjuus, et maailmas pole palju orkestreid, kes oleksid no\u0303us niisugust produktsiooni ette valmistama. ERSO saab oma u\u0308lesannetega suurepa\u0308raselt hakkama. Koos orkestriga joonistab Elts lavastuse muusikalise kontuuri, suunab muusika abil na\u0308itlejate emotsionaalset skaalat, annab tempod. Ta tajub ha\u0308sti muusika teaterlikku potentsiaali ning vahendab seda koos oma orkestriga jo\u0303uliselt ja kaasahaaravalt ka publikule."}, {"text_idx": "#000005", "text": "\u201cMacbethi\u201d lavastajad ning lava- ja videokujundajad Tiit Ojasoo ja Ene-Liis Semper to\u0303usid selle to\u0308o\u0308ga oma loometeel uuele tasandile. Tegemist on a\u0308a\u0308rmiselt puhta ja lakoonilise, samas emotsionaalselt ku\u0308llastatud lavastusega. Estonia kontserdisaali po\u0303randale on paigutatud u\u0308ks pikkupidi poodium, millega ristuvad kaks po\u0303iki poodiumi. Lava tagaseinal oleval ekraanil na\u0308eme na\u0308itlejate ilmeid, z\u030ceste ja grupeeringuid suures plaanis \u2013 mustvalged videokaadrid sulanduvad orgaaniliselt kogu lavastusse ning operaatorid tegutsevad nii sujuvalt ja delikaatselt, et vaataja vo\u0303tab neid vastu etenduse endastmo\u0303istetava osana."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Shakespeare\u2019i trago\u0308o\u0308diast on valitud dramaturgiliselt ko\u0303ige olulisemad stseenid (mo\u0303tteis ta\u0308rkas vo\u0303rdlus ha\u0308sti \u201ckomponeeritud\u201d ooperilibretoga), lavastuse atmosfa\u0308a\u0308ri loomisele aitab suurepa\u0308raselt kaasa Hasso Krulli kirjutatud no\u0303idade tekst, inspireeritud eesti regilaulust. Lavastuse struktuuris tekib huvitav paralleelsus, aga u\u0308htlasi ka kontrast esimese ja teise vaatuse lo\u0303pu vahel. Esimese vaatuse lo\u0303petab osaliste sufilaadne po\u0308o\u0308rlemine, viimaks ja\u0308a\u0308b neist lavale ainult kaks (na\u0308itlejad Hanna Jaanovits ja Rasmus Kaljuja\u0308rv) \u2013 kas viide to\u0303e ja jumala otsingutele? Teise vaatuse lo\u0303pustseenis kasvavad vaikusest ja pimedusest va\u0308lja na\u0308itlejate moodustatud u\u0308liekspressiivsed inimskulptuurid vo\u0303i elavad pildid, ajendatud Francisco de Goya graafikasarjast \u201cSo\u0303jakoledused\u201d (1810\u20131820), mis kujutab Napoleoni armee va\u0308givalda okupeeritud Hispaanias."}, {"text_idx": "#000007", "text": "Vo\u0303iks o\u0308elda, et kogu lavastust iseloomustab talitsetud ja a\u0308a\u0308rmiselt ta\u0308pne ekspressiivsus ning plakatlikkuse va\u0308ltimine. Vaoshoituse ja va\u0308ljenduslikkuse vahel su\u0308ndiv pinge on tohutu. Samas ja\u0308tab see vaatajale ruumi assotsiatsioonide tekkeks, mo\u0303tete koorumiseks, oma emotsioonide la\u0308bikompamiseks. Erakordselt mo\u0303juvalt ja samas eht-teaterlikult lihtsate vahenditega on kujutatud va\u0308givallastseene. \u201cTapetu\u201d kaetakse va\u0308a\u0308rikalt rituaalsete liigutuste saatel valge loori vo\u0303i ra\u0308tikuga \u2013 ja ta ongi ma\u0308ngust va\u0308ljas. Kuulsas piduso\u0308o\u0308gistseenis, kus Macbeth na\u0308eb mo\u0303rvatud Banquo vaimu u\u0308he ku\u0308lalisena, istub \u201ctu\u0308hjal\u201d toolil