[{"text_idx": "#000002", "text": "Venemaa \u201calanduste aastaku\u0308mme\u201d on la\u0308bi. Tema \u201cendiselt hirmua\u0308ratav suurusejanu\u201d on tagasi. Euroopa uueks reaalsuseks on Venemaa tagasitulek suurvo\u0303imuna ning ku\u0308lma so\u0303ja ja\u0308rgse Euroopa korra lo\u0303pp. Ku\u0308simus on selles, kui to\u0303sist va\u0308ljakutset Venemaa endast pa\u0308riselt kujutab? Kas ta on to\u0303usev jo\u0303ud vo\u0303i manduv vo\u0303im, mis teeb ajutist come-back\u2019i? Kas Venemaa on uus\u00adimperiaalne vo\u0303im, mis pu\u0308u\u0308ab oma no\u0303rgemate naabrite u\u0308le domineerida, vo\u0303i post\u00adimperiaalne riik, mis pu\u0308u\u0308ab kaitsta oma o\u0303iguspa\u0308raseid huvisid? Kas Moskva vo\u0303tab Euroopa Liitu strateegilise partnerina vo\u0303i hoopis ohuna omaenda Euroopa-ambitsioonidele? Kui stabiilne on Vladimir Putini rez\u030ciim, millised on Kremli pikemaajalised huvid ja lu\u0308hemaajalised hirmud?"}, {"text_idx": "#000003", "text": "Venemaa esileto\u0303us on langenud aega, mil Ameerika U\u0308hendriikide globaalne hegemoonia no\u0303rgeneb, Washington otsib meeleheitlikult liitlasi ja vo\u0303imalusi oma domineerivuse sa\u0308ilitamiseks ning Euroopa Liidu globaalne ta\u0308htsus on su\u0308gavas kriisis. Venemaa ootamatust virgumisest jahmunud La\u0308a\u0308ne poliitikuid kannustab u\u0308helt poolt soov \u201ckasutada karme so\u0303nu\u201d ja \u201can\u00adda Venemaale o\u0303ppetund\u201d ning teiselt poolt arusaamine, et La\u0308a\u0308ne vo\u0303ime Venemaa poliitikat mo\u0303jutada on piiratud. Gaasi- ja naftahindade ja\u0308rsk to\u0303us on paisutanud Vene riigieelarvet ja dramaatiliselt kahandanud riigi so\u0303ltuvust va\u0308lisfinantseeringuist. Venemaa on praegu va\u0308lisvaluuta reservide poolest kolmandal kohal maailmas, tal on hiigelsuur jooksevkonto u\u0308leja\u0308a\u0308k ning ta on tasumas viimaseid 1990. aastate algul soetatud vo\u0303lgu. Venemaa so\u0303ltuvus La\u0308a\u0308ne laenudest on asendunud Euroopa so\u0303ltuvusega Vene energiaressurssidest."}, {"text_idx": "#000004", "text": "Samas ja\u0308a\u0308b Venemaa ikkagi va\u0308ga haavatavaks vo\u0303imuks. Tema majanduskasv tuleneb peamiselt energiahindade to\u0303usust ning tehnoloogia moderniseerumise tase on endiselt madal. Tegu on klassikalise naftarez\u030ciimiga, mis kannatab korruptsiooni ja ebaefektiivsuse all. Elatustase on to\u0303usnud, kuid Venemaa on endiselt vaene riik. U\u0308hiskondlik ebavo\u0303rdsus kasvab kiiresti ja haridus ka\u0308ib alla. Alkoholism ja kokkukukkuv tervishoiusu\u0308steem su\u0308vendavad demograafilist katastroofi. Elanikkond kahaneb 700 tuhande inimese vo\u0303rra aastas ja meeste eluiga on u\u0308ks madalamaid maailmas."}, {"text_idx": "#000005", "text": "La\u0308a\u0308ne la\u0308henemisviis Venemaale on muutunud \u201crealistlikumaks\u201d ning seeto\u0303ttu po\u0308o\u0308ratakse Venemaa geopoliitiliste ja ma\u00adjanduslike huvide analu\u0308u\u0308simisel ma\u0308rksa va\u0308hem ta\u0308helepanu rez\u030ciimi loomusele ning selle va\u0308lis- ja sisepoliitika seostele. Vene eliidi seas levivaid ideid ja ideoloogilisi kontseptsioone reeglina ignoreeritakse. La\u0308a\u0308ne realistid kalduvad u\u0308ksmeelselt arvama, nagu oleks Kremli va\u0308lispoliitika ko\u0303ige va\u0308hem ideoloogiline va\u0308lispoliitika Euroopas, sest Venemaa valitsejad on ju u\u0308htlasi ka Venemaa omanikud."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Putini kriitikud Venemaal ja va\u0308lismaal kalduvad alahindama Kremli propageeritava \u201csuvera\u0308a\u0308nse demokraatia\u201d kontseptsiooni intellektuaalset sisu. Nende meelest on sel u\u0308ksnes propagandistlik va\u0308a\u0308rtus; selle ainus funktsioon olevat rez\u030ciimi kaitsmine La\u0308a\u0308ne kriitika eest ning Kremli ideoloogia la\u0308hem uurimine olevat lihtsalt ajaraiskamine. Aga kas see on ikka pa\u0308riselt nii? Tuntud ajaloolane Dominic Lieven on kirjutanud: \u201cImpeeriumide ideoloogiad on niiha\u0308sti iseenesest huvitavad kui ka eluta\u0308htsad impeeriumide elluja\u0308a\u0308mise seisukohalt. Impeeriumide to\u0303us ja langus on la\u0308hedalt seotud ideede ajalooga \u2013 seda ei ma\u0308a\u0308ra kaugeltki ainult vo\u0303im so\u0303na ja\u0308memateriaalses ta\u0308henduses.\u201d"}, {"text_idx": "#000007", "text": "Putini Venemaa ei ole tavapa\u0308rane autoritaarne riik. Tegu pole No\u0303ukogude Liidu lahjendatud variandiga, kuigi riigihu\u0308mni lauldakse samal viisil. See pole ka u\u0308leminekudemokraatia ega \u201cjuhitav\u201d vo\u0303i \u201cu\u0308lijuhitav demokraatia\u201d. Need terminid ei taba seda, kuidas seal demokraatlikke institutsioone tarvitatakse ja kuritarvitatakse vo\u0303imumonopoli sa\u0308ilitamiseks. Juhitava demokraatia mo\u0303iste suudab kirjeldada u\u0308ksnes Putini Venemaad kui vo\u0303imumasinat, mitte aga selle poliitilist projekti. See ei seleta, miks Putin to\u0303rgub hak\u00adkamast eluaegseks presidendiks nagu tema Kesk-Aasia kolleegid ning riskib sellega ko\u0303igutada kogu enda rajatud poliitilist su\u0308steemi."