[{"text_idx": "#000011", "text": "kes, pesa hu\u0308ljand, ja\u0308tnud kodu,"}, {"text_idx": "#000012", "text": "Eva Gore-Boothi ja Con Markiewiczi ma\u0308lestuseks"}, {"text_idx": "#000013", "text": "Mis kannab nooremat, ei tea,\nku\u0308ll u\u0308ht, ku\u0308ll teist, et ra\u0308a\u0308kida"}, {"text_idx": "#000016", "text": "et matta kadedust sel moel;\nsiis po\u0308o\u0308rdun ja\u0308lle tuppa, meel"}, {"text_idx": "#000029", "text": "Suure iirlase Yeatsi (1865\u20131939) looming on sild romantikute ja modernistide vahel. Tema noorusluule on vo\u0303rreldav Friedrich Kuhlbarsi rahvusromantikaga; keskmise perioodi pa\u0308evakajalisel juhuluulel on sarnasust Gustav Suitsuga; kuid 1920.\u20131930ndate historiosoofilised luuletused ajalootsu\u0308klitest ja katastroofiootusest on meie luules paralleelita (kui ehk Heiti Talvik va\u0308lja arvata). Yeats oli u\u0308helt poolt ekstsentriline okultismi harrastaja, teisalt ta\u0308htis avaliku elu tegelane, kes to\u0308o\u0308tas teatridirektorina ja kaks ametiaega Iiri Vaba Riigi senaatorina. Ta oli poliitik ja antipoliitik, rahvuslane ja rahvusluse kriitik, juhufas\u030cist ja viimane romantik. Toodud valik luuletusi esindab tema suhtumisi poliitikasse ja selle ja\u0308tkamisse teiste vahenditega ehk so\u0303tta."}, {"text_idx": "#000030", "text": "Esimese maailmaso\u0303ja alguskuudel panid ameeriklased Henry James ja Edith Wharton kokku antoloogia, mille sissetulekutega toetada Belgia po\u0303genikke. Yeatsi epigrammatiline kaasto\u0308o\u0308 \u201eKui minult paluti so\u0303jaluuletust\u201c (veebruar 1915) kandis algul pealkirja \u201eSo\u0303brale, kes palus, et ma allkirjastaksin manifesti neutraalsetele rahvastele\u201c, seeja\u0308rel \u201ePo\u0303hjus olla vait\u201c. U\u0308helt poolt puhta kunsti pooldajana, teisalt iiri rahvuslasena hoidus Yeats imperialistlikule so\u0303jale kaasa elamast ja poolt valimast. Ku\u0308simus lauliku ja valitsejate suhetest oli ku\u0308ll olnud Yeatsi varasemas loomingus ta\u0308htis ja vastuseid andis ta mitmesuguseid \u2013 noorusna\u0308idendites ja -poeemides kaldus ta pigem arvama, et kuningad ja muud tegudeinimesed peaksid lauliku no\u0303u kuulda vo\u0303tma. Ka sekkus ta sageli luuletustega Iiri avalikku ellu. Yeatsi keeldumine so\u0303jateemaga haakumast ei ja\u0308a\u0308nud kestma. Tema kuulsaim so\u0303jaluuletus \u201eIiri so\u0303jalendur aimab ette oma surma\u201c (1918) on aga siiski a(nti)poliitiline, u\u0308ksildast heroismi pu\u0308hitsev."}, {"text_idx": "#000032", "text": "MacLeish nimetab oma essees Yeatsi parimaks moodsaks luuletajaks ja kiidab tema \u201eavalikku ha\u0308a\u0308lt\u201c, kuid kahetseb, et luuletaja ainering ja\u0308a\u0308b Iiri-keskseks ja apoliitiliseks. MacLeish va\u0308ljendab soovi, et kaasaegne luule hu\u0308lgaks hermeetilisuse ja subjektiivsuse ning haakuks Esimese maailmaso\u0303ja ja\u0308rgsete revolutsioonidega u\u0308hiskonnas, poliitikas ja majanduses. Seega on Yeatsi epigramm pigem vastus MacLeishile kui Thomas Mannile. Kuid Manni valimises poleemika la\u0308htepunktiks on oma iroonia. Oli ju saksa romaanikirjanik avaldanud Esimese maailmaso\u0303ja lo\u0303pu eel 600-leheku\u0308ljelise raamatu \u201eApoliitilise inimese mo\u0303tisklused\u201c, milles la\u0308bisegi saksa s\u030covinismi klis\u030ceede, vandeno\u0303uteooriate ja \u201etsivilisatsioonikriitikaga\u201c antakse o\u0303igustus tendentsivabale kunstile. Mann esitab seal u\u0308llatava definitsiooni: \u201ePoliitika on estetismi vastand.