valgesse ru\u0308u\u0308tatud ja valge ra\u0308tikuga kaetud Banquo ning Macbeth on sunnitud talle su\u0308lle istuma. Lavastajad lisasid Shakespeare\u2019i osaliste sekka surnute riigi paadimehe Charoni (Robi Varul, EMTA lavakunsti 31. lend), kes tapetud tegelased oma lootsikus lavalt a\u0308ra veab. (Otsekohe meenub peale Shakespeare\u2019i varabaroki teise teatrigeeniuse, nimelt Claudio Monteverdi ooper \u201cOrpheus\u201d (1607) \u2013 loodud umbes aasta pa\u0308rast \u201cMacbethi\u201d \u2013 koos kuulsa Charoni kujuga.) Kui Birnami mets ru\u0308ndab Macbethi va\u0308gesid, na\u0308eme mo\u0303rvatuid seismas laval valgetes ru\u0308u\u0308des ja puuoks ka\u0308es \u2013 nende vastu tu\u0308rann ei saa, nemad ongi Birnami mets (nagu u\u0308tleb Macbethi vastu vo\u0303itlev Malcolm: \u201cLas iga so\u0303dur raiub suure oksa ja kannab enda ees.\u201d)"}, {"text_idx": "#000008", "text": "Peale kostu\u0308u\u0308mide musta ja valge on oluline va\u0308rv punane. No\u0303iad (Triin Brigitta Heidov, Elss Raidmets, Oliver-Marcus Reimann; EMTA lavakunsti 32. lend) ka\u0308ivad ringi punases valgusvihus, kaetud palakatega, mida liigutab nende hingeo\u0303hk. Priit Vo\u0303igemast u\u0308lemno\u0303iana on leidnud erilised ha\u0308a\u0308leta\u0308mbrid ja hingamispausid Hasso Krulli teksti edastamisel ja oli o\u0303htu u\u0308ks suuri u\u0308llatusi. Na\u0308itlejaisiksused kogu oma individuaalsusega moodustasid u\u0308htselt tajuva ja tegutseva, sisemiselt du\u0308naamilise ansambli. Ko\u0303igil osalistel lasub paine ja a\u0308ng, mida suurendavad Macbethil (Mait Malmsten) varjatud heitlused ja hirm, leedi Macbethil (Helena Lotman) vo\u0303imuihast pimestatud eneseusk ja murdumine, Banquol (Tambet Tuisk) vo\u0303itlus kahtluste ja lojaalsuse vahel, ko\u0303rgetes kontskingades kuningas Duncanil (Gert Raudsep) oma no\u0303rkuse tunnetamine. Tegelaste fu\u0308u\u0308siline va\u0308ljenduslikkus on orgaaniline ja psu\u0308hholoogiliselt ta\u0308pne ning nu\u0308ansirikas (Rasmus Kaljuja\u0308rve Macduff, Jaak Printsi aadlik Ross ja Kaie Mihkelsoni aadlidaam, Ursel Tilga kehastatud Duncani poeg Malcolm, Hanna Jaanovitsi tundlik ja siiras leedi Macduff)."}, {"text_idx": "#000009", "text": "Ojasoo-Semperi-Eltsi loodud \u201cMacbethi\u201c universum sisaldab hulgaliselt eri komponente, tekitab muusika-, teatri- ja kunstiloolisi ning u\u0308hiskondlikult ja poliitiliselt aktuaalseid assotsiatsioone, puudutab vaataja inimeseks olemist ning esitab ku\u0308simusi vo\u0303imu ja va\u0308givalla mehhanismide kohta. Muusika ja teatri su\u0308mbioosi annab oma panuse ka publik, kelle so\u0303natuid emotsionaalseid reageeringuid vo\u0303ib etenduse kestel tunnetada. Publiku tardumuslik vaikus pimeduses enne lo\u0303puaplausi loob veel u\u0308he pingeva\u0308lja. Muusikateatrit saab viljelda va\u0308ga erinevates vormides, ta\u0308htis on tabada muusika ja teatri teineteist emotsionaalselt ja ideeliselt ta\u0308iendavat u\u0308hisosa. \u201cMacbethis\u201d on see igal hetkel olemas."}, {"text_idx": "#000013", "text": "\u201cJeanne d\u2019Arci\u201d ja \u201cLohengrini\u201d duell"}]