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Venemaa poliitika ja\u0308lgijaid ha\u0308mmastab praeguse status quo puhul kummaline stabiilsuse-labiilsuse dialektika. Tundub, nagu puuduksid Putini projektil alternatiivid. Opositsioon on no\u0303rk ja no\u0303rgestatud, ilma ideedeta, ilma juhtideta ja avalikkuse toetuseta. Samal ajal aga on Moskva eliit a\u0308a\u0308rmiselt na\u0308rviline ja ebakindel. Vo\u0303imuja\u0308rgluse ku\u0308simus on halvanud tema kujutlusvo\u0303ime. Miks on eliit nii hirmul, kui rez\u030ciim tundub nii stabiilne?"}, {"text_idx": "#000009", "text": "Kui Putin soovib sa\u0308ilitada oma rez\u030ciimi euroopalikku va\u0308lisilmet ja hoolib riigi pikemaajalisest stabiilsusest, siis peaks ta pa\u0308rast teise ametiaja lo\u0303ppu tagasi astuma, nagu ta on lubanud. Aga kui ta tahab a\u0308ra hoida destabiliseerumist la\u0308hitulevikus, siis peaks ta kas ja\u0308a\u0308ma eluaegseks presidendiks vo\u0303i kolima Kuule. Rez\u030ciimi rajaja ekspresident Putini ning tema va\u0308ljavalitud ja\u0308rglase vo\u0303imalik kooseksisteerimine ohustaks kogu praegust poliitikasu\u0308steemi Venemaal. Ei keegi muu kui Kremli peaideoloog Vladislav Surkov on nimetanud praeguse rez\u030ciimi ja u\u0308ldse Vene poliitilise kultuuri kolme po\u0303hielemendina riigivo\u0303imu tsentraliseerimist, poliitsu\u0308steemi mittepragmaatilist, utoopilist legitimatsiooni ning vo\u0303imuasutuste personifitseerimist. Putini Venemaa ei suudaks taluda \u201crahva presidendi\u201d ja konstitutsioonilise presidendi ko\u0303rvuti eksisteerimist."}, {"text_idx": "#000011", "text": "\u201cSuvera\u0308a\u0308nse demokraatia\u201d ideoloogia ei ole u\u0308ksnes Putini rez\u030ciimi po\u0303hielement, see ja\u0308tkab venelaste ajaloolist pu\u0308rgimust leida endale ehe, so\u0303ltumatu ja eriomane nis\u030cs\u030c moodsas maailmas. Kontseptsiooni poliitilised juured on Ukraina su\u0308ndmustes ehk Kremli viisis mo\u0303testada 2004. aasta novembrist 2005. aasta jaanuarini Ukrainas toimunud Oranz\u030ci revolutsiooni (ehk Kremli terminites \u201coranz\u030ci poliittehnoloogiat\u201d). Oranz\u030ci revolutsiooni mo\u0303ju Vene poliitilisele mo\u0303tlemisele saab vo\u0303rrelda u\u0308ksnes 9/11 mo\u0303juga Ameerika poliitilisele kujutlusvo\u0303imele. Suvera\u0308a\u0308nse demokraatia kontseptsioon on Moskva vastus altpoolt la\u0308htuva populistliku surve ja u\u0308lalt la\u0308htuva rahvusvahelise surve ohtlikule u\u0308hendusele, mis ha\u0308vitas Leonid Kuts\u030cma rez\u030ciimi. Kiievi su\u0308ndmustes avaldus u\u0308lim oht: kaugjuhitav rahvau\u0308lesto\u0303us. Ja\u0308rgnes Putini ennetav kontrrevolutsioon, mis to\u0303i kaasa omamoodi \u201crez\u030ciimimuutuse\u201d Venemaal."}, {"text_idx": "#000014", "text": "Putini autoritaarsust vastandatakse La\u0308a\u0308\u00adnes enamasti Jeltsini puudulikule demo\u00adkraatiale \u2013 nagu tu\u0308ranniat vabadusele. Tegelikult on Jeltsini liberalismi ja Putini suvera\u0308nismi puhul tegu kahe omavahel seotud mitterepresentatiivse su\u0308steemiga. Peamine erinevus puudutab riigi rolli avalikus elus ja legitiimsuse allikaid. Jeltsini rez\u030ciim pu\u0308u\u0308dis va\u0308hendada u\u0308ldsuse ootusi riigi suhtes. Putini rez\u030ciimi su\u0308nd langes naftahindade to\u0303usu aega, mida kasutati a\u0308ra sotsiaalse infrastruktuuri kollapsi peatamiseks. \u201cDemokraatia ma\u0308ngimine\u201d Jeltsinil asendus Putinil riigivo\u0303imu konsolideerimisega \u2013 eliidi riigistamisega ja nn \u201coff\u00adshore aristokraatia\u201d (Berezovski, Gussinski jt) ko\u0303rvaleto\u0303rjumisega."}, {"text_idx": "#000015", "text": "Eliidi riigistamine on avaldunud energiasektori de facto riigistamisena, meedia ta\u0308ieliku allutamisena riigile, La\u0308a\u0308ne finantseeritavate valitsusva\u0308liste organisatsioonide de facto kriminaliseerimisena, Kremli sponsoreeritud parteide moodustamisena, Kremli vastaste ja\u0308litamisena (Mihhail Hodorkovski juhtum), loodud on sellised struktuurid nagu liikumine Nas\u030ci, mis vo\u0303iksid kriisiolukorras rez\u030ciimi aktiivselt toetada. Va\u0308rske ekstremismivastane seadus vo\u0303imaldab tegelikkuses mis tahes opo\u00adsitsioonitegevust kriminaliseerida. Omandivorm (era- vo\u0303i riigiomand) on suurte Vene kompaniide puhul kaotanud ta\u0308htsuse. Ko\u0303ik need on riigimeelsed firmad, mille majanduspoliitika kajastab pigem Vene riigi prioriteete kui olemasolevaid turuvo\u0303imalusi."