[{"text_idx": "#000000", "text": "Tartus aprillikuu lo\u0303pus esietendunud Eino Tambergi \u201cCyrano de Bergerac\u201d ei kanna juhuslikult Eesti kauneima ooperi tiitlit. Iga (taas)kohtumine selle teosega on elamus. Ja iga kord otsekui u\u0308llatud, kuidas ku\u0308ll ajal, mil muusikas valitsesid enamjaolt ko\u0303laeksperimendid, ratsionaalsus ning va\u0308rvikad ru\u0308tmima\u0308ngud, lo\u0303i Tamberg niivo\u0303rd romantilise helikeele ja sisuga teose ... Muusikast mitte va\u0308hem naudingut ei valmista Jaan Krossi vaimukas, teravalt ta\u0308pne, samas poeetiliselt tundlik libreto, pakkudes nii a\u0308ratundmisro\u0303o\u0303mu kui ka uusi, va\u0308rskeid leide."}, {"text_idx": "#000001", "text": "Ooperi to\u0303i lavale Vanemuise balletijuht Mare Tommingas, olles u\u0308htlasi lavastuse kostu\u0308u\u0308mikunstnik, samuti valgus- ja videokujunduse idee autor."}, {"text_idx": "#000002", "text": "\u201cCyrano\u201d lavapilt on ku\u0308llaltki minimalistlik, ja\u0308ttes vaataja kujutlusvo\u0303imele piisavalt ruumi ja o\u0303hku. Su\u0308gavama mo\u0303o\u0303tme laval toimuvale andsid videoinstallatsioon, tundlik valguskasutus ja pisikesed, ent olulised detailid \u2013 laest langev luigesulg, vette kukkuvad so\u0303nad, tuules kiikuvad ko\u0303rred. Ooperit raamivad read Cyrano kirjadest, mis sisuliselt on va\u0308ga po\u0303hjendatud (ja visuaalselt lummav!), samas lauljaile on see siiski lisau\u0308lesanne, kuidas draamateksti vo\u0303imalikult loomutruult edasi anda. Kogu lavastuse liikumisjoonises on tunda koreograafist lavastaja ka\u0308tt, staatika karisid suudetakse ku\u0308llaltki osavalt va\u0308ltida, langemata samal ajal tu\u0308hise ja mo\u0303ttetu sagimise ku\u0308u\u0308si."}, {"text_idx": "#000003", "text": "Etenduses, ja\u0308rjekorranumbrilt kolmandas, polnud traagelniite peaaegu na\u0308ha, u\u0308ksikuid eksimusi tuli ette nii laval kui orkestriaugus, kuid u\u0308ldjoontes ilmestas o\u0303htut ladus kulgemine. Siinkohal ta\u0308nuso\u0303nad ja kummardus dirigent Risto Joostile ning peakoormeister Aleksandr Braz\u030cnikule \u2013 \u201cCyrano\u201d partituur pole kindlasti midagi erakordselt lihtsat ja Vanemuise ooperikoori mehi oli ro\u0303o\u0303m kuulata. Kuigi so\u0303itsin Tartusse va\u0308ikese hingeva\u0308rina ja vo\u0303ibolla ka teatud eelarvamusega, siis pettuda ei tulnud peaaegu milleski. Eriti aga ooperi nimitegelases. Veel pa\u0308evi pa\u0308rast etendust ra\u0308ndasid mo\u0303tted Simo Breede mo\u0303testatud rollika\u0308sitluse peale, mis vaikselt, ent seda ja\u0308rjekindlamalt endasse haaras, kasvades iga minutiga. Tema Cyranos oli ko\u0303ike \u2013 su\u0308gavust, lihtsust, ma\u0308ngulusti, va\u0308a\u0308rikust, eelko\u0303ige valitses aga mingi kummaline sisemine rahu kombineerituna erksusega, silmad peegeldamas hingevarjundeid. Ta ei teinud justkui mitte midagi, ta lihtsalt oli. Braavo!"}, {"text_idx": "#000004", "text": "Christiani, Cyrano mo\u0303tete ja tunnete kauni kehastajana astus u\u0308les Oliver Kuusik. Kui ideaalmaailmas peaks Cyrano olema ikka to\u0303epoolest inetu ja Christian va\u0308ga ilus, siis midagi pole teha, ooperis tuleb vaatajail rakendada aeg-ajalt kujutlusvo\u0303imet. Visuaalset erinevust Cyrano ja Christiani vahel oli keeruline ta\u0308heldada, mo\u0303lemad olid u\u0308sna u\u0308hte mo\u0303o\u0303tu nii pikkuselt kui kehaehituselt. Cyrano ko\u0303rval na\u0308ib eneseteadlik ja ku\u0308llaltki pinnapealne Christian kergekaallasena, kuid vaatamata konarlikule algusele on ka tema tegelaskujul oma kindel areng, teekond, mille lo\u0303pp ma\u0308a\u0308rab paljuski u\u0308leja\u0308a\u0308nute saatuse. Mind on alati vaevanud ku\u0308simus, kas to\u0303esti peab Christian nii rumal olema ja kas seda peab veel ka vo\u0303imendama ... Kuusiku koomilised hetked olid aga to\u0303epoolest va\u0308ga nauditavad (ro\u0303dustseen!), samas III vaatuse siiras monoloog vaat ehk ko\u0303ige hingepuudutavam."