[{"text_idx": "#000022", "text": "Paberva\u0308ljaande tellijale on digiva\u0308ljaande lugemine tasuta ("}, {"text_idx": "#000025", "text": "Ka\u0308tlin Kaldmaa \u201eMinu ku\u0308las Islandil ja minu ku\u0308las Kreekas\u201d na\u0308ib pealiskaud\u00adsemal tutvumisel lihtsa ja mo\u0303nusa, vahest isegi pre\u00adtensioonitu lugemisena. Va\u0308ikesed ja lee\u00adbed igapa\u0308evadetailid, mis raamatu leheku\u0308lgedel ilmuvad, na\u0308iteks hommikukohv ja aprikoosimoos, mo\u0303juvad erakordselt vo\u0303luvana, samuti kui kohalikku kultuuri ja kombeid talletavad hetkeu\u0308lesvo\u0303tted lasevad aimata midagi just sellele konkreetsele paigale ainuomast. \u201eSee kohvik on ko\u0303ige varem lahti, seal saab juba kuuest kohvi, ro\u0308stsaia ja vett. Mo\u0303ni hommik istub siin ka Manolis ja mo\u0303ni hommik on tal neli eeslit kaasas. Eeslid ei istu, nemad proovivad viinapuulehti nahka pista ja siis annab kohvikumees neile eelmise pa\u0308eva saia.\u201d (Lk 8.) Need ei ole enam tavalised hetked, vaid iseloomustavad tervet paika, kultuuri ja u\u0308hiskonda otsekui koond\u00ad\u00adport\u00adree. Autori kirjeldatud kohad ja situat\u00adsioo\u00adnid mo\u0303juvad misanstseenidena mo\u0308o\u0308dunud sajandite rahulikuma ru\u0308tmiga elust, mil aega oli alati ku\u0308llaga ning inimesed leidsid to\u0308o\u0308de-tegemiste ko\u0303rvalt mahti, et ja\u0308lgida elu kulgemist. Lihtsate, argiste tegevuste ja olukordade kirjeldamine ning hinnangu\u00advaba vaatlemine ongi teost la\u0308biv niit. Kaldmaa juhatab lugeja kirjelduste kaudu millegi suuremani: kirjeldades kohta, argimiljo\u0308o\u0308d, kirjeldab ta ka inimese ja paiga lahutamatust, viise, kuidas paik tingib ini\u00admese ka\u0308itumist, elu\u00adtempot, olemise ja elamise viise. Sealt edasi on veel u\u0308ks samm: tasahilju ja rahulikult, nagu liiguvad ka lood ja u\u0308lesta\u0308hendused raamatus, saab lugeja aimu, et Kaldmaa viitab inimelu uni\u00adversaalsusele. Ko\u0303rvu\u00adtades Islandit Kreekaga, tuues va\u0308lja pisi\u00adkesi sarnaseid detaile olustikupiltides ja inimeste maneerides, antakse meile mo\u0303ista, et nii polaarjoone la\u0308hedal asuval Islandil kui ka vahemerelises leitsakus ka\u0308iakse koos kohviku\u00adtes, ehitatakse maju ja teid, tutvutakse vo\u0303o\u0303\u00adrastega ja tuntakse la\u0308hedust omadega. Mo\u0303ned motiivid ja tegelased on korduvad: oma sariehitaja on nii Islandil kui ka Kreekas; kui minategelane elab Kreekas kiriku ko\u0303rval, siis Islandil lausa kirikuhoones. Islandi ku\u0308laelu po\u0303imub Kreeka eluga ja Kreeka saarerahva toimetamised islandlaste omadega ning kohati eristab neid stseene vaid nutikas ja kaunilt lahendatud ku\u0308ljendus-kujundus. \u201eMinu ku\u0308la Kreekas\u201d ja \u201eminu ku\u0308la Islandil\u201d saavad su\u0308mbol\u00adpaikadeks, kuna nende pa\u0308risnimesid ei maini autor kordagi. Neid vo\u0303ib na\u0308ha kui kodusid vo\u0303o\u0303rsil, mo\u0303lemast korjab minajutustaja su\u0308mpaatsemaid seiku, muutes need enda omadeks."}, {"text_idx": "#000026", "text": "Kaldmaal on vesi sage element, mis tungib teostes esile kui maastiku meelde\u00adja\u0308a\u0308vaim ja vo\u0303imsaim osa: nii siin kui ka romaa\u00adnis \u201eIslandil ei ole liblikaid\u201d on ookean vo\u0303i meri justkui omaette tegelane, mida minajutustaja igatseb ja armastab ning mis ka\u0308tkeb endas alati ka piiritust ja vabanemise tunnet. Kohalejo\u0303udmist. Nii na\u0308iteks esimese supluse hetkel Kreekas: \u201eMina panen pa\u0308ikad selga ja jooksen u\u0308ksipa\u0308ini tagasi sinise a\u0308a\u0308rde. See esimene vetteminemine on mu DNAs nagu rinna all kantud laps.\u201d (Lk 22.) Vesi ta\u0308histab u\u0308htlasi inimeste maailma a\u0308a\u0308rt: \u201eMinu ku\u0308la Islandil on maa lo\u0303pp. Sellest edasi on ainult meri.\u201d (Lk 39.) Kuigi loomult vo\u0303o\u0303ras, teine, on meri ja ookean nii Kreeka kui ka Islandi kontekstis siiski oma, sest inimesed on harjunud merega, selle ko\u0303rval ja seda austades elama. Nendes paikades on eluviis la\u0308bi po\u0303imunud maastiku ja loodusega. Kes on mere a\u0308a\u0308res elanud vo\u0303i merd armastanud, teab hooaja alguses esimest korda lainetesse viskumise tunnet, seda va\u0308rskust ja uut hingamist. Niisamuti kui ritsikate saatel uinujale saavad need va\u0308simatud putukad ka vahemerelise kuiva pa\u0308evakuumuse, hiliso\u0303htul viimaks vaibuva tuule ning lausa paitava pehme o\u0308ise soojuse vo\u0303rdkujuks. Kaldmaa kirjutab: \u201eMu veres ei ole kunagi piisavalt ritsikaid.\u201d (Lk 34.)"}, {"text_idx": "#000027", "text": "Huvitavamates kujundites ja luuleliselt mo\u0303juvates lo\u0303ikudes po\u0303imub loodus ihulisusega, tekib kehaliselt la\u0308bi tajutud poeesia, na\u0308iteks siis, kui minajutustaja on Kreeka saarel seigeldes sunnitud tun\u00adgima la\u0308bi vo\u0303sa: \u201ePa\u0308ike po\u0303letab selle vo\u0303sakaardi kehasse, seda sirgjoonelist kehata\u0308toveeringut kannan su\u0308gavpimeda talveni va\u0308lja.\u201d (Lk 28.) Na\u0308ib, et maastikuelementidest, mis on autorile ko\u0303ige su\u0308damela\u0308hedasemad, loob ta ka ko\u0303ige rikkalikumad kujundid."}, {"text_idx": "#000028", "text": "U\u0308ldiselt on autori va\u0308ljenduskeel ja stiil siiski minimalistlik, mo\u0303nes kohas leiab lugeja vaid napid sedastused olukorra vo\u0303i vaatepildi kohta. Oluline on lauseru\u0308tm, mis tingib lugemise aegluse. Vo\u0303rreldes Kaldmaa varasemate teostega, on siin realismi rohkem ning maagilisust veidi va\u0308hem. Po\u0303hiro\u0303hk on paikade ja sealsete inimeste va\u0308ikeste rutiinide truul kirjeldusel. Kuid hu\u0308ppeid maagilise realismi elutunnetusse ja kirjelduskeelde leiab siingi: \u201eja ku\u0308la taga on ma\u0308ed, kus trollid lammastele jahti peavad \u2013 ainult o\u0308o\u0308siti, sest pa\u0308ikesekiirte vo\u0303lujo\u0303ud teeb trollidest kivikujud.\u201d (Lk 35.) Maagiline, fantaasiarikkam tasand avaldub Kaldmaal sageli just looduslike na\u0308htuste \u2013 ma\u0308ed, ookean, meri \u2013 ning argiste elementide u\u0308hendamises kergelt mu\u0308toloogilises vo\u0303tmes. Vo\u0303i siis nagu kirjelduses Islandil asuvast majakesest: \u201eSelle esimesel korrusel on suur saal ja teine korrus on nagu puri, seljaga po\u0303hjatuule poole. U\u0308kski aken ei avane po\u0303hja. Ookean tuleb akendest sisse, ookeani ha\u0308a\u0308l ja ilmeksimatu heeringalo\u0303hn, aga na\u0308ha teda ei ole.