\u201c Ja\u0308rgmise maailmaso\u0303ja eelo\u0303htuks oli Mann aga jo\u0303udnud oma apoliitilisest so\u0303jaentusiasmist ammu vo\u0303itu saada ning areneda talle loomuomase nietzscheliku nihilismi-estetismi u\u0308letamiseni vo\u0303i va\u0308hemalt peitmiseni humanisti ja moralisti maski taha."}, {"text_idx": "#000034", "text": "Fas\u030cistlikud liikumised kodu- ja va\u0308lismaal a\u0308ratasid temas aeg-ajalt poolehoidu, kuid erinevalt oma nooremast so\u0303brast Ezra Poundist ei saanud Yeatsist kunagi entusiastlikku poliitideoloogi. Tema u\u0308u\u0308rike flirt Iiri sinisa\u0308rklusega oli \u201ePoliitika\u201c ajaks ja\u0308a\u0308nud juba selja taga. 1936. aastal kirjutas ta oma so\u0303brannale, kommunismis pettunud romaanikirjanikule Ethel Manninile: \u201eSedamo\u0308o\u0308da, kuidas mu reaalsustunne su\u0308veneb, nagu see mu arust aastatega su\u0308venenud on, kasvab mu o\u0303ud valitsuste julmuse ees u\u0308ha suuremaks. ... Kommunistlikud, fas\u030cistlikud, natsionalistlikud, klerikaalsed, antiklerikaalsed \u2013 ko\u0303ik nad kannavad vastutust vastavalt ohvrite arvule. Ma ei ole vaikinud; olen kasutanud ainsat vahendit, mis mul on \u2013 va\u0308rssi. Kui sul mu luuletused ka\u0308epa\u0308rast on, siis otsi u\u0308les \u201eTeine tulemine\u201c\u201c. Vt mainitud luuletuse to\u0303lget Vikerkaares, 2016, nr 10/11 \u2013 ei saa o\u0308elda, nagu puuduks vana maailma katastroofi ennustuses oma ro\u0303o\u0303mus elevus. Igatahes kaastunne kannatajate vastu, keda ettekuulutatav must verelaine peagi uputama peaks, luuletusse ei mahu."}, {"text_idx": "#000035", "text": "Yeatsi loomingu tippu kuuluv \u201eLihavo\u0303tted 1916\u201c on u\u0308ks 20. sajandi kuulsamaid luuletusi. Varase luule unelemise ja hilisluule bravuuri asemel on see kaine humanistlik mo\u0303tisklus poliitilise ohverduse ja fanatismi u\u0308le. Esimese maailmaso\u0303ja ajal, u\u0308lesto\u0303usmispu\u0308hadel 24. aprillil 1916 korraldasid ligi 700 rahvuslast Dublinis u\u0308lesto\u0303usu ja kuulutasid va\u0308lja iseseisva riigi. Briti va\u0308ed surusid vastuhaku na\u0308dalaga maha. Kuusteist u\u0308lesto\u0303usujuhti mo\u0303isteti surma, viisteist lasti maha. Surmamo\u0303istetutest anti armu krahvinna Constance Markiewiczile kui naisele. Yeats tundis u\u0308lesto\u0303usu juhte isiklikult ja nende martu\u0308u\u0308rium vapustas luuletajat, kes polnud katoliiklaste poliitilist rahvuslust kuigi to\u0303siselt vo\u0303tnud. Yeats, kes oli seni suhtunud poliitilise rahvusluse fanatismi, inimlikkuse ohverdamisse ja vihasse skeptiliselt, pidi tunnistama, et revolutsiona\u0308a\u0308rid on toime pannud to\u0303elise su\u0308ndmuse, po\u0308o\u0308rdelise teo, mille ja\u0308rel pole miski enam endine. Refra\u0308a\u0308nina