[{"text_idx": "#000002", "text": "Just tuumikrollides na\u0308itlejate suhe oma tegelasse ja su\u0308ndmustesse nende u\u0308mber muudab Andres Noormetsa lavastatud \u201eKirsiaia\u201c intrigeerivaks."}, {"text_idx": "#000004", "text": "No ei saa ju nii u\u0308ksko\u0303ikne olla! Neile o\u0308eldakse, et maailmast, mida nad tunnevad, on peagi laastud ja\u0308rel, aga u\u0308ks nihutab selle peale vaid oma suspede sa\u0308a\u0308ri kubemele la\u0308hemale, et pa\u0308evitusrante va\u0308hendada, ning teine jagab viimsedki ridiku\u0308li ja\u0308a\u0308nud rahata\u0308hed laenu lunijaile. O\u0303de-venda Ranevskaja (Mari-Liis Lill) ja Gajev (Aarne Soro) Andres Noormetsa lavastatud \u201eKirsiaias\u201c on hurmavalt vihaleajavad ja relvitukstegevalt armastusva\u0308a\u0308rsed."}, {"text_idx": "#000005", "text": "Ma ei tea, mis oli Noormetsa peamine soov ku\u0308lalisna\u0308itleja kutsumiseks Ranevskaja rolli, aga Lille ja Soro partnerlus on va\u0308rske ja kaasahaarav ning ammutab teineteiselt ma\u0308nguimpulsse. Enamiku aja roosadel plasttoolidel istuvad ja kogu lavaruumi ta\u0308itva o\u0303htusulni lilla valguse ka\u0308es peesitavad o\u0303de-venda on valusalt osundav pilt inimese lo\u0303putule vo\u0303imele tegelikkuse suhtes pimedaks ja\u0308a\u0308da. Seejuures na\u0308eb nii lava (Noormets, valguskunstnik Villu Konrad) kui ka kostu\u0308u\u0308mid (Maarja Viiding) nii kuradi ilusad va\u0308lja, et tahaks isegi end sellesse va\u0308rviku\u0308llasesse eituse\u00adru\u0308ppe mo\u0303nusalt sisse seada ja reageerida vaid u\u0308mberringi toimuva kajale. Siis ei tundu hirmsad isegi need u\u0308le ruumi vo\u0303imendatud (hoiatavad?) lausekatked (helirez\u030cisso\u0308o\u0308r Ku\u0308lli Tu\u0308li), ra\u0308a\u0308kimata siis Lopahhini (Tarvo Vridolin) ja teiste selgeso\u0303nalistest kurjakuulutustest."}, {"text_idx": "#000006", "text": "Noormetsa lavastuses mo\u0303jubki \u201eKirsi\u00adaed\u201c enneko\u0303ike o\u0303e-venna loona, kuigi mu vaatajasalves on ka to\u0303lgendusi, mis po\u0308o\u0308ranud peegli Lopahhinile \u2013 mo\u0303nikord mo\u0303istvamalt, siis ja\u0308lle halastamatumalt. Vridolin lahendab Lopahhini kui su\u0308nnija\u0308rgse matsi ja nu\u0308u\u0308dse rikka rolli kuidagi poisikeseliku asjalikkusega. Ta ei po\u0303e eriti oma pa\u0308ritolu pa\u0308rast, aga meenutab siiani lapsena kogetud mo\u0303isaproua lahkust, mis paneb ta taaskohtumisel Ranevskajaga esiti kogelemagi. Ega ta ha\u0308bene ka oma rikkust, sest see on raske to\u0308o\u0308ga teenitud, aga kui ikka ha\u0308rrasrahvas ei vo\u0303ta vedu ja endiselt raha tuuletallajatele loobib ning suspede sa\u0308a\u0308ri kohendab, ei lase a\u0308rimehehing pealtvaatajaks ja\u0308a\u0308da ja nii see kirsiaed ostetakse. Kuigi Lopahhini kostu\u0308u\u0308mis \u2013 seljas valge jo\u0303mmimaika ja kaelas selgelt mittekullast kett \u2013 aimub irooniat tegelase suhtes, kannab Vridolin need va\u0308lja argise enesestmo\u0303istetavusega. Ehk isegi u\u0308ksko\u0303ikselt."