}, {"text_idx": "#000016", "text": "Samavo\u0303rd huvipakkuv kui rez\u030ciim, mida suvera\u0308a\u0308nse demokraatia kontseptsiooniga legitimeeritakse, on selle kontseptsiooni intellektuaalne sisu. Viimasel paaril aastaku\u0308mnel pole Vene ideedeturul kunagi tuntud puudust teooriatest, mis ro\u0303hutavad Vene kultuuri ja ajaloo ainulaadsust ning Venemaa missiooni maailmas. Mitmed ha\u0308a\u0308led on ro\u0303hutanud, et Venemaa ideoloogiline so\u0303ltuvus La\u0308a\u0308ne teooriatest peab lo\u0303p\u00adpema. Suvera\u0308a\u0308nse demokraatia teoreetikud aga ei la\u0308htu Venemaa ainulaadsuse teooriatest. Kremli vastuseis indiviidi o\u0303igusi ning vo\u0303imude lahusust ro\u0303hutavale ang\u00adlosaksi liberaaldemokraatia teooriale ei po\u0303hine demokraatia kui valitsemisviisi kriitikal ega Venemaa erandlikkuse teooriatel. Suvera\u0308a\u0308nse demokraatia teooria intellektuaalsel po\u0303hjendamisel on Kremli ideoloogid ammutanud Mandri-Euroopa vaimsest pa\u0308randist \u2013 Franc\u0327ois Guizot\u2019 (1787\u20131874) poliitilisest ratsionalismist ja Carl Schmitti (1888\u20131985) \u201cdetsisionismist\u201d. Surkovi ja tema mo\u0303ttekaaslasi veetleb Guizot\u2019 ja Schmitti teooriate revolutsioonivastasus ning fundamentaalne vastuseis praeguse demokraatiaajastu kahele po\u0303hikontseptsioonile: arusaamale representatsioonist kui moodsa u\u0308hiskonna pluralistliku loomuse va\u0308ljendusest ja arusaamale rahvasuvera\u0308a\u0308nsusest, mis ma\u0308a\u0308ratleb demokraatiat rahva tahte valitsemisena. Praeguse Moskva rez\u030ciimi po\u0303hitunnusteks on just nimelt antipopulism ja antipluralism."}, {"text_idx": "#000017", "text": "Etnilise natsionalismi ja Kremli suvera\u0308a\u0308nse demokraatia seos on keerukam, kui Putini kriitikud enamasti arvavad. Kreml kasutab vajaduse korra traditsioonilist Vene natsionalismi, kuid ta soovib seda pigem vaos hoida kui mobiliseerida. Kui valitsus represseerib oma liberaalseid ja la\u0308a\u0308nemeelseid oponente u\u0308pris \u201cteatraalselt\u201d, na\u0308itamaks La\u0308a\u0308nele, et ta ei talu oma siseasjadesse sekkumist, siis natsionaliste represseerib ta veelgi to\u0303husamalt."}, {"text_idx": "#000018", "text": "Suvera\u0308a\u0308nse demokraatia teoreetikud eelistavad ma\u0308a\u0308ratleda demokraatiat Schmitti kombel kui \u201cvalitsejate identsust valitsetavatega\u201d. Ja nii nagu Guizot, ei mo\u0303ista ka nemad suvera\u0308a\u0308ni all mitte rahvast vo\u0303i valijaid, vaid vastutustundliku rahvusliku eliidi u\u0308ksmeeles kehastuvat ratsionaalsust. Kremli versioon Guizot\u2019 antipopulismist ja Schmitti antiliberalismist ei ka\u0308sita valimisi mitte kui erinevate ja konfliktsete huvide va\u0308ljendamist, vaid kui valitsejate ja valitsetavate identsuse demonstratsiooni; mitte kui rahva esindamise meh\u00ad\u00adhanismi, vaid vo\u0303imu esindamist rahva ees."}, {"text_idx": "#000019", "text": "Surkov ja tema mo\u0303ttekaaslased on avastanud, et suvera\u0308a\u0308nsuse idee on mo\u0303jult u\u0308ldisem kui demokraatia idee. Isegi ko\u0303ige ebademokraatlikum rez\u030ciim ei pea ta\u0308napa\u0308eval enese legitimeerimiseks viitama mitte jumalikule o\u0303igusele, du\u0308nastiaja\u0308rgsusele vo\u0303i vallutuso\u0303igusele, vaid rahva tahtele, va\u0308ljendugu see kuidas tahes. Schmitti definitsioon, mille ja\u0308rgi suvera\u0308a\u0308n on see, kes kuulutab va\u0308lja erakorralise seisukorra, vo\u0303tab suurepa\u0308raselt kokku selle peaaegu metafu\u0308u\u0308silise rolli, mis kuulub ta\u0308nase Venemaa poliitilises su\u0308steemis presidendile. Schmitti demokraatia ma\u0308a\u0308ratlus ident\u00ad\u00adsusena ei vo\u0303imalda mingit mo\u0303ttekat eristust demokraatia ja diktatuuri vahel. Ja sedagi vo\u0303ivad Kremli demokraatiateoreetikud lugeda eeliseks."}, {"text_idx": "#000020", "text": "Suvera\u0308a\u0308nse demokraatia kontseptsioon ei kanna Venemaad Euroopa poliitilise mo\u0303tte traditsioonist eemale. See kehastab Venemaa ideoloogilist taotlust olla \u201cteine Euroopa\u201d \u2013 alternatiiv Euroopa Liidule. Carnegie mo\u0303ttekoja analu\u0308u\u0308tik Dmitri Trenin kirjutab: \u201cVenemaa on va\u0308ga vana Euroopa, ta sarnaneb 1920ndate Saksamaaga oma pulbitsemise ja kannatajatunde poolest; vo\u0303i 1940ndate Prantsusmaaga, mis pu\u0308u\u0308dis ravida oma traumasid; vo\u0303i 1960ndate Itaaliaga, mis puutub vo\u0303imu, raha ja kuritegevuse liitu.\u201d Niisiis on Ve\u00adnemaa va\u0308ga vana Euroopa. Ta kehastab niiha\u0308sti nostalgiat Euroopa vana rahvusriigi ja\u0308rele kui ka Euroopa korra ja\u0308rele, mida valitseksid jo\u0303udude tasakaalu ja teiste riikide siseasjadesse mittesekkumise po\u0303himo\u0303tted."