\u201d (Lk 25.) Siin on loodud kujutlus ookeanist, mis lisaks ookeanimu\u0308hale ja soolasegusele lo\u0303hnale vo\u0303iks ka pa\u0308riselt, fu\u0308u\u0308siliselt majja imbuda."}, {"text_idx": "#000029", "text": "Loodus ei ole kunagi omaette, olgugi et u\u0308mbritseb ko\u0303ike ja on inimestest mo\u0303o\u0303tmatult suurem. Loodust kirjeldatakse ini\u00admeste tegemiste taustal, kontekstina, ning sellele annavad va\u0308rvingu eelko\u0303ige ini\u00admeste eluoluga seotud detailid: kohvikud, ma\u0308girajad, hooned, kohalike jaoks tuntud maama\u0308rgid. No\u0303nda maalib Kaldmaa meie silme ette pildikesi mo\u0303lema maa inimestest ja maastikust, autor ise on korraga nii kaastegutseja (taimede kor\u00adjaja, sup\u00adleja, jalutaja) kui ka rahulik vaatleja distantsil (kohvikus istuja). Teost vo\u0303ib lugeda kui lu\u0308hiproosat, mil\u00adlesse on pikitud luulelisust, kujundlikkust, laetud minimalismi, vo\u0303i miks mitte kui vaatlemise ja aegluse poeesiast laetud proosaluulekogu."}, {"text_idx": "#000030", "text": "U\u0308ht to\u0303deb Kaldmaa nii Islandi kui ka Kreeka kohta: seal \u201eliigub aeg aegamisi. Sellega on, nagu on alati olnud \u2013 on pa\u0308ev ja on o\u0308o\u0308 ja u\u0308hest kohast teise ei joosta.\u201d (Lk 35 ja 40.) Just vaatlemise kunst, oskus ja\u0308lgida inimeste toimetamisi ja elu tasast mo\u0308o\u0308dumist na\u0308ib olevat u\u0308ks raamatu kandvaid ideid nii vormiliselt kui ka sisuliselt. Raamatu viimases olustikukirjelduses so\u0303nastab minajutustaja oma eesma\u0308rgi: \u201eKui ma suureks saan, siis ma tahan saada vanameheks, kes istub kohvikus, loeb teiste kirjutatud ta\u0308hema\u0308rke ja vaatab, kuidas maailm liigub.\u201d (Lk 40.) Sa\u0308a\u0308rasest ellusuhtumisest, maailmaga rahulikus tempos kaasa kulgemisest, oleks ko\u0303igil u\u0308ht-teist ko\u0303rva taha panna. Aeglus ja puhkamine na\u0308ib olevat see ko\u0303rge kunst, mida nii Islandil kui ka Kreekas juba loomuldasa osatakse. Raamat ise mo\u0303jub seeto\u0303ttu samuti kui puhkus, mis on korraga nii mo\u0303nus kui ka uudishimu a\u0308ratav ja u\u0308llatusmomente pakkuv."}, {"text_idx": "#000031", "text": "Kohalike eluolu kirjeldused, pildid maas\u00adtikest, u\u0308lesta\u0308hendused argirituaa\u00adli\u00addest, mis ilmestavad nii po\u0303liselanike kui ka ku\u0308llasaabunute pa\u0308evi \u2013 sarnaselt vo\u0303iks kirjeldada ka reisikirja formaadis teoseid. Ent kui reisikirjade ja -pa\u0308evikute ning \u201eMinu\u201d-sarja laadsete raamatute puhul pu\u0308u\u0308takse kirjeldada peaaegu alati just konkreetsele paigale ainuomast, tekib Kaldmaa teost lugedes tunne, et ku\u0308lasid kirjeldades on autor soovinud jo\u0303uda inimeseks olemise universaalini. Po\u0303imides paralleelseid seiku Kreekast ja Islandilt, kirjutab autor tegelikult elust kui sellisest. Asjaolu, et teost on lihtne lugeda, et see annab end lugejale kergelt ka\u0308tte, on u\u0308ks selle vo\u0303ludest ning ma\u0308rk sisu- ja vormiplaani u\u0308htsusest. \u201eMinu ku\u0308las Islandil ja minu ku\u0308las Kreekas\u201d on napp, aga ko\u0303nekas raamat. Oma olemiselt sealjuures soe. Nagu vo\u0303ib vabalt olla ka u\u0308ks Kreeka vanamees, kui ta koh\u00advi\u00ad\u00adjoomise ja eeslile z\u030cestikuleerimise argi\u00adproosa vahele mo\u0303ne kauni vo\u0303rdluse vo\u0303i erilise tarkusetera pillab."}, {"text_idx": "#000032", "text": "Tagamaal on midagi pistmist inimese hingega"}, {"text_idx": "#000033", "text": "Kirjanduses meeldivad mulle lu\u0308hivormid. Need on nii ka\u0308epa\u0308rased. Loen neid Tartu-Tallinna rongis, muusikakooli park\u00ad\u00adlas oma lapse klaveritunni lo\u0303ppemist oodates, politsei\u00admajas dokumentide tege\u00admise ja\u0308rjekorras, niisama o\u0303htujutuks. Need mahuvad kotti ja tagavad rahuliku une. Aga mitte Martin Alguse novelli\u00adkogu \u201eTagamaa\u201d."}, {"text_idx": "#000034", "text": "\u00adO\u0303lakotis kaasa vedamiseks on \u201eTaga\u00admaa\u201d pisut liiga raske: ligi 200 leheku\u0308lge, kvaliteetne paber, ko\u0303vad kaaned... Sa\u0308tin siis \u201eTagamaa\u201d sa\u0308ngi ko\u0303rvale ja avan o\u0303htuti huupi, aga oh ha\u0308da, na\u0308dal aega ja\u0308rjest lo\u0303pevad ko\u0303ik jutud a\u0308ngistavalt. Magan rahutult. Sellegipoolest on \u201eTagamaa\u201d hea raamat. Lugeja unena\u0308od a\u0308rgu olgu autori mure."}, {"text_idx": "#000035", "text": "Mis on autori mure? Mis vedru on ka\u0308ivitanud Martin Alguse tekstimootori? U\u0308he to\u0303lgendusvo\u0303imaluse annab alati ra\u00ada\u00admatu kaanetekst. \u201eTagamaa\u201d puhul vo\u0303ib lugeda: \u201eMartin Alguse novelli\u00adkogu koosneb ku\u0308mnest loost, mille tegevus toimub peateedest ko\u0303rvale ja\u0308a\u0308val tagamaal. See on u\u0308ks omamoodi ra\u0308nnak la\u0308bi saja-aastase perioodi kuni ta\u0308napa\u0308evani, kus iga lugu leiab aset meile olulisel ajahetkel, aga seda ko\u0303ike tagamaa varjulistes nurkades, kuhu suured aja\u00adloosu\u0308ndmused ulatuvad vaid kauge kajana kusagil voorte taga. Esiplaanil on inimene ja loodus.\u201d Jne."}, {"text_idx": "#000036", "text": "Enam-va\u0308hem no\u0303nda ongi teost seni mo\u0303istetud. Na\u0308iteks Tauno Vahter mainib oma arvustuses: \u201eKui neid lugusid u\u0308ritada u\u0308he mu\u0308tsi alla sokutada, siis kumab sellest kokku la\u0308bi natuke rahvus\u00adromantilises toonis idee, et inimesed surevad, aga Eestimaa ja tema loodus ja\u0308a\u0308vad. Siit on poolteist sammu vana tuttava motiivini, kuidas o\u0303ige Eesti on maal ning linnaelu on ropp ja roojane mammona orjamine.\u201d[1] Johanna Ross ma\u0308rgib \u201eLoomingu\u201d lu\u0308hiproosa-u\u0308levaates: \u201e\u201eTaga\u00admaa\u201d koosneb lugudest, mis kaardista\u00advad Eesti elu XX sajandil. Natukene kli\u00ads\u030ceelikust teema\u00adpu\u0308stitusest annab ma\u0308r\u00ad\u00ad\u00adku see, et tegevus toimub tihti maal, raamatust leiab hulganisti troostituid kirjeldusi hallivo\u0303itu loodusest, tegelastel ei la\u0308he u\u0308learu ha\u0308sti ja tihti vaevab neid meeltesegadus.\u201d[2] Ka Joonas Ojap vaatleb teost Eesti ajaloo kujutamise vo\u0303tmes ning na\u0308eb seda katsena ko\u0303netada ko\u0303iki eestlasi, (filmi)klis\u030ceelikuna na\u0308ib arvus\u00adtajale mo\u0303juvat lugude teostus.