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Just tuumikrollides na\u0308itlejate suhe oma tegelasse ja su\u0308ndmustesse nende u\u0308mber muudab Noormetsa \u201eKirsiaia\u201c intrigeerivaks. Tundub, et lavastaja on soovinud na\u0308itlejailt pidevat kaheka\u0308igulist siserez\u030ciid: va\u0308liste impulsside ja u\u0308hiskondliku kaaluga su\u0308ndmuste suhtes eemalolekut ja ta\u0308helepandamatust, aga samal ajal kirge ko\u0303ige isikliku vastu \u2013 u\u0308ksko\u0303ik kui va\u0308ike vo\u0303i suur see kogemus ka on, olgu selleks siis kosutav peamassaaz\u030c vo\u0303i ma\u0308lestus pojast."}, {"text_idx": "#000009", "text": "See, kuidas Lill viskub Trofimovi, oma poja o\u0303petaja (Martin Mill) kaela, keda ta pole na\u0308inud lapse uppumisest saadik, on su\u0308dantlo\u0303hestav. See on u\u0308htaegu jo\u0303uline ja vihkav valuvo\u0303te ning kallistus inimesega, kes ehk ainsana mo\u0303istab pa\u0308riselt tema leina ja su\u0308u\u0308tunnet. Teiseks vaatuseks on aga sellestki ja\u0308rel vaid u\u0308ksko\u0303ikne viha, et elu mitte ainult ei ja\u0308tku, vaid ka sunnib sind ja\u0308tkama. Kuigi Lill ja Mill kohtuvad laval vaid mo\u0303nel korral, on siingi tunda ta\u0308helepanelikku partnerlust \u2013 vo\u0303i siis mo\u0303jub Milli to\u0303lgendus sellest igavesest u\u0308lio\u0303pilasest va\u0308rskendavalt ta\u0308iskasvanulikult ja mitte nii kurva kuju ru\u0308u\u0308tlina. Ku\u0308llap nii see kui ka teine."}, {"text_idx": "#000010", "text": "Huvitav on ka Ranevskaja tu\u0308tre Anja (Lauli Koppelmaa) ja kasutu\u0308tre Varja (Klaudia Tiitsmaa) partnerlus, mis ilmselt etenduste ka\u0308igus veel ka ku\u0308pseb. Tiitsmaa tagasihoidliku va\u0308limusega ja ennast tagasi hoidvat Varjat ning Koppelmaa naerusuist ja va\u0308rvikat Anjat lahutaks justkui kuristik, ent ometigi na\u0308ivad nad teineteist mo\u0303istvat. U\u0308ks teab, kui kirglikult teine malbe kesta all po\u0303leb (et see Lopahhin ka ei suuda seda abieluettepanekut juba a\u0308ra teha!), ning teine na\u0308eb noorema va\u0308rvitud silmalaugude ja jutukuse taga tema sisemist peataolekut ning hirmu enda ja ema tuleviku pa\u0308rast."}, {"text_idx": "#000011", "text": "Tegelikult pakub ma\u0308ngulusti kogu \u201eKirsiaia\u201c ansambel, kuigi ko\u0303igile tegelastele pole piisavalt lavaaega, et na\u0308itlejad saaksid end kehtestada eelkirjeldatud sisepo\u0303lemisega, ning nii su\u0308nnib huumor pigem va\u0308lises rollijoonises. Oh, Dunjas\u030cakene (Maarja Mo\u0303ts), kui delikaatne sa ometi oled! Ettevaatust, Jepihhodov (Janek Vadi), kukute veel ninali ja siis ja\u0308a\u0308tegi elu lo\u0303puni nasaalselt ra\u0308a\u0308kima! No palju siis sel korral on laenu vaja, Simeonov-Pis\u030cts\u030cik (Tanel Ingi)? Jas\u030ca (Rait O\u0303unapuu), kas sa oled meil nu\u0308u\u0308d da\u0308ndi vo\u0303i? Kuule, Lopahhin, kas sul mulle to\u0308o\u0308d pole pakkuda, ku\u0308sib Charlotta (Vilma Luik)."