}, {"text_idx": "#000021", "text": "Venemaa ettekujutus Euroopa korrast on segu igatsusest \u201cEuroopa kontserdi\u201d ja\u0308rele ja kadedusest Hiina suhtes, mis suudab La\u0308a\u0308nele avanemist tasakaalustada, to\u0303rjudes mis tahes sekkumisi oma sisepoliitikasse. Kremli jaoks ta\u0308hendas ku\u0308lma so\u0303ja lo\u0303pp tagasipo\u0308o\u0308rdumist ku\u0308lma so\u0303ja eelse Euroopa korra poole."}, {"text_idx": "#000022", "text": "See na\u0308gemus on ta\u0308iesti vastandlik Bru\u0308sseli na\u0308gemusele 21. sajandi Euroopa korrast. Robert Cooper on Euroopa konsensuse vo\u0303tnud kokku nii: \u201cSee, mis 1989. aastal lo\u0303ppes, ei olnud lihtsalt ku\u0308lm so\u0303da ega isegi Teine maailmaso\u0303da. See, mis Euroopas (ja vo\u0303ib-olla ainuu\u0308ksi Euroopas) lo\u0303ppes, oli kolm sajandit kestnud poliitikasu\u0308steem: jo\u0303udude tasakaal ja im\u00adpe\u00adriaalsed taotlused.\u201d Euroopa poliitikaeliit arvas, et ku\u0308lma so\u0303ja lo\u0303pp ta\u0308hendab uue Euroopa korra teket. Selle postmodernse Euroopa korra po\u0303hielementideks on u\u0308ksikasjalik su\u0308steem u\u0308ksteise siseasjadesse sekkumiseks ning avatusele ja la\u0308bipaistvusele rajatud julgeolek. Postmodernne su\u0308steem ei tugine jo\u0303udude tasakaalule ega toonita suvera\u0308a\u0308nsust vo\u0303i sise- ja va\u0308lispoliitika lahusust. See hu\u0308lgab jo\u0303ukasutamise kui konfliktide lahendamise vahendi ning soo\u00ad\u00adsib teadlikult Euroopa riikide vastastikust so\u0303ltuvust ja haavatavust."}, {"text_idx": "#000023", "text": "1990ndate Venemaa ei olnud postmodernne riik, aga ta kuulus sellesse uude Euroopa korda. Peamisteks vahenditeks Venemaa lo\u0303imimisel postmodernsesse su\u0308steemi olid Euroopa tavarelvastuse leping (millele kirjutati alla 1999. aasta novembris) ning Euroopa Julgeoleku- ja Koosto\u0308o\u0308organisatsioon (OSCE), mis po\u0303hinesid sekkuvatel inspektsioonidel ja aktiivsel seirel. Nende to\u0303ttu hakkas Venemaa paistma moodsa riigina, mis on vo\u0303tnud omaks avatuse ja vastastikuse so\u0303ltuvuse postmodernsed imperatiivid. Venemaa no\u0303rkus tol aastaku\u0308mnel lo\u0303i illusiooni, nagu kuuluks sellele su\u0308steemile ka Moskva ideoloogiline poolehoid."}, {"text_idx": "#000024", "text": "Tegelikkus osutus teistsuguseks. Venemaa eelistas hakata oma riiklust ehitama pigem 19. sajandi kui 21. sajandi Euroopa praktika ja ideoloogiate ja\u0308rgi. Venemaa on langetanud valiku niisuguse maailma kasuks, kus Kremli-so\u0303bralikud oligarhid omandavad Inglise jalgpalliklubisid ja Vene keskklass reisib vabalt Euroopas ringi, kuid rahvusvahelistel ettevo\u0303tetel ei lubata ekspluateerida Vene loodusvarasid ning Kreml no\u0303uab oma kriitikute va\u0308ljasaatmist Euroopa pealinnadest."}, {"text_idx": "#000025", "text": "Euroopa Liidu ja Vene koosto\u0308o\u0308 ja partnerluse retoorika ei suuda varjata to\u0303siasja, et suvera\u0308a\u0308nse demokraatia rez\u030ciim on absoluutselt u\u0308hitamatu postmodernse hegemooniaga. Venemaa comeback on toimunud avaliku va\u0308ljakutsena Euroopa korrale. Venemaa otsus 2007. aasta juunis peatada tavarelvastuse leping ja Moskva otsustavad jo\u0303upingutused OSCE to\u0308o\u0308 blokeerimiseks ta\u0308histasid ku\u0308lma so\u0303ja ja\u0308rgse korra lo\u0303ppu Euroopas. Putini suvera\u0308a\u0308nse demokraatia rez\u030ciim ja selle va\u0308lispoliitika on to\u0303sine va\u0308ljakutse ku\u0308lma so\u0303ja ja\u0308rgsele Euroopa korrale. Siin po\u0303rkuvad Euroopa Liidus kehastuva postmodernse riigi loogika ja suvera\u0308a\u0308nse demokraatia loogika, mis on Moskva ja Euroopa Liidu praeguste pingete allikaks."}, {"text_idx": "#000026", "text": "Kremli vaateviisi ja\u0308rgi ei ole suvera\u0308a\u0308nsus lihtsalt u\u0308ks o\u0303igusi; see ei ta\u0308henda kohta U\u0308RO-s. Kremli jaoks ta\u0308hendab suvera\u0308a\u0308nsus eelko\u0303ige suutlikkust. See sisaldab majanduslikku so\u0303ltumatust, so\u0303jalist tugevust ja kultuurilist identiteeti. Veel u\u0308heks suvera\u0308a\u0308nse riigi elemendiks on \u201crahvuslikult meelestatud\u201d eliit, mis on relvastatud rahvuslikult meelestatud demokraatiateooriaga."}, {"text_idx": "#000027", "text": "Putini Kreml ei ole kunagi pidanud Kesk-Euroopa uusi demokraatiaid eeskujuks Venemaa arengule, sest Moskva silmis puudub Kesk-Euroopa va\u0308ikeriikidel suutlikkus olla suvera\u0308a\u0308nne. 1990ndate vene liberaalide lootused rajada No\u0303ukogude-ja\u0308rgne riik Euroopa Liidu eeskujule on samuti kustunud. Kremli silmis on va\u0308iksemad riigid ma\u0308a\u0308ratud tiirlema u\u0308he vo\u0303i teise suvera\u0308a\u0308nse vo\u0303imupooluse u\u0308mber. Venemaa vaatenurgast saab u\u0308ksnes suurvo\u0303im olla to\u0303eliselt suvera\u0308a\u0308nne. Ja mo\u0303jusfa\u0308a\u0308rid on vo\u0303imude tasakaalu poliitika lahutamatu element."