kordub motiiv, kuidas komo\u0308o\u0308dia on muutunud \u201ejubedaks iluks\u201c \u2013 mis on traagilise u\u0308levuse su\u0308nonu\u0308u\u0308m. W. H. Auden, kes laenas \u201eLihavo\u0303tetest\u201c va\u0308rsimo\u0303o\u0303du oma sama kuulsale luuletusele \u201eSeptember 1939\u201c, on seoses moodsa poliitilise luulega ma\u0308rkinud: \u201eIgasugune katse kirjutada kui tahes ta\u0308htsatest isikutest vo\u0303i su\u0308ndmustest, millega luuletajal ei ole la\u0308hedast isiklikku suhet, on praegu ma\u0308a\u0308ratud nurjumisele. Yeats vo\u0303is kirjutada head luulet Iirimaa rahutustest seeto\u0303ttu, et tundis enamikku selle peategelasi isiklikult, ja paigad, kus need su\u0308ndmused aset leidsid, olid talle lapsest saadik tuttavad\u201c (\u201eLuuletaja ja linn\u201c, tlk T. Pakk, \u201e39 luuletust ja 5 esseed\u201c, Tallinn, 2012)."}, {"text_idx": "#000038", "text": "\u201eU\u0308hest poliitvangist\u201c (jaanuar 1919) kujutab Constance Markiewiczit Holloway vanglas Londonis, kus ta istus maist 1918 kuni ma\u0308rtsini 1919 Maud Gonne\u2019i naaberkongis, olles u\u0308lesto\u0303usu juhtimise eest ku\u0308ll armu saanud, kuid nu\u0308u\u0308d juba su\u0308u\u0308distatuna \u201eSaksa vandeno\u0303us\u201c. (Kirjas abikaasale mainis Yeats, et kirjutab luuletust Conist, et va\u0308ltida luuletamist Maudist.) Luuletus kujutleb merelinnu lendu Markiewiczi kongi ning ku\u0308sib, kas lind vo\u0303is vangile meenutada ilusat aega enne tema radikaliseerumist. Nagu \u201eLihavo\u0303tetes\u201c, mainitakse fanatismi-eelse o\u0303nneliku ajana Constance\u2019i noorust, millal ta ka\u0308is osava ratsutajana kodumo\u0303isa u\u0308mbruses jahil. (Yeats tundis su\u0308u\u0308mepiinu selle pa\u0308rast, et vo\u0303is Maud Gonne\u2019i tegevuse tutvustamisega Constance\u2019i revolutsioonilise poliitika teele ahvatleda.) Ringstruktuuriga luuletus vastandab radikaliseerunud \u201eabstraktse meelega\u201c Constance\u2019ile tema noorusaegse u\u0308ksildase \u201epuhtuse ja armsuse\u201c, mida vo\u0303rreldakse merelinnuga, kes ta kongi ku\u0308lastab."}, {"text_idx": "#000039", "text": "Constance ja Eva Gore-Booth 1895"}, {"text_idx": "#000040", "text": "Constance abiellus 1900. aastal poola krahviga; pa\u0308rast Lihavo\u0303tteu\u0308lesto\u0303usu ja enne surma jo\u0303udis ta istuda niiha\u0308sti Iiri Vaba Riigi valitsuses kui ka vanglas. Ta seisis vastu Inglise-Iiri 1921. aasta rahulepingule ja ja\u0308i oma ka\u0308redate vaadetega u\u0308ha enam poliitikaelu servale. Temast aasta varem suri noorem o\u0303de Eva Gore-Booth (1870\u20131926), kellele oli Yeats 1894. aastal kaalunud abieluettepanekut teha. Luuletuse \u201eEva Gore-Boothi ja Con Markiewiczi ma\u0308lestuseks\u201c esimene stroof annab kokkuvo\u0303tte o\u0303dede elust. (Moraal on ikka see, et \u201eabstraktsioon\u201c ehk pu\u0308hendumine intellektuaalsetele ja poliitilistele ettevo\u0303tmistele ei tule naiselikkusele kasuks.) Gaselliga vo\u0303rdleb Yeats just Evat. Eva sukeldus uuel sajandil nagu ta o\u0303degi mitmesugustesse u\u0308hiskondlikesse u\u0308ritustesse, peamiselt Inglismaal Manchesteris: vo\u0303itles naiste ja to\u0308o\u0308liste o\u0303iguste eest, tegi sotsiaalto\u0308o\u0308d, aga kirjutas ka luuletusi ning uuris neoplatoonilist ja india mu\u0308stitsismi. Yeats oli esmakordselt 1894. aastal o\u0303desid ku\u0308lastanud nende georgiaanlikus (st 1830ndatel ehitatud) Lissadelli ha\u0308a\u0308rberis. Teine stroof ko\u0303netab neid kui varjude riiki lahkunuid. Pa\u0308ris viimastes kru\u0308ptilistes ridades samastab Yeats ennast ja o\u0303desid anglo-iiri protestantliku rahvusliikumisega, kultuurina\u0308htusega, mille 1920ndateks aastateks olid katoliiklikud keskklassid u\u0308hiskonnaelus ko\u0303rvale to\u0303rjunud (kuigi nii krahvinna Markiewicz kui ka Maud Gonne olid rahvusluse tiivul po\u0308o\u0308rdunud Rooma usku). Seda kultuurito\u0308o\u0308d vo\u0303rdleb Yeats suure lehtla, ajutise lustihoone (gazebo) ehitamisega ning va\u0308ljendab soovi panna sellele tuli otsa \u2013 nagu ka ajale kui ilu vaenlasele. Mu\u0308stiline kujutluspilt aja mahapo\u0303letamisest kuulub Yeatsi pu\u0308simotiivide hulka. Luuletus on originaalis su\u0308liriimidega, mille kopeerimine ka\u0308is to\u0303lkijale u\u0308le jo\u0303u."}, {"text_idx": "#000041", "text": "Esimese maailmaso\u0303ja lo\u0303pp ta\u0308hendas Iiri iseseisvusso\u0303ja algust. See lo\u0303ppes 6. detsembril 1921 Inglise-Iiri rahulepinguga, mille ratifitseerimine la\u0308ks revolutsioonilises parlamendis napilt la\u0308bi. Sellega loodi Iirimaal autonoomne dominioon, kuid Po\u0303hja-Iiri maakondadele anti o\u0303igus eralduda. Rahulolematus lepingutingimustega (nt parlamendiliikmete kohustusega vanduda truudust Briti troonile) tingis omakorda 11 kuud kestnud koduso\u0303ja lepingu pooldajate ja radikaalsemate rahvuslaste vahel. Vo\u0303itluspooli hakati peagi \u2013 segadusse ajavalt \u2013 nimetama vastavalt Iiri Vaba Riigi valitsuseks ja Iiri vabariiklasteks. Viimased, kelle ridadesse kuulus ka Con Markiewicz, ja\u0308id lo\u0303puks, 1923. aasta mais alla."}, {"text_idx": "#000042", "text": "Romantilise traditsionalistina hindas Yeats ko\u0303rgelt so\u0303jamehelikkust ning igatses ratsanike seisuse ja laulikute-na\u0308gijate liidu vo\u0303itu kaupmeeste ja ametnike u\u0308lemvo\u0303imu u\u0308le. Koduso\u0303ja tegelikkus ku\u0308u\u0308ndis kangelasvoorusteni aga harva. Luuletused \u201eMaantee mu ukse all\u201c ja \u201eKuldnoka pesa mu akna juures\u201c (1922) kuuluvad seitsmeosalisse sarja \u201eMo\u0303tisklused koduso\u0303ja aegu\u201c. Esimeses visandatakse mo\u0303lema poole vo\u0303itlejate siluetid, kes astuvad la\u0308bi luuletaja maamajast. Muhe maakaitseva\u0308elane on vabariiklik ma\u0308ssaja. Tema hoiak va\u0308ljendab samasugust romantilist surmaigatsust, mida Yeats heidab ette \u201eLihavo\u0303tete\u201c rahvusradikaalidele. Seeja\u0308rel saabub ru\u0308hm Vaba Riigi so\u0303dureid, kes siiski vaid osaliselt ametlikus mundris. Ootamatus lo\u0303pustroofis tajub oma esoteeriliste harrastuste juurde naasev luuletaja mo\u0303tteinimese \u201ekadedust\u201c tegudeinimeste vastu. Ja\u0308rgmine luuletus seevastu otsib poliitika morbiidsusele salvivat vasturohtu loodusest, ning nagu \u201eLihavo\u0303tetes\u201c, na\u0308eb kataklu\u0308smide po\u0303hjust su\u0308damete kalestumises elust vo\u0303o\u0303rdumise to\u0303ttu. (Kuldnoka ja mesilase vastandust on lennukamad to\u0303lgendajad vo\u0303tnud ka kui abstraktse poliitika vastandamist looduse ku\u0308lluslikule spontaansusele.)"