}, {"text_idx": "#000012", "text": "Galerii missugune, aga nii Ts\u030cehhovi na\u0308idendis kui ka eriti Noormetsa lavastuses ja\u0308a\u0308b nende tegelaste ta\u0308ita paratamatult sellesama tu\u0308u\u0308tult ennast meelde tuletava va\u0308lisilma saadikute osa. Eriti just lavastuse teises vaatuses, kus peamiselt so\u0303lmitakse kokku ko\u0303rvalliine, saad sa vaatajana aru, kui va\u0308he kirge nende eluka\u0308igu vastu sinus on tekkinud (vo\u0303i ka tekitatud), ning seeto\u0303ttu on ka raske uskuda, et Ranevskaja nu\u0308u\u0308d korraga to\u0303epoolest nende ko\u0303igi vastu huvi tunneb \u2013 aga ehk just sellist reaalsuse lo\u0308o\u0308ki lagipa\u0308he lavastaja taotlebki."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Viimase kasuks ra\u0308a\u0308gib seegi, et esimese vaatuse \u2013 ja ka o\u0303e-venna omailma peitumise \u2013 lo\u0303petab vo\u0303o\u0303ras, kes on ilmselgelt midagi hoopis muud, kordades vo\u0303o\u0303ram kui teised tegelased, kes senini tegelikkust meenutanud. Selle pealtna\u0308ha va\u0308rvitu ja robustselt keevalise teeka\u0308ija (Oleg Titov) ko\u0303rval on Lopahhingi elukauge o\u0303ilishing, ra\u0308a\u0308kimata siis u\u0308leja\u0308a\u0308nuist. See on hirmutav sissetung, mis paneb nii tagantja\u0308rele kui ka ja\u0308rgnevalt otsima muidki viiteid ta\u0308napa\u0308eva. Horisont ei olnud ju to\u0303esti kogu aeg lillat va\u0308rvi, asendudes vahepeal sinisega \u2013 ja kas seal ei kumanud ka kollast valgust? Ja mis a\u0308ri see Lopahhin ikkagi seal Harkivis ajab? Ilmselt ei tasu siiski u\u0308le mo\u0303elda, sest paralleelid on tajutavad niigi."}, {"text_idx": "#000014", "text": "Ausalt o\u0308eldes polegi ma varem ma\u0308rganud, kuidas Ts\u030cehhov on \u201eKirsiaia\u201c raamistanud: kui na\u0308idendi alguses u\u0308tleb Lopahhin, et tuli ku\u0308ll kaks tundi varem kohale, aga ikka magas o\u0303ige hetke maha, siis lo\u0303pus on laval vaid Firss (Peeter Ju\u0308rgens), kes to\u0303deb, et jo\u0303udu enam pole ning elu mo\u0308o\u0308dus, nagu poleks elanudki."}, {"text_idx": "#000015", "text": "Noormetsa lavastuses on ro\u0303hutatud seda raami just kujundina elule, kui Lopahhin loeb avastseenis enne tukkuma ja\u0308a\u0308mist lasteraamatut ning Firss heidab (viimseks) puhkuseks kaisu\u00adkarule, mida Gajev christopherrobinlikult esimeses vaatuses endaga kaasas kandis, et seda siis teises vaatuses, kui kirsiaed ja lapsepo\u0303lv u\u0308hes sellega on kadunud, lihtsalt pehme istumisalusena kasutada. Ma ei teagi, kas vaadates vana meest looteasendis mo\u0303mmil uinumas la\u0308ksid silmad veekalkvele, sest Ju\u0308rgens kehastab Firssi a\u0308a\u0308rmiselt su\u0308mpaatse ja hoolivana, vo\u0303i siis tajusin sel hetkel pa\u0308riselt, et meie lapsepo\u0303lv, kus so\u0303da vaid ma\u0308ngiti, on lo\u0303ppenud. Ku\u0308llap mo\u0303lemat."}, {"text_idx": "#000022", "text": "\u201eNoor ja\u0308a\u0308\u201c kui petturi o\u0303hetav pale"}]