[3]"}, {"text_idx": "#000037", "text": "Eks hakka mo\u0303nikord ka arvustustes ringlema klis\u030ceed. Pa\u0308rast mitmendat u\u0308lelugemist na\u0308ib siiski, et rahvus, riik ja ajalugu ei ole Martin Algusele endale olnud primaarsed. To\u0303ik, et \u201eTagamaa\u201d su\u0308nd\u00admused leiavad a\u0308ratuntavalt aset Voore\u00admaal, mo\u0303jub loomulikult, kuna autor on sealt pa\u0308rit: \u201eSeesama loodus ja need inimesed on mind kuidagi lapsest peale mo\u0303jutanud. [\u2014] See raamat on ha\u0308sti su\u0308gavalt minu seest. Loodusest ja lapsepo\u0303lvest, mis on la\u0308bi minu settinud.\u201d[4] Samamoodi na\u0308ib paratamatu juttude rustikaalne miljo\u0308o\u0308 ja etniliselt to\u0303tt-o\u0308elda kirev tegelaskond: eestlased, venelased, sakslased, baltisakslased, va\u0308liseestlased, romad... Saja-aastane ajaraam na\u0308ib olevat tinglik, mingi raam tuleb ju valida. Martin Alguse tagamaa aeg ja ruum on vo\u0303rreldavad Gabriel Garci\u0301a Ma\u0301rqueze Macondo relatiivsusega: loo ja so\u0303numi seisukohalt ei ole ma\u0308a\u0308rav, kes juhib dz\u030cungli, soo vo\u0303i voorte taga riiki ja mis aasta parasjagu on."}, {"text_idx": "#000038", "text": "Mulle andis \u201eTagamaa\u201d mo\u0303istmiseks vo\u0303tme kaheksas lugu \u201eGandhi\u201d. Pealtna\u0308ha eristub see tervikust: lustlik lugu, otsi\u00adtakse mustlaste lo\u0303vi, keegi ei saa surma, hea uni on garanteeritud. U\u0308hes arvustuses nimetatakse seda huvitavaks kreisiraadiolikuks ko\u0303rvalepo\u0303ikeks, mis on \u201esada protsenti to\u0303sine nagu parim absurdi\u00adhuumor ikka\u201d.[5] Aga tegu ei ole absurdihuumoriga, vaid pigem 1990-nda\u00adte alguse ta\u0308pse olustikukirjeldusega. Veet\u00adsin varase teismeea samal ajal ja sama\u00adsuguses va\u0308ikelinnas kui \u201eGandhi\u201d tegevuspaik, muu hulgas iseloomustasid ka seda asulat fantastilised a\u0308rimudelid. Na\u0308iteks to\u0308o\u0308tasin suviti u\u0308hes puhvetis (toona tundunuks absurdihuumor praeguse \u201eTo\u0308o\u0308lepingu sea\u00adduse\u201d paragrahvid 7 ja 8). Puhveti nu\u00adrgas paiknes menukas videolaenutus, milles pakutav oli to\u0303ena\u0308oliselt piraattoodang (nagu igal pool mujalgi). U\u0308kskord astus sisse kohalik konstaabel, kes ku\u0308sis rahumeeli n-o\u0308 eratarbimiseks neid filme, mis on leti all (selgus, et porno). Puhveti ees va\u0308ljakul parkis pea o\u0308o\u0308pa\u0308ev la\u0308bi auto hu\u0308u\u0308dnimega Elumaja \u2013 seal pesitses kohalik rullnokkade kamp. Ku\u0308llap lonkis u\u0308le va\u0308ljaku ka mo\u0303ni pingviin vo\u0303i dinosaurus, olin lihtsalt koolis ja ja\u0308in vaatema\u0308ngust ilma. Ko\u0303ik ootasidki, et midagi juhtuks: kui kohalik sepp meisterdas lennuki, kogunes pool linna selle o\u0303hkuto\u0303usu vaa\u00adtama. Tagamaal, kuhu po\u0308o\u0308rdelised ajaloosu\u0308ndmused ei ulatu ja kus keegi ise ajalugu ei po\u0308o\u0308ra, unistatakse imedest. Unistamine annab tiivad."}, {"text_idx": "#000039", "text": "Tore, kui tekst ei virguta mitte ainult kujutlusvo\u0303imet, vaid elustab ka veidraid ma\u0308lestusi. Ja\u0308ttes subjektiivse mo\u0303ju ko\u0303rvale, peaks \u201eGandhi\u201d ro\u0303o\u0303mustama klassikalise novelli ihalejaid \u2013 lool on na\u0308iteks selge u\u0308lesehitus ja pua\u0308nt (mida siinkohal ei paljastata). Samaha\u0308sti vo\u0303ib \u201eGandhi\u201d muidugi ka hoopis haaravaks stsenaariumiks liigi\u00adtada. Na\u0308eme, kuidas kaamera septembri\u00adkuu ta\u0308hisel varahommikul u\u0308ht va\u0308ikelinna \u201esuumib\u201d ja seeja\u0308rel justkui u\u0308helt tegelaselt teisele liigub, pudukaupade poe taga Datsun Cherrys magavatelt joodikutelt libiseb see peata\u0308naval jalutava koristaja luuale (\u201enagu pu\u0308ss o\u0303lal\u201d, ette rutates: pauk ja\u0308a\u0308b tulemata), juba a\u0308ratab telefoni\u00adhelin u\u0308he mo\u0303rase paneelmaja korteris u\u0308les kons\u00adtaabel Alar Pa\u0308rnlini, juba harjutab a\u0308a\u0308re\u00ad\u00adlinna eramus o\u0308konomist Valter Saarniit vannitoapeegli ees eksistentsiaalse kaaluga so\u0303navo\u0303ttu jne. Martin Algusel ei ole mitte ainult silma, vaid ka ko\u0303rva: autor on ta\u0308helepanelik eri tege\u00adlaste keeleregistrite suhtes, vo\u0303rrel\u00adda\u00adgu na\u0308iteks ametnike asjalikke rep\u00adliike romade fraseoloogilise koktei\u00adliga (\u201epikka iga teile, seltsimees prints, seda asja peab uurima, peab kuritegijad tabama, meil ko\u0303ik paberid korras, ha\u0308rra u\u0308lemus, tulge vo\u0303i eile meile\u201d, lk 111). Kui midagi veel soovida, siis Datsun Cherry rahva \u201eso\u0303nu valimata\u201d arutelu vajanuks paari na\u0308idet ning kauboikostu\u0308u\u0308mis Meelise kohta tarvitatud va\u0308ljend \u201ekannatas raske depressiooni all\u201d on ajast ku\u0308mme aastat ees \u2013 1990. aastate alguse va\u0308ikelinnas o\u0308eldi lihtsalt, et inimene on imelik vo\u0303i la\u0308ks lolliks. Ka ro\u0303dude pesurestid tunduvad ajastu kohta ebatu\u0308u\u0308pilised."}, {"text_idx": "#000040", "text": "Mustlaslaagrist plehku pa\u0308a\u0308senud lo\u0303vi Gandhi on \u201eGandhi\u201d n-o\u0308 punane niit, mis traageldab eri elualade tegelased kokku. Gandhit ennast kohtame ku\u0308ll vaid paaris episoodis kas pikutamas vo\u0303i loivamas, kuid sellegipoolest on tegu vo\u0303imsa su\u0308mboliga. Autor ei ole suutnud vastu panna kiusatusele osutada mitmele ta\u0308hendus\u00adkihile jutus otseso\u0303nu: na\u0308iteks on uhke taga\u00adjalgadel seisev (vapi)lo\u0303vi juhtumisi tikitud patrullpolitseiniku o\u0303la\u00ad\u00advimplile. Lo\u0303viga silmitsi sattunud o\u0308konomist Valter ma\u0308rkab aga, et \u201evana loom oli kurnatud ja alatoidetud\u201d, ning mo\u0303istab, et ta on lo\u0303viga u\u0308sna sarnases olukorras: \u201eTa elas tegelikult nagu Gandhigi kitsas ratastel puuris, mis teda vaid ettema\u0308a\u0308ratud rada mo\u0308o\u0308da ringi so\u0303idutas ja temagi eineks olid poolko\u0303lbma\u00adtud u\u0308leja\u0308a\u0308gid.\u201d (Lk 115.) Mo\u0303lemad elavad pidevas hirmus: u\u0308ks kardab peksu, teine koondamist. Ja ime juhtub, Gandhi ei murra inim-saatusekaaslast maha, ta ko\u0303igest tukas\u00ad\u00adtab pisut ning la\u0308heb siis ise tagasi puuri. Kirgastunud Valterit, kelle ka\u0308si on puudutanud suure looma lakka, ei murra aga enam mitte miski."