}, {"text_idx": "#000028", "text": "Kui Euroopa Liit tekkis vastusena 20. sajandi algupoole natsionalismi ja rahvusriikide rivaalitsemise ohule, siis Venemaa va\u0308lispoliitilist mo\u0303tlemist on kujundanud postnatsionaalse poliitika la\u0308bikukkumine ja No\u0303ukogude Liidu lagunemine. Euroopa luupainajate juured on 1930ndate kogemuses. Venemaa luupainajad sarnanevad 1990ndate Vene kogemusega."}, {"text_idx": "#000029", "text": "Sisepoliitikas on Putini rez\u030ciimi tuumaks riigi allutamine valitsusaparaadile. Kremli mo\u0303tlemine ei juhindu mitte kodanike o\u0303iguste, vaid elanikkonna vajaduste mo\u0303istest. Elanikkonna mo\u0303istet vastandatakse niiha\u0308sti kesksele o\u0303iguste mo\u0303istele liberaalses demokraatias kui ka kesksele \u201crahva\u201d mo\u0303istele natsionalistlikes kavades. Kodanik-valija o\u0303igused on Putini Venemaal asen\u00addunud tarbija, turisti ja suurriigi passi omaniku o\u0303igustega; 19. sajandi Saksa loosung \u201cveri ja muld\u201d on asendunud \u201co\u0303li ja hinge\u201d loosungiga. Kremli meelest on suvera\u0308a\u0308nse demokraatia na\u0308ol tegu Euroopa kodanikunatsionalismi Vene versiooniga. Selle projekti alussammasteks on loodusvarad, ma\u0308lestus No\u0303ukogude Liidu vo\u0303idust \u201cSuures Isamaaso\u0303jas\u201d ja suvera\u0308a\u0308nsuselubadus."}, {"text_idx": "#000030", "text": "Vene suvera\u0308a\u0308nse demokraatia kontseptsiooni ko\u0303ige a\u0308hvardavamaks aspektiks on Euroopa Liidu ka\u0308sitamine ajutise na\u0308htusena, huvitava eksperimendina, millel puudub tulevik. See seletab Moskva ro\u0303huasetust kahepoolsetele suhetele Euroopa suurte liikmesriikidega ning kasvavat soovimatust suhelda Euroopa Liidu kui niisugusega. Mo\u0303ne aasta tagune Euroopa illusioon, nagu vo\u0303iks Venemaast saada Euroopa Liidu partner vo\u0303itluses multipolaarse ja rahvusvahelisel o\u0303igusel po\u0303hineva maailma eest, on kustunud. Moskva jaoks on multilateralismi toetamine ja mitmepooluselise maailma eest ko\u0303nelemine lihtsalt taktikalised relvad Ameerika hegemoonia to\u0303rjumiseks. Tegelikkuses on Vene va\u0308lispoliitilised instinktid pigem ameerikalikud kui euroopalikud. Venemaa usub vo\u0303imu sisse ning pooldab u\u0308hepoolset poliitikat ja rahvuslike huvide piiramatut ja\u0308rgimist."}, {"text_idx": "#000031", "text": "Selles kontekstis ei ka\u0308i Venemaa ja Euroopa Liidu peamine tu\u0308li mitte niivo\u0303rd rivaalitsevate huvide vo\u0303i lahknevate va\u0308a\u0308rtuste u\u0308mber. Tegu on poliitilise u\u0308hitamatusega. Venemaa va\u0308ljakutset Euroopa Liidule ei saa taandada energiaso\u0303ltuvuse ku\u0308simusele ega Moskva taotlusele domineerida \u201cla\u0308hiva\u0308lismaa\u201d u\u0308le, mis on juhtumisi ka Euroopa Liidu \u201cuus naabrus\u201d. Praeguse kriisi tuumaks ei ole demokraatia ja autoritaarsuse kokkupo\u0303rge (ajalugu on na\u0308idanud, et demokraatlikud ja autoritaarsed riigid saavad ka ho\u0303lpsasti koosto\u0308o\u0308d teha), vaid Euroopa Liidus kehastuva postmodernse riigi ja Venemaas kehastuva modernse riigi konflikt."}, {"text_idx": "#000032", "text": "Vastuolud Euroopa komisjoni energiaharta ja tavarelvastuse lepingu ku\u0308simuses ning Inglise\u2013Vene vastastikune na\u0308rvidema\u0308ng Aleksandr Litvinenko mo\u0303rva u\u0308mber ei la\u0308htu lihtsalt huvide konfliktist ega ku\u0308lma so\u0303ja nostalgiast. Need va\u0308ljendavad ka modernse ja postmodernse riigi erisugust loogikat. Kui inimo\u0303igusi ja avatust ro\u0303hutades ohustab Euroopa Liit Kremli suvera\u0308a\u0308nse demokraatia projekti, siis Venemaa ro\u0303huasetus jo\u0303udude tasakaalule kui uue Euroopa korra alusele ohustab Euroopa Liidu enda olemasolu. Venemaa Euroopa-poliitika a\u0308rgitab Euroopa Liidu liikmesriike (olgu Saksamaad vo\u0303i Poolat) oma va\u0308lispoliitikat taasnatsionaliseerima. Venemaa riigimeelsete firmade sissetungiga silmitsi seistes on Euroopa Liidu liikmesmaadel kiusatus sulgeda ligipa\u0308a\u0308s mo\u0303ningatele oma majandussektoritele (na\u0308iteks energia siseturule), ohustades sellega liberaalset majanduskorda, mis on Euroopa projekti tuumaks."