}, {"text_idx": "#000005", "text": "Ko\u0303ige no\u0303rgem tegelaskujudest on Roxane, o\u0303igem oleks vast isegi o\u0308elda, ko\u0303ige pealiskaudsem. Tamberg on Roxane\u2019i kergemeelsuse valanud a\u0308a\u0308rmiselt kaunisse muusikalisse helikeelde, kus fiorituure ja melisme voolab otsekui ku\u0308llusesarvest. Partii on kirjutatud Anu Kaalu vokaalset eripa\u0308ra silmas pidades, ja kuigi koloratuure ja liikuvust on vokaaljoonises palju, peab see paradoksaalsel kombel olema vo\u0303imalikult lihtne ja loomulik. See, mida kuuleme, on Roxane\u2019i olemuse peegeldus. Mida su\u0308gavamaks ja \u201cta\u0308iskasvanumaks\u201c Roxane muutub, seda va\u0308hemaks ja\u0308a\u0308b tema partiis ka elegantset kapriissust. Pirjo Jonase puhul tahaks toonitada, et lavakujuna on saavutatud pea sajaprotsendiline ta\u0308istabamus, see on ilmselgelt tema roll, mida ta suudab kanda va\u0308lja ka na\u0308itlejana, kuid vokaalis igatseks rohkem muretut kergemeelsust ja vabadust."}, {"text_idx": "#000007", "text": "Suure u\u0308llatuse valmistas finaal, kus naiskoor oli meeskoori vastu vahetatud. Kaugusest kostvad ha\u0308a\u0308led manasid esile ko\u0303laliselt kauni atmosfa\u0308a\u0308ri, kuid hetkeks va\u0308lgatas siiski ketserlik mo\u0303te, et kas to\u0303esti Roxane viibib meeste kloostris ... Samas vo\u0303ib seda vangerdust vaadata muidugi hoopis laiemalt, ehk oli see hoopis Christiani ha\u0308a\u0308le kaja, mis Roxane\u2019i kloostrimu\u0308u\u0308ride vahel aastaid saatis? Ku\u0308ll aga tekitas ta\u0308ielikku no\u0303utust asjaolu, et osa Tambergi muusikast oli justkui puudu. Hakkasin paaniliselt ma\u0308lus sobrama, kas ooperist on ehk mitu versiooni, mis on sisuline po\u0303hjendus teistsugusele lo\u0303pplahendusele ja kas selline \u201clo\u0303ikumine\u201d on u\u0308ldse kuidagi eetiline. Va\u0308lja oli ja\u0308a\u0308nud Cyrano surmahetk, samuti Roxane\u2019i ko\u0303ige olulisem lause: \u201cU\u0308hest armsamast kaks korda ilma ja\u0308a\u0308n\u201d \u2013 kvintessents, mis avab ja valgustab niivo\u0303rd paljut. Lo\u0303puks ometi na\u0308eb Roxane tervikpilti, kuid mo\u0303istmine tuleb liiga hilja. Ko\u0303ik ja\u0308i kuidagi o\u0303hku rippuma, lahendust ei saabunud tegelikult ei Cyrano ega Roxane\u2019i jaoks. Jah, oli vaikus, oli eemaldumine, a\u0308raminek, kuid Roxane nagu ei suutnudki Christiani ku\u0308ljest lahti lasta. Mo\u0303istusega vo\u0303ttes sai ta ko\u0303igest justkui aru, su\u0308dameni see aga ei jo\u0303udnud ... Uus lo\u0303pplahendus muutis mitte ainult lo\u0303ppu, vaid avas mo\u0303neti ta\u0308iesti uue sisulise teelahkme. Kahtlemata on lavastajal o\u0303igus oma na\u0308gemusele, aga midagi minus ja\u0308i siiski taga igatsema seda Tambergi o\u0303rnalt helisevat lo\u0303ppakordi, mis oleks jutustusele pannud kauni punkti. Sellegipoolest pean lavastust Vanemuise teatri suureks o\u0303nnestumiseks ja kindlasti tulen la\u0308hitulevikus ka teist koosseisu vaatama. Armastuse teema tundub ta\u0308napa\u0308eval kuidagi kulununa, me pruugime seda so\u0303na tuhandeid kordi, kulutame teda, tajumata kunagi pa\u0308ris lo\u0303puni, mis see on. Isetus, alandlikkus, suuremeelsus \u2013 kui vo\u0303o\u0303rad tunduvad need mo\u0303isted meie aja kontekstis. Ja ometi on see teema aktuaalsem kui kunagi varem. Armastus pole teene teene vastu, vaid midagi, mille me anname a\u0308ra su\u0308dame soovil, midagi vastu no\u0303udmata. Aita\u0308h teatrile selle meeldetuletuse eest!"}, {"text_idx": "#000010", "text": "\u201cJeanne d\u2019Arci\u201d ja \u201cLohengrini\u201d duell"}]