[{"text_idx": "#000000", "text": "Potil ja Pannil vo\u0303iks laval ikka vahe olla"}, {"text_idx": "#000001", "text": "Adrian Piper vedas 1982\u20131984 projekti Funk Lessons, mille raames korraldas ta performatiivseid tantsuto\u0308o\u0308tubasid. Etenduse kulgedes muutus tantsutund aina enam loenguks, mis puudutas identideedi, rassismi, afroameerika kultuuri jne. Piper la\u0308htub oma to\u0308o\u0308des iseendast kui sisendist, kuid jo\u0303uab u\u0308hiskondliku laiema va\u0308ljundini."}, {"text_idx": "#000002", "text": "Etendaja la\u0308heb lavale, tal vo\u0303ib olla roll, aga ei pruugi, ta vo\u0303ib ra\u0308a\u0308kida, aga ei pruugi, ta vo\u0303ib tantsida, aga ei pruugi, ta vo\u0303ib karjuda, aga ei pruugi, ta vo\u0303ib vo\u0303tta publikuga kontakti, aga ei pruugi, ta vo\u0303ib ka\u0308ituda ettearvamatult, aga ei pruugi, ta vo\u0303ib manipuleerida, aga ei pruugi. Kui etendaja lavalt maha tuleb, siis millegipa\u0308rast tulevad laval esitatud mo\u0303tted ja ideed temaga kaasa ka va\u0308ljapoole lava. Tundub, et etendaja ei saa ja\u0308tta oma rolli lavale ja garderoobi maha, miks see nii on? Arutlesin sellel teemal Sigrid Saviga, kes see hooaeg on seotud nii So\u0303ltumatu Tantsu Lava (\u201cArtefakturism: farsid ja varemed\u201d \u2013 koreograafid-etendajad: Valeria Janus\u030ckevits\u030c, Keity Pook, Sigrid Savi ja Kadri Sirel) kui Kanuti Gildi SAALiga (\u201cCowbody\u201d \u2013 koreograafia: Hanna Kritten Tangsoo ja Sigrid Savi)."}, {"text_idx": "#000005", "text": "Ka\u0308rt: \u201cMa tahaksin vastupidist va\u0308ita, et etendajaks ikkagi vo\u0303iks o\u0303ppida. O\u0303ppida kriitiliselt mo\u0303tlema eetilistele piiridele, millega manipuleeritakse etendussituatsioonis; mo\u0303testama publiku rolli ja olulisust terviku toimimises; lavalist vastutust, mille etendaja vo\u0303tab kui teosega publiku ette la\u0308heb; ja kindlasti u\u0308leu\u0308ldist konteksti, kuhu ja milles luuakse.\u201d"}, {"text_idx": "#000008", "text": "Kirjutise sissejuhatav loetelu viitab to\u0303siasjale, et etendaja on pea alati laval oma kehaga, misto\u0303ttu ei saa kehalisuse olulisust etendaja to\u0308o\u0308s alahinnata. Etendaja keha ning liikumine loovad lavaruumile ja -situatsioonile ta\u0308hendust \u2013 kui kehalisus a\u0308ra unustada, on see vaatajale na\u0308ha. Kehalisus ei pruugi (kuigi vabalt ka vo\u0303ib) ta\u0308hendada tsirkuseartistile vastavat akrobaatilist vo\u0303imekust, pigem on see tajumuslik kohalolu/presence. Tugeva kohaloluga etendaja saab selgelt aru, kus ta ruumis paikneb, mis tema u\u0308mber toimub, kui kiiresti aeg mo\u0308o\u0308dub jne. Ta ei pea seda ko\u0303ike kontrollima vo\u0303i manipuleerima, kuid ta on nendest aspektidest teadlik ning suudab nende vahel ujuda."}, {"text_idx": "#000009", "text": "Nu\u0308u\u0308distantsu puhul on oluline, et lisaks fu\u0308u\u0308silisele tantsutehnilisele vo\u0303imekusele oleks lavastuses/performance\u2019is psu\u0308hholoogilist ruumi, mida vaatajaga jagada. Psu\u0308hholoogiline ruum ei ole pelgalt miimika vo\u0303i emotsionaalset seisundit representeeriv mask, mis lavale astudes ette to\u0303mmatakse, see on midagi palju hapramat, see on valmisolek ootamatusteks ning vo\u0303imekus teadmatuses ja\u0308a\u0308da avatuks. See on ruum, mis ja\u0308a\u0308b laval oleva etendaja isiksuse ja tema sooritatava sisu vahele \u2013 ruum, kuhu publikul on vo\u0303imalus piiluda. Seda ruumi kogedes na\u0308eb vaataja etendaja n-o\u0308 laval olemise maski taha, tunnetab olukorra haavatavust ja ainukordsust. Psu\u0308hholoogiline ruum loob tantsule su\u0308gavuse, kolmanda dimensiooni. Kui etendaja aga lavale astudes maski kohe ette to\u0303mbab, kas enese kaitseks vo\u0303i o\u0303igustuseks, siis ja\u0308a\u0308bki selline kahe dimensiooniline mulje, et a\u0308ge ku\u0308ll, et osatakse ja tehakse, aga tants mo\u0303jub kleepsuna, mida vo\u0303ib u\u0308ksko\u0303ik kuhu kleepida ja siis ja\u0308lle maha kiskuda."