}, {"text_idx": "#000041", "text": "Lo\u0303vi su\u0308mboliseerib jutus niisiis u\u0308ht\u00adaegu noort uljast riiki, lihtsa to\u0308o\u0308mesi\u00adlase va\u0308simust ning u\u0308lendavat kogemust, mida pakub loodus. Loodusel seevastu on inimesest ta\u0308iesti u\u0308ksko\u0303ik, see mo\u0303te kordub ja ha\u0308mmastab tegelasi mitmes Alguse jutus. Peale lo\u0303vi satutakse \u201eTagamaas\u201d silmitsi kahe hundiga, kuid kumbki ei ru\u0308nda inimest (\u201eLumi\u201d ja \u201eKodutee\u201d). Loom tapab toidu hankimiseks, seevastu kui inimene peab end pidurdama, et mitte tappa lo\u0303bu vo\u0303i kiusu pa\u0308rast. Jutus \u201eKo\u0303ik on korraga\u201d ja\u0308a\u0308vad lugejat painama vigastatud linnupoja silmad ning linnu leidnud poiste dilemma, omamoodi humaansuse tule\u00adproov. Teise maailmaso\u0303ja aega paigutuvas \u201eKodutees\u201d kirjutatakse: \u201eLinnud ja loomad, putukad ja taimed elasid edasi, oskamata so\u0303jale ja inimeste ha\u0308dadele mo\u0303elda. Inimene oli suureks saanud, oli metsast va\u0308lja la\u0308inud ja ku\u0308lvas nu\u0308u\u0308d iseendale ha\u0308vingut nagu so\u0303ge jumal, kes u\u0308ritab ennast oma va\u0308lgunoolega surnuks lu\u0308u\u0308a.\u201d (Lk 47.) Kogumiku u\u0308ks jo\u0303hkramaid lugusid on umbes ku\u0308mne aasta tagust aega kujutav \u201eTagamaal\u201d, milles viimaks pakub tapmist pealt na\u0308inud lapsele lohutust, et mitte o\u0308elda lunastust, vooreharjal puhkev koit. Raamatu lo\u0303puloos \u201eMount Everest\u201d vo\u0303tab loodus nii va\u0308givallast kui paraku ka ko\u0303igest muust vo\u0303o\u0303randunud pereisa endale lihtsalt tagasi. Midagi on tagamaal pistmist inimese hinge tagamaaga \u2013 seda na\u0308ibki Algus tahtvat o\u0308elda. Pistmist nii heas kui ka halvas."}, {"text_idx": "#000042", "text": "Kaldun no\u0303ustuma Janek Kraaviga, kes on ma\u0308rkinud, et \u201eTagamaad\u201d saab lugeda kui romaani novellides: \u201eLisaks sellele, et kahes novellis esineb ka sama peategelane, ka\u0308sitletakse eesti maakoha narratiivi eepi\u00adliselt, sajandi erinevate ku\u0308mnendite lo\u0303ikes, no\u0303nda, et iga novelli vo\u0303i peatu\u0308ki keskmes on mingi marginaal, eksleja, po\u0303genik vo\u0303i ko\u0303iksuse ja iseenda vahelist kontakti otsiv tegelane; samuti seob neid lugusid sarnane jutustajaha\u0308a\u0308l.\u201d[6] Vo\u0303ib ju koguni olla, et terviku peategelane on hoopis loodus? Senised arvustajad na\u0308ivad olevat looduskirjeldusi lugedes pisut takerdunud, kuid ise pean neid valdavalt nauditavateks. Algus annab loodusele nende kaudu ha\u0308a\u0308le."}, {"text_idx": "#000043", "text": "Po\u0303nev on ja\u0308lgida Martin Alguse sti\u00adlis\u00adtilisi katsetusi impressionistlikumast \u201eLumest\u201d naturalistliku nimilooni. Jutus \u201eKo\u0303ik on korraga\u201d pikib Algus 1936. aasta suvesse sa\u0308hvatusi tegelaste tulevikust, na\u0308iteks na\u0308eb Hans hirmunud linnupoja silmades kogu looduse hinge, mis klammerdub elusse ja mis kunagi hiljem paneb \u201eHansu liikuma, kui tema tuimad vermeis so\u0303rmed justkui iseenesest la\u0308bi lumekooriku tungivad ja vaevatud keha pisikese tulukese poole hakkavad vedama\u201d (lk 25). Kogumik on valminud pika aja jooksul: Algus hakkas seda kirjutama juba ku\u0308mme aastat tagasi.[7] Osa jutte on niisiis ilmselt varasemad kui Alguse esikromaan \u201eMidagi to\u0303elist\u201d (2018). Raske on eristada, missugused. Kas na\u0308iteks \u201eGandhi\u201d puhul on koomilised paralleelid kogumiku ilmumisaastaga juhuslikud? Vo\u0303ib ju lo\u0303vi su\u0308mboliseerida muu hulgas ka senina\u0308gematu na\u0308htuse ootamatut jo\u0303udmist kolkasse, kus kuulutatakse seepeale va\u0308lja eriolukord, parema juhendi puudumisel vo\u0303etakse kasutusele ENSV-aegne tuumaru\u0308nnaku protokoll, su\u0308u\u0308dimatu poliitik na\u0308eb vo\u0303imalust pildile ja\u0308a\u0308da, lo\u0303videtektiiv vaidleb lo\u0303vieitajaga jne. Majesteetliku looma ku\u0308laska\u0308ik tundub ko\u0303hedalt universaalne, nagu ka seeja\u0308rel puhkev kaos."}, {"text_idx": "#000044", "text": "\u201eGandhi\u201d ei ole ko\u0303rvalepo\u0303ige, vaid kese. Tugev lugu toetab tervikut ja vastupidi. Meeldeja\u0308a\u0308vaks pean ka jutte \u201eLumi\u201d, \u201eKo\u0303ik on korraga\u201d, \u201eKodutee\u201d ja \u201ePo\u0303genikud\u201d. Pikale kirjutamisajale, peategelaste rohkusele ja stilistilisele kirjususele vaatamata mo\u0303jub \u201eTagamaa\u201d kompaktsena. O\u0303nn mo\u0308o\u0308da la\u0308eb ja surm varitseb ko\u0303ikjal \u2013 need Martin Alguse meelisteemad on tuttavad juba romaanist \u201eMidagi to\u0303elist\u201d. U\u0308ksildusest pole pa\u0308a\u0308su ja elu peab austama, elu on ko\u0303ige ta\u0308htsam, sisendab Algus \u201eTagamaas\u201d. Ootan huviga uusi variatsioone ja uusi unetuid o\u0308id."}, {"text_idx": "#000050", "text": "Asko Ku\u0308nnapi luulekogu \u201eMinu riik\u201d kohta vo\u0303ib o\u0308elda, et see on multimeedium\u00adteos, ja seda mitmes mo\u0303ttes. Esiteks on koos luuletustega esiplaanil pildid, illust\u00adratsioonid. Teiseks on luuletused ise mitmiktajulised \u2013 tunda on tugevat visuaalset kujutlusvo\u0303imet, aga samal ajal ka keelelist ma\u0308nguro\u0303o\u0303mu ning mo\u0303nu. Vaa\u00adtluse alla vo\u0303etakse ko\u0303la- ja keelema\u0308ngud ning see loob tunnetusliku loogika, mis kulgeb kirjelduste ko\u0303rval omasoodu ja isepa\u0308iselt. Lugeja elab sisse kirjeldatusse, siis aga sekkub ja\u0308llegi ebatavaline keelekasutus, mis juhib ta\u0308helepanu keelelisele loogikale. Nii muutuvad Ku\u0308nnapi luule\u00adtused mitmeid meeli kaasavateks kujutlusvo\u0303ime ra\u0308n\u00ad\u00adnakuteks."