}, {"text_idx": "#000043", "text": "Koduso\u0303ja ajal hukkas Vaba Riigi valitsus 77 vabariiklasest vangi. Hukkamisotsusele kirjutas alla justiitsminister Kevin O\u2019Higgins (1892\u20131927), noor riigimees, keda Yeats ko\u0303rgelt hindas. 10. juunil 1927 sooritasid Iiri Vabariikliku Armee (IRA) vo\u0303itlejad talle ka\u0308ttemaksuks atentaadi. Su\u0308ndmusest on ajendatud \u201eSurm\u201c (detsember 1927), mis va\u0308ljendab Yeatsi usku niiha\u0308sti ko\u0303ige igavesse tagasipo\u0308o\u0308rdumisse kui ka radikaalselt subjektivistlikku seisukohta, et surm on inimese loodud (moodsas keeles: \u201esotsiaalselt konstrueeritud\u201c). U\u0308hes tollases erakirjas u\u0308tles Yeats: \u201eMinu jaoks ko\u0303rgeim eesma\u0308rk on usu ja mo\u0303istuse tegu, millega a\u0308ratada ro\u0303o\u0303mu keset trago\u0308o\u0308diat. See on vo\u0303imatu eesma\u0308rk, aga olen veendunud, et mitte miski ei saa meile kahju teha.\u201c"}, {"text_idx": "#000044", "text": "Neid mo\u0303tteid laiendab hilisluuletus \u201eLapis lazuli\u201c (juuli 1936). Noorluuletaja Harry Clifton oli Yeatsile 70. su\u0308nnipa\u0308evaks kinkinud 18. sajandil Hiinas sinisest poolva\u0308a\u0308riskivist lasuriidist (lapis lazuli) voolitud mo\u0303neku\u0308mne sentimeetri ko\u0303rguse nikerdise, millesse on voolitud luuletuses kirjeldatud stseen: kolm meest ronimas ma\u0308kke puhkepaviljoni poole. Luuletuses on juttu kolmest vo\u0303imalikust reaktsioonist tsivilisatsiooni eesootavale katastroofile: naiste hu\u0308steeria, o\u0303htumaa kunstnike ro\u0303o\u0303msameelsus ja hommikumaa mo\u0303ttetarkade rahu. Esimeses stroofis to\u0308gatakse \u201ehu\u0308steerilisi naisi\u201c, kelle meelest on ro\u0303o\u0303msameelne kunst muutunud pingelises rahvusvahelises olukorras kohatuks. (Mida oleks Yeats arvanud Adorno aastaku\u0308mme hilisemast mo\u0303tteterast luuletuste kirjutamise vo\u0303imatusest pa\u0308rast holokausti?) Originaali \u201eKing Billy\u201c viitab nii William III-le, kes kasutas 1690. aastal Iirimaal Boyne\u2019i lahingus suurtu\u0308kiva\u0308ge, kui ka Saksa keisrile Wilhelm II-le, kelle tsepeliinid pommitasid Esimeses maailmaso\u0303jas Inglismaad. Ja\u0308rgmises stroofis arendab Yeats oma ka\u0308sitlust trago\u0308o\u0308diast kui ko\u0303rgema ro\u0303o\u0303mu eelastmest ning vajadusest teatava ku\u0308lma, ebasentimentaalse kire ja\u0308rele. Kolmanda stroofi keskmes on Yeatsi hilisluule pu\u0308siteema, tsivilisatsioonide to\u0303us ja langus. Kultuurisaavutuste kaduvuse na\u0308itena nimetatakse vanakreeka kujuri Kallimachose (5. saj e.m.a) ha\u0308vinud teoseid. Kaks viimast stroofi kirjeldavad hiina nikerdust. Refra\u0308a\u0308nina kordub ro\u0303o\u0303msa reipuse ta\u0308htsus trago\u0308o\u0308dia korral \u2013 seekord hommikumaa tarkusena."}]