}, {"text_idx": "#000033", "text": "Veel u\u0308ks po\u0303hjus Venemaa ja Euroopa suhete pa\u0308rast muretsemiseks on nende poliitikaeliitide vastandlikkus. Uus Vene eliit, mis vo\u0303itis u\u0308leminekuaja nullsummama\u0308ngu, erineb tunduvalt oma hi\u00adlis\u00adno\u0303u\u00adkogulikust eelka\u0308ijast, mille liikmed olid bu\u0308rokraatlikud, riskito\u0303rksad ning pa\u0308devad rahvusvaheliste suhete ja julgeolekupoliitika vallas. Uued eliitkaadrid on u\u0308limalt enesekindlad, riskialtid ja tohutult rikkad. Euroopa ei tea, kuidas niisuguste inimestega u\u0308mber ka\u0308ia. Euroopa poliitikaeliit, mille liikmed on teinud karja\u0308a\u0308ri kompromisse so\u0303lmides ja konflikte va\u0308ltides, seisab silmitsi eliidiga, mis on uhke oma kompromissitusele. Vastastikused mo\u0308o\u0308dara\u0308a\u0308kimised ja valestimo\u0303istmised tunduvad va\u0308ltimatud."}, {"text_idx": "#000034", "text": "U\u0308heso\u0303naga, Venemaa ja Euroopa Liidu kokkupo\u0303rge on loomult ideoloogiline. Kaalul on uue Euroopa korra loomus. Postmodernse riigi jaoks ta\u0308hendab suvera\u0308a\u0308nsus \u201ckohta laua taga\u201d. Venemaa jaoks ta\u0308hendab suvera\u0308a\u0308nsus valitsuse o\u0303igust teha oma territooriumil, mida tahab, ning ko\u0303r\u00advaldada oma vaenlasi kas vo\u0303i Londoni su\u0308dalinnas. Moskvale lisab kindlust natsionalismi ja suvera\u0308nismi tagasitulek mo\u0303\u00adnes Euroopa Liidu liikmesriigis ja ta ootab Euroopa Liidu kadumist ajalukku, nii nagu kadus No\u0303ukogude Liit 1990ndate aastate algul. No\u0303ukogude-ja\u0308rgne Venemaa ei jaga Euroopa vaimustust postnatsionaalse poliitika suhtes."}, {"text_idx": "#000035", "text": "Bru\u0308ssel on aga omalt poolt veendunud, et Vene suvera\u0308a\u0308nne demokraatia kujutab endast meeleheitlikku katset ajalugu alt vedada ning et Vene riigi avanemine on ko\u0303igest aja ku\u0308simus. Euroopa silmis liigub Vene suvera\u0308a\u0308nne demokraatia vastuvoolu globaliseerumise loogikale ja nii ei saa see kaua kesta."}, {"text_idx": "#000036", "text": "Suhete tulevik to\u0303otab tulla konarlik. Euroopa pu\u0308u\u0308dlust sundida Venemaad oma va\u0308lispoliitika printsiipe aktsepteerima hakatakse to\u0303lgendama topeltstandardite kasutamisena ning katsena esile kutsuda \u201crez\u030ciimimuutust\u201d. Venemaa rahvuslike huvide piiramatut ja\u0308rgimist ja o\u0303iguslikku revisionismi hakatakse Euroopas to\u0303lgendama traditsioonilise Vene imperialismi ilminguna. U\u0308heso\u0303naga, Euroopa postmodernsuse ja Vene suvera\u0308a\u0308nse demokraatia kooseksisteerimine vo\u0303ib osutuda raskemaks ja ohtlikumaks kui No\u0303ukogude kom\u00admunismi ja La\u0308a\u0308ne demokraatiate kooseksisteerimine ku\u0308lma so\u0303ja ajal."}, {"text_idx": "#000041", "text": "Kas selle pausi na\u0308iv mo\u0303ttelagedus on seotud ka asjaoluga, et akadeemilised diskussioonid Euroopa-kontseptsioonide teemal on jo\u0303udnud ummikusse ega suuda seeto\u0303ttu pakkuda ei kodanikele ega poliitikutele va\u0308rsket mo\u0303tlemisainet? Mitte tingimata. Teoreetiliselt on olemas kolm po\u0303hilist omavahel vo\u0303istlevat na\u0308gemust EL-ist, mille kilde imbub aeg-ajalt isegi poliitilistesse vaidlustesse, moodustamata siiski iga kord ja\u0308rjekindlat tervikut. Seega oleks vaeva va\u0308a\u0308rt mo\u0303ningad nende visioonide plussid ja miinused la\u0308bi vaielda."}, {"text_idx": "#000042", "text": "Esiteks leidub ikka veel u\u0308ksikuid EL-i kui tulevase \u201crahvusriikidest koosneva riigi\u201d eestko\u0303nelejaid. Need eestko\u0303nelejad, keda mo\u0303nevo\u0303rra ebata\u0308pselt nimetatakse fo\u0308deralistideks, on alati pidanud konstitutsiooni olemuslikult ta\u0308htsaks sammuks teel fo\u0308deraalse Euroopa riigi poole. Niisuguse fo\u0308deraalriigi vajadust vo\u0303ib o\u0303igustada mitmeti: teadlikult eetilistel alustel, va\u0308ites, et klassikalise rahvusriigi so\u0303jakas minevik on selle moraalset substantsi po\u0303hjalikult komp\u00adromiteerinud; vo\u0303i ka praktilise preventiivse vahendina konfliktialtide rahvusriikide ohjeshoidmiseks."}, {"text_idx": "#000044", "text": "Viimastel aastatel on ilmnenud, et prak\u00adtiliselt ko\u0303igis Euroopa riikides lihtsalt puudub see enamus, kellele oleks meele ja\u0308rele Euroopa fo\u0308deraalne riik; konstitutsiooniteemalised vaidlused on selle \u2013 vastupidiselt paljude eurofiilide ootustele \u2013 enam kui selgeks teinud. Niisugune skeptitsism on mo\u0303istagi ta\u0308rganud asjaolust, et paljud fo\u0308deralistlikud argumendid paistavad la\u0308hemal vaatlusel u\u0308pris kahtlased: na\u0308iteks ei ole olemas mingit u\u0308ht ja ainukest euroopalikku u\u0308hiskonnamudelit. Erinevused na\u0308iteks Skandinaavia riikide, Vahemeremaade ja Iirimaa vo\u0303i Suurbritannia taoliste \u201cAtlandi-a\u0308a\u0308rsete liberaalsete riikide\u201d vahel on mo\u0303nes osas ma\u0308rksa suuremad kui erinevus Euroopa kui terviku ja USA vahel."