}, {"text_idx": "#000051", "text": "Olen aeg-ajalt mo\u0303elnud selle u\u0308le, kui\u00addas \u201eillustratiivsusest\u201d on kunstiva\u0308l\u00adjal saanud kerget po\u0303lgust va\u0308ljendav so\u0303\u00adna \u2013 ning alati, kui illustratiivsust kri\u00adtiseeritakse, taha\u00adksin vastu vaielda. Na\u0308i\u00adteks muusika kontekstis peetakse sel puhul silmas teksti dubleerimist muu\u00adsikaliste vahen\u00addi\u00adtega viisil, mis ei avarda so\u0303nade ta\u0308hen\u00addust, vaid u\u0308ksnes kinnitab seda. See vo\u0303ib aga kaasa tuua automaatse u\u0308leoleku illustratsiooni kui z\u030canri suhtes, millest on kahju, sest illustratsioon oma parimas vormis on vo\u0303imeline teose maailma taaslooma ta\u0308pselt ja intiimselt, viisil, mis vo\u0303ib mo\u0303nikord va\u0308ga tugevalt meelde ja\u0308a\u0308da ja su\u0308damesse pugeda. Kui lugejate seas on neid, kes ma\u0308letavad lapsepo\u0303lveraamatutest eelko\u0303ige (vo\u0303i va\u0308hemalt muu hulgas) teksti ko\u0303rval olevaid pilte ja seda, kuidas need hakkasid oma elu elama, pu\u00adnudes ma\u0308rkamatult maailma, milles teksti tegelased ringi ra\u0308ndasid, siis neile vo\u0303iks Ku\u0308nnapi luulekogu lugemiseks istuda. Illustratsioonid ilmestavad teksti, kujundavad tooni, kuidas luuletusi ta\u00ad\u00adjuda. Tihti on siin u\u0308hte po\u0303imunud mu\u0308u\u0308\u00adtiline suurejoonelisus, ta\u0308helepanelik armastus detailide vastu ning pu\u0308u\u0308d suhestuda sel\u00ad\u00adle ko\u0303ige juures ta\u0308napa\u0308eva maailma ja moodsa tehnoloogiaga. Vahe\u00adpeal tekib tun\u00adne, et seda sobitumisvormi polegi pa\u0308\u00adris ta\u0308pselt leitud, pigem vohab tutta\u00advate igapa\u0308evaste esemete ja toimingute all ikka na\u0308htamatu mu\u0308u\u0308tiline maailm, aima\u00adta vo\u0303ib paatost ja iha millegi suurema ja u\u0308leva ja\u0308rele, mis upub pettumusse vo\u0303i va\u0308hemalt segadusse: \u201eKuigi pa\u0308riselt ju pingutasin, / trennid tehtud, o\u0303iged filmid na\u0308htud, / Pimeduse Su\u0308damest [\u2014] va\u0308ga ju va\u0308lja ei na\u0308e.\u201d (Lk 14.)"}, {"text_idx": "#000052", "text": "Moodsasse maailma mittesobitumist vo\u0303ib na\u0308ha ausa ja omana\u0308olisena: kohati on see kurblik-absurdne, kohati lapse\u00admeelselt siiras ja ma\u0308nguline. Mu\u0308toloo\u00adgilise ja tehnoloogilise mo\u0303tlemise koh\u00adtu\u00admisest ra\u0308a\u0308gib raamatu avaluuletus, lu\u0308\u00adhike ja meeldeja\u0308a\u0308v tekst, kus autor nen\u00addib, et mo\u0303istus, keha ja su\u0308da on talle pigem karistuseks, u\u0308ksnes hing pole teda veel reetnud ning \u201eteeskleb vaprat ja lennu\u00advo\u0303imelist / sulismadu, kel GPS endiselt korras\u201d (lk 11)."}, {"text_idx": "#000055", "text": "Ko\u0303ige teravamalt puudutabki Ku\u0308nnapi loomingu juures see, kui fookus suundub u\u0308ldistavatelt aforismidelt tunnete ja la\u0308bielamiste detailsele kirjeldamisele \u2013 kui \u201emina\u201d ja kultuuris automaatselt suurena mo\u0303juvad so\u0303nad kahanevad ning annavad end pildi teenistusse. Autor uurib toimuvat, loovutab kontrolli na\u0308htule enesele \u2013 sisemus ja ilmaruum la\u0308henevad."}, {"text_idx": "#000058", "text": "See, mis seisab so\u0303nade taga"}, {"text_idx": "#000062", "text": "Teisal so\u0303nastab Joonas oma kirjuta\u00admis\u00adprotsessi tuuma ning sisu ja vormi suhte nii: \u201eVa\u0308ljenduse vormil pole ta\u0308htsust. [\u2014] Seepa\u0308rast ei murra ma kunagi pead selle u\u0308le, kuidas ma va\u0308ljendun, / ta\u0308htis on see, / mis seisab mu so\u0303nade taga\u201d (lk 9). Ja ongi nii, et Joonas ei eksi kordagi kenitlemise teele. Nagu paistab siinsetest na\u0308idetestki, on tema stiil vahe, lihtne ja sirgjooneline."}, {"text_idx": "#000063", "text": "\u201eParem kibe o\u0303nn kui hall, tro\u0308o\u0308stitu elu,\u201d u\u0308tleb Stalkeri naine. Larissa Joonas ei paista temaga no\u0303ustuvat. Ajal, kui o\u0303nnest ra\u0308a\u0308gitakse ja mo\u0303eldakse palju, aetakse seda taga ja ollakse selle puudumise suhtes valvsad, mo\u0303jub Joonase luule omal moel tervendavalt ja lohutavalt. Nende kaante vahel ko\u0303neleb inimene, kes on so\u0303lminud rahu olukorraga, kus o\u0303nn ei ole konstant, vaid pigem aeg-ajalt seesmisele horisondile kerkiv virvendus. Ja ka siis paistab autor meelsasti o\u0303nne kogevat pigem kaine ko\u0303rvaltvaataja pilguga, ilma u\u0308lepeakaela sellesse viskumata \u2013 ta\u0308pselt nagu teisigi na\u0308htusi. Igati asjalik la\u0308he\u00adnemine meie laiuskraadidel, kus pime\u00adduse ja kroonilise vitamiinipuuduse ka\u0308es tundub tihti targem energiat sa\u0308a\u0308sta."}, {"text_idx": "#000064", "text": "Teisalt pole tegu kaugeltki mingi hali\u00adnaga. Aare Pilve ja\u0308relso\u0303nas refereeritud Gennadi Kalas\u030cnikov nimetab autori suh\u00ad\u00ad\u00ad\u00ad\u00adtumist mehiseks elule na\u0308kku vaata\u00admiseks. Kas just mehine \u2013 aga elule na\u0308kku vaatamine va\u0308a\u0308rib Joonase luule puhul kahtlemata a\u0308rama\u0308rkimist. Autori\u00admina ei lase end eluvoogudes pu\u0308delaks, vaid valib perspektiivi teadlikult ja on valmis ko\u0303ige, ka omaenese kurbuse eest vastutama. Aga tema vaatepunkt ei ole ro\u0303hutatult sangarlik ega trotslik, vaid mo\u0303o\u0303\u00ad\u00addukalt huvitunud, kaasav, vo\u0303imeline hoomama mitmeku\u0308lgset tervikut ja sellest ro\u0303o\u0303mu tundma. Na\u0308ib, et suurest o\u0303nnest on autorile armsam hoopis mit\u00adme\u00ad\u00ad\u00ad\u00adtahulistest argihetkedest su\u0308ndiv ro\u0303o\u0303m ja leppimine, mis seob kogu olemiskako\u00adfoo\u00adnia harmooniliseks tervikuks. U\u0308hes luu\u00adletuses kirjeldab autorimina, kuidas tema tekstidele on heidetud ette mee\u00adle\u00ad\u00adheitlikku pessimismi, \u201esu\u0308gavikku ja seda kuristikku / millesse vaadates ise muutud kuristikuks\u201d (lk 76). Niisugune hinnang paistab mulle u\u0308dini ebao\u0303iglane, sest ma pole nii elujaatavaid tekste tu\u0308kk aega lugenud. Elujaatavaid eelko\u0303ige selles mo\u0303ttes, et need ei eita elu tema mitmekesisuses. Need luuletused ei vaata tegelikkusest mo\u0308o\u0308da, ei puikle ega page \u2013 ega tahagi seda teha \u2013, vaid jo\u0303llitavad to\u0303epoolest huviga ko\u0303igele ja ko\u0303igile otse silma."}, {"text_idx": "#000065", "text": "Joonase luuletustes pole ro\u0303o\u0303mu ja rahulolu leidmine kaduvas ja argises niisiis mitte mingi kurioosum, eneseu\u0308letus vo\u0303i paradoks, vaid elu lahutamatu osa. Paistab, nagu ei puuduks tema perspektiivist ka riuklik absurdihuumori noot. Paratamatusest ja tu\u0308hisusest saab \u2013 olgu siis absurdifiltri kaudu vo\u0303i ilmagi \u2013 ammutada lohutust ja jo\u0303udu: \u201ehommikul voodist to\u0303ustes pole sa kunagi kindel / et teed seda hommegi [\u2014] sellest vaatepunktist on ko\u0303ige o\u0303igem / mitte elada asjatult kui ko\u0303ik on ilma kahtlusteta asjatu.\u201d (Lk 97.)"