}, {"text_idx": "#000011", "text": "Tantsus kujutan ette (ning olen ka ise kogenud), et tantsija saab protsessis osaleda puhtalt materjalina. Minna lavastusse ta\u0308itma selget rolli, kellegi teise antud u\u0308lesannet, sooritama koreograafi loodud liikumist (seda ko\u0303ike vo\u0303iks ja peaks meisterlikult tegema), ilma et eraelu temaga lavale kaasa tuleks. Ka na\u0308itlejate puhul suudan ette kujutada stsenaariumeid, kus ollakse ta\u0308ielikult materjal. Kaasaegsetes etenduskunstides on aga po\u0303nev see, et loomeprotsessis on etendaja korraga nii looja kui materjal. Etendaja tegevustikul tundub alati olema va\u0308hemalt kaks plaani: tegevus laval ning selle tegevuse kommenteerimine."}, {"text_idx": "#000012", "text": "Mo\u0303tteharjutusena (nii lavastaja kui etendajana): Kui mul on laval Pott, siis mulle on oluline, et Pott oleks nii Pott, et kui u\u0308hel hetkel tuleb Poti asemel Pann, siis Pann ei saaks lihtsalt Poti rolli u\u0308le vo\u0303tta. Sellisel juhul on edaspidi laval Pann, kes ajab laval oma asja. Isegi kui nende performatiivsed aktsioonid vo\u0303ivad kattuda, siis neist kummastki peaks la\u0308bi kumama piisavalt neid endid, et vaatajal oleks vo\u0303imalus vahet teha, kas laval on siis Pott vo\u0303i ikkagi Pann. Kui Panniga tuleb aga lavastusse piisavalt kaasa Panni ennast, siis mo\u0303jutab ja muudab see senist tervikut. Panni tulekuga muutuvad ro\u0303huasetused, to\u0303ena\u0308oliselt ka sisend. Pann ei ole lihtsalt materjal, kellega varem Potis keedetud suppi edasi soojendada. Pannist saab suuremal vo\u0303i va\u0308hemal ma\u0308a\u0308ral looja."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Kokkuvo\u0303ttes, iseennast ei saa laval lo\u0303puni maha ja\u0308tta."}, {"text_idx": "#000015", "text": "Vastastikune austus etendaja ja publiku vahel tundub ko\u0303ige alus olema. Kui etendaja suudab publikule ennetavalt selgeks teha, mida teosest oodata on, eelko\u0303ige just selles vallas, mis eetiliselt vo\u0303ib olla ku\u0308sitav, ning publik otsustab siiski saali tulla, siis tegelikult on loodud omavaheline vaikiv kokkulepe, mille arvelt on etendajale rohkem lubatud. Kindlasti to\u0303useb see ku\u0308simus u\u0308les kaasavate etenduste puhul. Meile mo\u0303lemale Sigridiga tundub ebaeetiline keegi lavale to\u0303mmata ja siis ta sinna ripakile ja\u0308tta. Kui juba astuda samm kaasamise suunas, siis suureneb sellega paralleelselt ka etendaja vastutus vaataja kogemuse ees. Austades publikut ja tema aega, loodame loojate ja etendajatena, et see austus on vastastikune. Et ka publik tuleb saali meie aega ja to\u0308o\u0308d austades, sest just sellelt pinnalt on vo\u0303imalus alustada omavahelist dialoogi."}, {"text_idx": "#000016", "text": "TU\u0308 Viljandi kultuuriakadeemia tantsukunsti eriala a\u0308sjalo\u0303petanu"}, {"text_idx": "#000017", "text": "Tantsuo\u0303petuse ka\u0308siraamat. Hea tantsuo\u0303petaja, sinu to\u0308o\u0308 on va\u0308ga oluline"}, {"text_idx": "#000018", "text": "TU\u0308 Viljandi kultuuriakadeemia tantsukunsti a\u0308sjalo\u0303petanu"}, {"text_idx": "#000019", "text": "Tantsust tantsuta: Pa\u0308a\u0308suga tunnetuse kaitseks"}, {"text_idx": "#000022", "text": "Tantsu loomine on valikute tegemine..."}, {"text_idx": "#000023", "text": "Tallinna U\u0308likooli BFMi koreograafia o\u0303ppekava projektijuht"}]