}, {"text_idx": "#000045", "text": "Teisalt on viimastel aastatel teadliku alternatiivina fo\u0308deraalriigi unelmale hakanud maad vo\u0303tma niisugune na\u0308gemus Euroopast, mida vo\u0303iks nimetada \u201crahvusu\u0308leseks multikulturalismiks\u201d. See perspektiiv taotleb niisugust Liitu, mille u\u0308lesanne seisneks eeska\u0308tt mitmekesisuse ja erinevuste tunnustamises ja sa\u0308ilitamises. Selle asemel et pu\u0308u\u0308elda klassikalise homogeense riigi poole, pu\u0308u\u0308aks sa\u0308a\u0308rane Euroopa saada \u201cerinevuste u\u0308henduseks\u201d, omamoodi \u201cTeise riigiks\u201d, kui tsiteerida mo\u0303jukat o\u0303igusteadlast Joseph Weilerit. Siin saab Euroopa ta\u0308htsaimaks vooruseks sallivus; seda, et liit on fo\u0308deraalse o\u0303igusega, kuid ilma fo\u0308deraalse riigita u\u0308ksus, ei peeta enam no\u0303rkuseks, vaid pigem osaks u\u0308leeuroopalisest moraalsest \u201cu\u0308mberkasvatusest\u201d vo\u0303i isegi emantsipeerumiseks eurooplaste varasemast rahvuslikust identiteedist. Weileri ja\u0308rgi kutsutakse eurooplasi u\u0308les EL-ile kuuletuma, kuid keegi ei saa neid selleks sundida, sest EL-il kui niisugusel puuduvad survevahendid oma kodanike sundimiseks. Ent \u201cEuroopa rahvaste nimel\u201d vastuvo\u0303etud seadustele kuuletumine saab vahendiks, mille abil saab \u201cnatsionalisti meie sees\u201d pidevalt ohjes hoida ja sallivust harjutada. Nagu Euroopa fo\u0308deraalriigi pooldajad, nii na\u0308evad sellegi na\u0308gemuse toetajad Euroopas lo\u0303puks ko\u0303lbelise kasvatuse vahendit \u2013 ainult mitte pa\u0308ris nii silmatorkavalt."}, {"text_idx": "#000046", "text": "Va\u0308a\u0308rib ro\u0303hutamist, et mitte mingil juhul ei taha sedalaadi rahvusu\u0308lese mul\u00adti\u00adkulturalismi pooldajad Liidu kujundamist fo\u0308deraalseks demokraatiaks. Pigem kujutlevad nad mingisugust niinimetatud \u201cde\u00admoi-kraatiat\u201d, mis ei ta\u0308henda mitte u\u0308he rahva ehk u\u0308he \u201cdeemose\u201d, vaid pigem sellist rahvaste \u2013 ehk \u201cdemoi\u201d \u2013 vo\u0303imu, kus rahvad teadlikult kinnitavad ja soovivad sa\u0308ilitada oma erinevusi. Selles na\u0308gemuses on palju sa\u0308a\u0308rast, mis mo\u0303jub ahvatlevalt. Tekib ainult ku\u0308simus, kui usaldusva\u0308a\u0308rsed on Euroopa liidrid sedalaadi rahvusu\u0308lest multikulturalismi propageerides, kui nad samal ajal kodus naiivse \u201cmul\u00adtikulturalismi\u201d oletatavaid illusioone ro\u0303hukalt to\u0303rjuvad, nagu seda kuuleb praeguseks juba peaaegu ko\u0303igi riikide tavalises poliitilises retoorikas. Kas vastastikuse tunnustamise po\u0303himo\u0303tet on vo\u0303imalik mee\u00adlevaldselt suruda u\u0308ksnes teatavate poliitikalo\u0303ikude vo\u0303i -tasandite raamesse?"}, {"text_idx": "#000047", "text": "Ja edasi tahaks ku\u0308sida, kas ei ole o\u0303ilis jutt \u201cEuroopa vo\u0303itlusest tunnustuse eest\u201d pelgalt suitsukatteks faktile, et sellest \u201ctunnustamisest\u201d ko\u0303neldes peetakse eeska\u0308tt silmas la\u0308binisti proosaliste rahvuslike kor\u00adralduste ja normide tunnustamist? Kahtlemata oleksid prantslased tunnustanud seda nu\u0308u\u0308dseks juba ko\u0303neka\u0308a\u0308nuliseks muutunud \u201cPoola torumeest\u201d u\u0308hes ko\u0303ige tema kultuurilise eripa\u0308raga \u2013 oleks ta vaid kodus pu\u0308sinud, selle asemel et pu\u0308rgida Pariisi bideesid parandama. See ongi peamine po\u0303hjus, miks sallivust ning Euroopat kui teekonda ja \u201cigavest saamist\u201d puudutav retoorika Euroopa juhtide suus nii vo\u0303ltsilt ko\u0303lab. Juba enne 2005. aasta referendumit kirjutasid Dominique de Villepin ja Jorge Semprs\u0301n raamatus \u201cEuroopa inimesest\u201d, et Euroopa olemust vo\u0303ib kirjeldada kui \u201coma teed ka\u0308ivat unelmat\u201d, un rz\u0301ve qui voyage2. Nii briljantsed fraasid ko\u0303lavad kahtlemata pilkena nendegi ko\u0303rvus, kes ei pea Euroopat neoliberaalseks, to\u0308o\u0308kohti ha\u0308vitavaks bu\u0308rokraatiamasinaks."}, {"text_idx": "#000048", "text": "Rahvusu\u0308lese multikulturaalse Euroopa peamine eeskuju on Kanada \u2013 isegi kui selle vaate pooldajad alati asja nii ei esita. Kanada on ainuke riik, mis on u\u0308hekorraga nii sissera\u0308ndajate maa, paljurahvuseline poliitiline lapitekk kui ka riik, mille konstitutsiooni on sisse kirjutatud mul\u00adtikulturalismi printsiip. Kui asja seega vaadata vaikimisi kanadalikust perspektiivist, siis ei ole konstitutsioonilepingu esialgne la\u0308bikukkumine mingi trago\u0308o\u0308dia. Kanadalased on enam kui kaks aastaku\u0308mmet pingutanud mingi konstitutsioonilise \u201ckokkuleppe\u201d saavutamise nimel \u2013 siiani tulutult. Tulemusest ta\u0308htsam on aga asjaolu, et see protsess \u2013 vo\u0303i vestlus, nagu seda tihti nimetatakse \u2013 u\u0308ha kestab; see annab vo\u0303imaluse to\u0303mmata kaasa uusi ha\u0308a\u0308li, arutelu su\u0308vendada ja laiendada. Pole ime, et kanadalased selle lo\u0303putu konstitutsioonilise vestluse kohta u\u0308tlevad \u201csee me olemegi\u201d \u2013 otsekui oleks riigist saanud gada\u00admeriaa\u00adnide rahvus."