}, {"text_idx": "#000066", "text": "Na\u0308iteid sedasorti vaatevinklist leiab Joonase tekstidest ridamisi. \u201eVarem vo\u0303i hiljem o\u0308eldakse sulle et sa oled eikeegi [\u2014] see vo\u0303ib olla isegi kompli\u00adment,\u201d se\u00addas\u00adtab Larissa Joonas, tuues su\u0308m\u00adpaat\u00adse na\u0308ite kass Urmasest, kes on inimarmastuse alal to\u0303eline meister, ent ku\u0308berjulgeolekus paras diletant (lk 143). Hea seegi, et sind on vo\u0303etud vaevaks kellegagi vo\u0303rrelda \u2013 ka juhul, kui vo\u0303rdluse tulemus on kriitika. Jah, kass Urmasega vo\u0303rreldes ei tea sa inimarmastusest tuhkagi, aga see-eest taipad ku\u0308berjulgeolekust rohkem kui su neljajalgne so\u0303ber. Ja muidugi on igati tarvilik meenutus see, et su\u0308gise tulek ei ta\u0308henda surma: \u201ehomme paneme selga joped ja la\u0308heme to\u0308o\u0308le\u201d (lk 105) ja ja\u0308tkame igituttavat rada. Joonas nendib, et inimene vo\u0303ib ju ka\u0308ia a\u0308ra u\u0308ksko\u0303ik mil\u00adlise teise mere a\u0308a\u0308res, minna sinna kas vo\u0303i igaveseks, aga homme saavad rahulolematus ja kadedus ta sealgi ka\u0308tte. Seepa\u0308rast tasub naasta ku\u0308lma to\u0308o\u0308stuslikku o\u0303hku. Ja hea seegi, kui on olemas kodu, pa\u0308ris oma keskkond, milles toda tuttavlikku merd, kajakaid, a\u0308revust, meeleheidet ja tu\u0308hjust kogeda (lk 131). Larissa Joonas u\u0308leb: \u201esurra pole hirmus / seisad akna ees ning tuul on mahlane ja puhas [\u2014] sured a\u0308ra aga tema ja\u0308a\u0308b [\u2014] kui hea et ka minuta\u201d (lk 46). Ja to\u0303epoolest hakkab kuidagi hea ja kerge."}, {"text_idx": "#000068", "text": "Paistab, nagu oskaks Joonas taimede, loomade ja lindude keelt, kuigi pu\u0308u\u0308ab va\u0308ita vastupidist: \u201eKo\u0303ige keerulisem oli tunnistada lindudele et sa ei oska lennata / oled elanud mitu linnu eluiga istutanud o\u0303unapuu kasvatanud tu\u0308tre u\u0308les\u201d (lk 147). Autor jutustab igati usutavalt lehmade ha\u0308mmingust (lk 145) ja kirjeldab su\u0308gist kui aega, kus hakkad vestlema vo\u0303o\u0303raste taimedega (lk 148). U\u0308hes luuletuses kujutleb Joonas sedasorti tulevikku, kus istume u\u0308he laua taga kuuskede ja lindudega ning meenutame, kuidas omavahel so\u0303diti (lk 150) \u2013 kusjuures esimene toost on selle auks, et keegi ei vo\u0303itnud. Niisugust eriskummalist so\u0308o\u0308ma\u00adaega pole raske ette kujutada \u2013 samuti nagu lapsi ja esivanemaidki, vaatleb ta ku\u0308lalislahke ja kaastundliku pilguga ka ko\u0303iki teisi elus ja eluta olendeid."}, {"text_idx": "#000069", "text": "Joonast na\u0308ivad subjektidena ko\u0303netavat ka sisemise ja va\u0308limise ilmastiku na\u0308htused. Ku\u0308ll ko\u0303neleb ta tuulest, mis naaseb jahimehena igal aastal, lootes kerget saaki (lk 60). Ja siis u\u0308tleb ta: \u201eMo\u0303nikord tunnen sellist u\u0308ksindust / et u\u0308ksindusel hakkab o\u0303udne\u201d (lk 146). Ometi ja\u0308a\u0308b mulje, nagu tajuks autorimina ha\u0308sti, et ta ei ole pa\u0308riselt kunagi u\u0308ksi. Alati on kuskil mo\u0303ni esivanem, ja\u0308reltulija, lind vo\u0303i loom. Tuul vo\u0303i u\u0308ksindus ise. Ra\u0308a\u0308kimata asjadest, mis na\u0308ivad Joonase luules ta\u0308histavat nii tegelikku kui ka kujuteldavat mateeriat. Kusjuures mo\u0303lemad on u\u0308htviisi hoomatavad, lausa ka\u0308egakatsutavad. Asjad vo\u0303ivad ju kaotada siinpool va\u0308a\u0308rtuse, ent teispoolsuses ja\u0308a\u0308vad nad neid na\u0308htamatuid inimesi samuti na\u0308htamatuna saatma (lk 32). Lahkunutegi kodudes elavad asjad omaette edasi (lk 27), sisendades ja\u0308reltulijatesse aukartust ja vanadusehirmu. Nii et to\u0303epoolest vo\u0303ib vo\u0303ita see, kel on surres rohkem asju \u2013 sest peale ma\u0308lestusena edasi elavate esivanemate ja ma\u0308lestusi edasi kandvate laste pu\u0308sivad Joonase luules ka asjad ja talletavad endas ma\u0308lu. On u\u0308sna ko\u0303nekas, et isegi luuletuse kirjutamise protsessi kirjeldab Joonas asjastamisena: \u201eMo\u0303nikord tahaks asjastada tunnet, mida olen aastaid tundnud.\u201d (Lk 8.) Ja muidu igati mo\u0303o\u0303detud ja tasakaaluka tooniga kogumikus ko\u0303lavad ehk trotslik-vo\u0303idukalt vaid need read, mis osutavad, et aeg ei suuda vo\u0303ita ma\u0308lu (lk 56)."}, {"text_idx": "#000070", "text": "Niisiis on Joonase luules omavahel lahutamatult la\u0308bi po\u0303imunud, u\u0308htviisi tajutavad ja hoomatavad \u2013 et mitte o\u0308elda ka\u0308egakatsutavad \u2013 olemine ja mitteolemine, elu ja surm, asjad ja olendid, unena\u0308o- ja tegelik maailm. Ja too pilk, mis vaatab justkui une ja a\u0308rkveloleku piiril huviga elu selle mitmeku\u0308lgsuses, eitamata u\u0308htegi tahku, jo\u0303uab lo\u0303puks to\u0303demuseni, mis annab valikkogule peal\u00adkirja ja va\u0308ljendab to\u0303epoolest \u2013 nagu koostaja viitab \u2013 nii mo\u0303ndagi Joonase luulele iseloomulikku:"}, {"text_idx": "#000071", "text": "Probleemid unega su\u0308dame ru\u0308tmiha\u0308ired o\u0308o\u0308bikud ei lase uinuda\nla\u0308bi suletud silmade imbuvad maailmad\non kas pa\u0308ris halb vo\u0303i imeliselt sulnis\nongi kogu elu ei saa aru on see aru\u0308tmia vo\u0303i o\u0308o\u0308bikud."}, {"text_idx": "#000072", "text": "Raamatu ka\u0308est pannud, tekib mul va\u0308gisi tahtmine ku\u0308sida: kus te olete olnud, Larissa Joonas? Tuleb va\u0308lja, et siinsamas, ja sedasorti ku\u0308simuse esitamise asemel peaks siinkirjutaja vaatama peeglisse. Kiitus ja ta\u0308nu Aare Pilvele ja kirjastusele Tuum va\u0308a\u0308rt ettevo\u0303tmise eest. Loodan, et saame Larissa Joonase luulet peagi veel lugeda ja kuulda, sealhulgas eesti keelde to\u0303lgituna."}, {"text_idx": "#000073", "text": "Muuseas, oleksin eelistanud lugeda paral\u00adleelselt originaali ja to\u0303lget \u2013 ehk vo\u0303iks tulevikus mo\u0303elda ka sedasorti kogumikule? Samuti oleks ro\u0303o\u0303m lugeda-kuulda nii autori mo\u0303tteid kui ka lugejaskonna arutelu mo\u0303nes eestikeelses kultuuriva\u0308ljaandes vo\u0303i -kanalis. Larissa Joonase luule va\u0308a\u0308rib kindlasti ka eesti lugejate seas laiemat ko\u0303lapinda. Ra\u0308a\u0308kimata sellest, et Eesti luule vajab tingimata nii suurepa\u0308rast autorit. Lo\u0303pe\u00adtuseks alati asjakohane meenutus, mis mo\u0303jugu u\u0308htlasi sihitud u\u0308leskutsena lugeda Larissa Joonase luulet: \u201ekui valida koristamise ja luuletuste vahel / siis on valik ilmne\u201d (lk 54)."