[{"text_idx": "#000001", "text": "So\u0303jaja\u0308rgsetel aastatel, 1940ndate lo\u0303pus oli Lo\u0303una-Eesti autobaasidel bussiliinide normaalseks teenindamiseks suur puudus korralikest so\u0303iduvahenditest. Vanad so\u0303jaeelsed autobussid olid ta\u0308ielikult amortiseerunud ja nende remontimine polnud enam vo\u0303imalik. Veoauto kastis reisijate vedu oli uute liiklusohutusno\u0303uete ja\u0308rgi keelatud. NSV Liidu bussitehased ei suutnud no\u0303udlust uute busside ja\u0308rele ta\u0308ita ning va\u0308iksematel autobaasidel oli u\u0308histranspordi ka\u0308igus hoidmisega raskusi. Keerulise olukorra leevendamiseks otsustati Tartus hakata vanadele bussidele seeriaviisiliselt uusi keresid ehitama. 1950. aasta kevadel alustati Tartu Autoremotto\u0308o\u0308kojas autobussidele GAZ-03-30 kapitaalremondi ka\u0308igus uute kerede ehitust."}, {"text_idx": "#000003", "text": "\"Esimese puitso\u0303restikuga autobussi kere valmistati 1950. aastal Eduard Kure garaaz\u030ci ruumides Teguri tn 2\""}, {"text_idx": "#000005", "text": "Uued kered GAZ-03-30 autobussidele ehitati identsetena Gorki Autotehases valmistatud originaalidele, omalooming ja muudatused olid liiklusohutuse seisukohalt keelatud. Mudel GAZ-03-30 oli veoauto GAZ-AA raamile ehitatud puitkarkasskerega autobuss. Algselt 1933. aasta va\u0308ljalaskega mudel oli oma su\u0308nnist 20 aastat hiljem Tartu ja Lo\u0303una-Eesti linnaliinide jaoks kitsaks ja\u0308a\u0308nud \u2013 bussis oli vaid 17 istekohta."}]