}, {"text_idx": "#000049", "text": "Kolmas na\u0308gemus Euroopast ei ole tegelikult midagi muud kui olemasoleva Bru\u0308sseli bu\u0308rokraatia o\u0303igustus, mis viib mo\u0303tted tagasi Helmut Schmidti kuulsa ma\u0308rkuse juurde, et see, kellel on na\u0308gemusi, peab arsti juurde minema. Sellest tehnokraatlikust vaatenurgast ta\u0308idab Bru\u0308ssel ta\u0308napa\u0308eval samalaadseid funktsioone, nagu rahvusriigid neid delegeerivad mittevalitavatele institutsioonidele \u2013 klassikaliseks na\u0308iteks on keskpangad (ehkki paljude tehnokraatliku perspektiivi propageerijate meelest on Euroopa Keskpank tegelikult juba liiga so\u0303ltumatuks muutunud: isegi Saksa fo\u0308deraalpangal ei olnud nii ulatuslikku mano\u0308o\u0308verdamisruumi)."}, {"text_idx": "#000050", "text": "Teisalt, kinnitavad tehnokraadid, ja\u0308a\u0308vad kodanike jaoks ko\u0303ige olulisemad poliitikavaldkonnad \u2013 eeska\u0308tt sotsiaalpoliitika ja haridus \u2013 liikmesriikide kontrolli alla. Sellest perspektiivist vaadates ei ole Bru\u0308ssel niisiis mitte aeglaselt kujunev valitsus, vaid pigem kobar reguleerivaid agentuure, ja seda tihti Euroopa tarbijate hu\u0308vanguks, kes varsti ei pea na\u0308iteks enam maksma oma mobiiltelefonide u\u0308le mo\u0303istuse ka\u0308ivaid roaming-tasusid. Need agentuurid omakorda on osa riiklike ja rahvusu\u0308leste kontrollmehhanismide su\u0308steemist, mis vo\u0303ivad to\u0303kestada ko\u0303ikvo\u0303imalike despootlike tendentside teket Bru\u0308sselis. Niisiis on nurinad Liidu oletatava demokraatiadefitsiidi u\u0308le tehnokraatide meelest parimal juhul fo\u0308ljetoniaine, halvimal juhul aga va\u0308ikeste Madisonideks pu\u0308rgijate kunstlikult elushoitavad debatid, et Bru\u0308sselist ikka edaspidigi voolaks raha \u201cEuroopa demokraatia\u201d teemalisteks uuringuteks."}, {"text_idx": "#000051", "text": "Nende kolme Euroopa-na\u0308gemuse u\u0308le vaidlemiseks on piisavalt po\u0303hjust \u2013 kindlasti ei ole u\u0308kski neist ei Euroopa Liidu ta\u0308nase olukorra ega tema vo\u0303imaliku tuleviku osas ja\u0308a\u0308gitult eksiteel. Fo\u0308deraalne riik on kauge na\u0308gemus, kuid poliitilistes ko\u0303nedes seatakse seda ja\u0308tkuvalt eesma\u0308rgiks, nagu oleks mingi teistsugune lo\u0303pptulemus ta\u0308iesti mo\u0303eldamatu; tehnokraadid omalt poolt leiavad iga pa\u0308evaga u\u0308ha uut kinnitust oma usule, et legitiimsuse oletatav kriis ei olegi tegelikult kriis, sest EL elab ja toimib silmana\u0308htavalt edasi. Samal ajal vo\u0303idavad \u201cdemoi-kraadid\u201d endale u\u0308ha enam poolehoidjaid u\u0308likoolides \u2013 mitte viimases ja\u0308rjekorras vahest just seeto\u0303ttu, et normatiivselt kipuvad nad o\u0303igustama status quod, ja\u0308ttes samal ajal tuleviku tarbeks avatuks peaaegu ko\u0303ik vo\u0303imalused."}, {"text_idx": "#000052", "text": "Ent selge on seegi, et debatt Euroopa tuleviku u\u0308le peab jo\u0303udma kaugemale lihtlabasest ku\u0308simusest: \u201cKui palju Euroopat me o\u0303ieti tahame?\u201d Esiteks tuleb ta\u0308psemalt ma\u0308a\u0308ratleda selged kriteeriumid, mille abil mitmesuguseid Euro-visioone mo\u0303o\u0303ta \u2013 ehkki mitte ko\u0303ik kriteeriumid ei ole oma\u00advahel lepitatavad ega isegi mitte u\u0308hismo\u0303o\u0303dulised. Selles osas po\u0303rkuvad need, kes soovivad mo\u0303ttepausi to\u0303esti ja\u0308relemo\u0303tlemiseks kasutada, ma\u0308rksa su\u0308gavamale ku\u0308simusele: kas on olemas mingit u\u0308ksmeelselt vo\u0303i va\u0308hemalt enamuse poolt tunnustatavat u\u0308leeuroopalikku poliitilist mo\u0303tet? Kui vastus peaks eitav olema, siis vo\u0303iks po\u0303himo\u0303ttekindel pu\u0308hendumine pragmatismile ja Liidule kui omamoodi rahvaste u\u0308hendusele olla praegu ko\u0303ige ausam alternatiiv suureso\u0303nalistele na\u0308gemustele. Klassikalist hai- ehk jalgrattaargumenti \u2013 et EL peab pidevalt edasi liikuma, et mitte surra vo\u0303i u\u0308mber kukkuda, ja vajab seeto\u0303ttu ikka uusi suuri projekte silmapiiril \u2013 ei anna empiiriliselt to\u0303endada: praegune paus vo\u0303ib fo\u0308deraliste ku\u0308ll no\u0308rritada, ent na\u0308itab ka, et paigalseisev EL ei pruugi tingimata kohe hingusele minna. On u\u0308limalt to\u0303ena\u0308oline, et Bru\u0308sseli eliit ei taha seda fakti alguses tunnistada \u2013 nende retoorika ko\u0303igub ja\u0308tkuvalt viimsepa\u0308eva-stsenaariumi ja samalaadi euro-suhtekorralduse vahet, mis oli levinud juba ammu enne referendumeid ja mis tegeleb alati ainult sellega, kuidas Euroopa end ko\u0303ige paremini \u201cmu\u0308u\u0308a\u201d saaks."}]