}, {"text_idx": "#000074", "text": "Po\u0308idlaku\u0308u\u0308di teejuht millenniumi laste elus"}, {"text_idx": "#000075", "text": "1990. aastate alguses lo\u0303petasin mina gu\u0308mnaasiumi ja hakkasin end u\u0308likooli sa\u0308ttima. Kaugele selja taha olid ja\u0308a\u0308nud No\u0303ukogude Liit ja pioneerira\u0308tt ning esimene to\u0308o\u0308koht oli juba peetud, to\u0308o\u0308raamatki saadud. Samal ajal su\u0308ndisid sellesse maailma, kus polnud enam pioneerira\u0308tte, vaid olid hoopis Eesti kroonid, lapsed, keda nimetatakse Y-generatsiooniks vo\u0303i millenniumi las\u00adteks. Nad jo\u0303udsid ta\u0308iskasvanuikka sel sajandil ja on nu\u0308u\u0308d kas juba saanud vo\u0303i kohe saamas 30-aastaseks."}, {"text_idx": "#000076", "text": "Millenniumi lapsed on vanale pio\u00adneerile uus to\u0303ug, raske uskudagi, et sellised on juba ta\u0308iskasvanud inimesed. Nemad pole ju no\u0303ukogude aega na\u0308inud ja palju nad eelmise sajandi viimasest ku\u0308mnendistki vahetult teavad! Nende elu on algusest peale olnud umbes selline, nagu see on praegu ko\u0303igi oma internettide ja mobiiltelefonide, avatud maailma ja pealtna\u0308ha lo\u0303putute vo\u0303imalustega \u2013 uksed on lahti, aknad on lahti."}, {"text_idx": "#000077", "text": "Oliver Bergi \u201eMigratsioon\u201d ongi just see Y-po\u0303lvkonna esindaja \u2013 istub ku\u00adnagise Johannes Vares-Barbaruse nime\u00adlise pioneerimaleva lippuri vastas ja ra\u0308a\u0308gib talle, millised on millenniumi lapsed, millist elu nad elavad ja millise elu elamata ja\u0308tavad. See mahukas ja vanainimese silmale u\u0308sna va\u0308ikeses kirjas romaan on u\u0308ks to\u0303sine teejuht, ta\u0308psemalt po\u0308idlaku\u0308u\u0308di teejuht u\u0308he generatsiooni maailma ja, mine tea, ehk isegi monument in spe, sest peagi to\u0303stab pead juba ja\u0308rgmine po\u0303lvkond (iGen ja siis Gen Alpha), kes u\u0308tleb juba ise millenniumi lastele: \u201eListen here, you old fart!\u201d Lapsepo\u0303lv saab la\u0308bi ja matustel na\u0308eme."}, {"text_idx": "#000078", "text": "\u201eMigratsioon\u201d koosneb kolmest osast ja ka peategelasi on kolm: Otto, Nastja ja Ralf. Romaani tegevus on ajaliselt piiritletud, selle alguse taustal toimuvad presidendi valimised Eestis ja Ameerika U\u0308hendriikides, ehk siis on aastad 2016\u20132017, tagasivaated viivad meid sellest kuni viis aastat tahapoole ja tegevustik kolm-neli aastat ettepoole. Need aastad kajastavad peategelaste elu ligikaudu 20-aastasest kuni peaaegu 30-aastaseks saa\u00admiseni."}, {"text_idx": "#000079", "text": "Esimene osa kannab pealkirja \u201eA\u0308a\u0308rmine subjektiividealism\u201d ja on Otto rei\u00adsikiri. Otto ra\u0308ndab po\u0308idlaku\u0308u\u0308diga Kesk-Euroopas, tee peale ja\u0308a\u0308vad Bal\u00adkani\u00admaad, Ungari, Saksamaa, vahepeale La\u0308ti, siis ja\u0308lle Bulgaaria ja Austria ja ko\u0303ikvo\u0303imalikud siksakid siia ja sinna. Lugeja saab peategelasega kaasa so\u0303ita mo\u0308o\u0308da lo\u0303putuid maanteid, teda so\u0303idutavad eri rahvusest, soost ja temperamendiga juhid, kes ei pea paljuks tee a\u0308a\u0308rest peale korjata u\u0308ht eesti noormeest."}, {"text_idx": "#000080", "text": "Sellest kulgemisest vo\u0303inuks kujuneda meeleolukas road-movie\u2019lik seiklus, mil\u00adle raames kohtutakse ammendamatu galeriiga va\u0308rvikatest tegelastest, kellest igau\u0308ks paneb lugeja kas naerma vo\u0303i nutma, aga ei, pigem saab lugeja autorilt kaasa samasuguse tu\u0308lpimuse, kui on ini\u00admesel, kes juba mitmendat na\u0308dalat tee a\u0308a\u0308res ka\u0308tt vibutab. Osalt on tore kuhugi pa\u0308rale jo\u0303uda, aga pidev seletamatu rahutus sunnib ikka ja ja\u0308lle teele asuma, kuigi see ei paku enam ammu mingit erilist emotsiooni."}, {"text_idx": "#000081", "text": "Otto ja tema hilisema reisiseltsilise Irene kaudu saame vahetult osa ko\u0303igest, mis ta\u0308napa\u0308eval ha\u0308a\u0308letaja ellu kuulub \u2013 kuidas valida ha\u0308a\u0308letamiskohta ja -suunda, kuidas leida mobiilirakenduste ja interneti abil endale vastava vo\u0303rgus\u00adtiku kaudu prii o\u0308o\u0308maja kellegi kodus, kui\u00addas uurida, kas lennujaamas saab magada ja no\u0303nda edasi."}, {"text_idx": "#000082", "text": "Lugeja ei pruugi sellest ko\u0303igest erilist naudingut leida. Ilmselt ja\u0308lle po\u0303lvkonna\u00advahe \u2013 pigem paneks endale vo\u0303o\u0303ral maal kinni korraliku hotelli numbritoa, lendaks kohale lennukiga ja magaks igal o\u0308o\u0308l puhaste linade vahel. Vanadus, mis muud."}, {"text_idx": "#000083", "text": "Ottole ja ehk siis vo\u0303ib-olla ko\u0303igile millenniumi lastele on selline ra\u0308nda\u00admine aga u\u0308sna loomulik. Maailm on lahti ja seda avatust na\u0308eme ka juhuslikes ko\u0303rvalepo\u0303igetes: ku\u0308ll on see vo\u0303i teine tuttav la\u0308inud mo\u0303neks ajaks elama vo\u0303o\u0303rale maale, nagu poleks see asigi, ku\u0308ll vahetavad so\u0303brad elukohta Eestis, nagu poleks juured vo\u0303i oma pesakene miski, mida u\u0308ldse ihaldada."}, {"text_idx": "#000084", "text": "Lo\u0303putuna tunduvate ha\u0308a\u0308letamiskir\u00adjel\u00adduste vahele mahuvad ko\u0303rvalepo\u0303i\u00adge\u00adtena Otto meenutused Nastjast ja Ralfist, keda ta ku\u0308ll nimepidi nimetamise asemel markeerib nimetustega Endine Armastus ja Hea So\u0303ber vo\u0303i R. Pa\u0308risnime saavad need tegelased endale alles raamatu kolmandas osas. Armukolmnurk kui selline joonistub esimeses osas va\u0308lja pigem o\u0303rnalt ja vihjeliselt, aga ometi piisavalt, et kaaluda mineviku draamat po\u0303hjusena, miks esimese osa minatege\u00adlane u\u0308ldse reisima la\u0308ks \u2013 selleks, et po\u0303geneda ja unustada."}, {"text_idx": "#000085", "text": "Ko\u0303rvaltegelastest joonistuvad muidu u\u0308htlasest massist va\u0308lja horvaatlanna Alina oma haige emaga ning Budapestis elav elumehelik boheemlane Val, kelle tegelaskuju loomisega on autor tublisti vaeva na\u0308inud \u2013 see maneerliku ko\u0303nepruugiga su\u0308mpaatne isend ja\u0308a\u0308b erinevalt ku\u0308mnetest teistest ko\u0303rvaltegelastest ka meelde."}, {"text_idx": "#000086", "text": "Ko\u0303ige va\u0308hem saame esimeses osas aga teada minategelasest Ottost endast. Ta kulgeb kuidagi tuimalt, automaatselt, la\u0308heb su\u0308ndmustega kaasa ja ise suurt midagi ei algata, tundub, et teda juhivad ko\u0303ik teised, mitte ta ise. U\u0308ks va\u0308heseid selgeid hetki, mil Otto midagi algatab, on tu\u0308hine ja u\u0308htlasi ebao\u0303nnestumisele ma\u0308a\u0308ratud. Ta ku\u0308sib oma tuttavalt, Igna\u0301cilt, ega tol korvpalli ole. \u201eNagu mo\u0303tle, kui meil praegu korvpall oleks... me saaks, me saaks vo\u0303tta palli ja selle korvi visata. Kui lihtne, kui loogiline. Eesma\u0308rk, siht ja tegevus. Ko\u0303ik on esimesest pilgust selge.\u201d (Lk 117.) Selles stseenis tuleb kenasti esile, et Otto, olgu ta siis Y-generatsioon vo\u0303i mitte, on la\u0308binisti eestlane. Tahaks, et ko\u0303ik oleks sirge ja selge, viskaks palli korvi, aga palli ei ole. Kui kord saame kokku palliga, siis pole ja\u0308lle korvi, kuhu seda visata. \u201eVittu, see on su\u0308mboolne ikka.\u201d (Lk 117.)"}, {"text_idx": "#000087", "text": "Iseloomulik minnalaskmine ja vaba kulgemine na\u0308htub ka Otto seletusest ha\u0308a\u0308letamise olemuse kohta. \u201eNiikuinii kunagi ei tea, kuhu ja\u0308rgmine auto sind viia vo\u0303ib. See on u\u0308ks parimaid asju selle ko\u0303ige juures. Kui lased lihtsalt minna. Vaatad, kuhu va\u0308lja jo\u0303uad.\u201d (Lk 132.)"}, {"text_idx": "#000089", "text": "Korduvad motiivid polnud vaid maan\u00ad\u00adteed, tuttavad vo\u0303i tundmatud lin\u00adnad, millest tegelikult u\u0308le ja la\u0308bi libisetakse (Berliinis peatumisele on raamatus pu\u0308hendatud veidi u\u0308le u\u0308he leheku\u0308lje, see on juba statement, julgeks u\u0308telda), vaid ka kohv siin vo\u0303i seal, vein siin vo\u0303i seal, mingid makaronid, u\u0308heso\u0303naga so\u0308o\u0308k. Aeg-ajalt veidi kergeid narkootikume, korraks vahele kangemat kraami. Isegi Vali vo\u0303i Otto mo\u0303tted selle kohta, kas u\u0308he vo\u0303i teise naistegelasega peaks liini ajama \u2013 on see armastus vo\u0303i lihtsalt lihahimu vo\u0303i ei ole u\u0308ldse midagi \u2013, hakkavad lo\u0303puks korduma ja mo\u0303juvad kohustuslikena. Inimene peaks ju armastusega tegelema, tegelen siis minagi."}, {"text_idx": "#000090", "text": "Sel ko\u0303igel oli lo\u0303puks ta\u0308pselt sama rutiini maik kui to\u0308o\u0308l, mis algab kell 9 ja lo\u0303ppeb kell 17. Vagabundi elu on mo\u0303nes mo\u0303ttes samasugune, pole siin kadestada midagi. Mo\u0303nes mo\u0303ttes mo\u0303jub koroonaajal see reisijutustus lausa pelutavalt. Kui elu hakkab vabaks muutuma, siis esimese hooga ei teagi, kuhu ko\u0303ik tahaks minna, aga \u201eMigratsioon\u201d vo\u0303tab selle soovi maha. Igal pool on sama jama, hall ja tegelikult u\u0308priski mo\u0303ttetu. Fu\u0308u\u0308siline migratsioon ei anna lo\u0303puks kellelegi midagi."}, {"text_idx": "#000091", "text": "\u201eMigratsiooni\u201d teine osa \u201ePo\u0303randad ja tasapinnad\u201d vaatleb su\u0308ndmustikku Nastja silme la\u0308bi ja pa\u0308eviku vormis. Kui Otto ja\u0308i esimeses osas omaenda loo statistiks, siis Nastja avaneb pa\u0308eviku sisse\u00adkannete kaudu jo\u0303uliselt ja selgepiiriliselt. Stiilivahe kahe osa vahel on ma\u0308a\u0308ratu. \u201ePo\u0303randad ja tasapinnad\u201d on kirjutatud hoogsalt, Nastja isikupa\u0308ra joonistub selgelt va\u0308lja. Tekstis on palju hu\u0308u\u0308atusi, vaba so\u0303nalendu, viiteid lauludele ja raamatutele. Nastja pa\u0308evajutud meenutavad isikliku pa\u0308eviku asemel pigem blogi sisse\u00adkandeid, mis on ku\u0308ll suures osas mo\u0303eldud selleks, et kirjutamise kaudu omaenda tunnetes selgusele jo\u0303uda, aga neist ei puudu teatav ekshibitsionistlik alatoon \u2013 ilmselt poleks kirjutajal midagi selle vastu, kui tema ridu loeksid ka teised, vo\u0303o\u0303rad inimesed. Nii ei ja\u0308a\u0308 ka lugedes liigset piiluja tunnet."}, {"text_idx": "#000092", "text": "Nastja sisemonoloogide intensiivsus on kontrastis esimese osa rutiini ja tuimu\u00adsega, kuigi po\u0303nevad vo\u0303o\u0303rad maad on asendunud harilikuma Viljandi, Tartu ja Tallinnaga. Ko\u0303nealuse po\u0303lvkonna kos\u00admo\u00adpoliitsus leiab siiski tee ka siia. \u201eLiina on Hiinas, Ulla on Pa\u0308rnus... mingi rahvastera\u0308nne ka\u0308ib kogu aeg.\u201d (Lk 259.)"}, {"text_idx": "#000093", "text": "Kui esimeses osas ilmnes armukolm\u00adnurga olemus tagasivaadetes ja hillit\u00adsetult, siis Nastja vo\u0303tab selle selgelt ja konkreetselt, enesepettuseta kokku. \u201eKaks ilusat ja tarka ja vo\u0303rratut meest, kelle mo\u0303lema nimel ma oleksin valmis minema maailma lo\u0303ppu vo\u0303i kaugemale veel. Ma usaldan end u\u0308hele ja siis ma usaldan end teisele. Usaldan ko\u0303ige sellega, kes ma olen. Liha ja verega. Ja ma pean mo\u0303lemaga selle ko\u0303ige sees sada protsenti kohal olema. Pean olema nende juures, nendega kaasas. Pean olema mo\u0303le\u00admaga u\u0308hel lainel. Kompromissitult. Ko\u0303ige hullem on see, et ma ise veel tahan seda ko\u0303ike. Ma tahan neid mo\u0303lemat. Korraga. Ja ma ei taha mitte kedagi. Hullumeelsus.\u201d (Lk 270.)"}, {"text_idx": "#000094", "text": "Nastja on 25-aastane kunstibakalaureus, kes korralikku to\u0308o\u0308d ei tee, aga vahel siiski mo\u0303tleb, et a\u0308kki ikka peaks. Ta joob teed ja seksib kord u\u0308he, kord teise va\u0308ljavalituga, tema elus ei ole pealtna\u0308ha midagi kindlat peale ebakindluse ja soovi olla enamasti kuskil mujal kui seal, kus ta parajasti on. Sedasi vastab ta vanema po\u0303lvkonna na\u0308gemusele noortest, kellest pole u\u0308hiskonnale mingit kasu ja kes vo\u0303iksid ko\u0303igepealt kolm kilomeetrit kraavi kaevata, enne kui u\u0308ldse mingil teemal so\u0303na vo\u0303tavad. Vo\u0303i tema elas Marokos ja uuris maju? Vo\u0303i tema tahab Indiasse elama minna? Vaat selliste pa\u0308rast ei saagi me endale ilusaid asju lubada!"}, {"text_idx": "#000095", "text": "Romaani kolmas osa \u201eRa\u0308a\u0308kimata ja\u0308a\u0308nud lood\u201d vo\u0303tab nu\u0308u\u0308d juba traditsioonilises jutustamislaadis ja vaatepunkte vaheldades sujuvalt kokku raamatu teemad ja elulood. Areenile ilmub kolmnurga kolmas osapool, Ralf, kellele ei pu\u0308hendata ku\u0308ll sama palju ruumi kui Ottole ja Nastjale."}, {"text_idx": "#000096", "text": "Otto on jo\u0303udnud oma eksira\u0308nna\u00adkuilt kodumaale ja seab end sisse Tartu la\u0308hedal Meeril. Nastja ja Ralf on koos ja mo\u0303tlevad tulevikule. Nende otsingud ei ole ilmselt lo\u0303ppenud, pigem on kogu see 20. ja 30. eluaasta vahel veedetud aeg olnud sis\u00adsejuhatuseks millelegi, aga millele, kes seda teab. Otsingute teema vo\u0303tab ha\u0308sti kokku ja\u0308rgmine stseen. Otto la\u0308heb poodi pesumasinaid uurima: \u201e\u201eKas saab aidata?\u201d ku\u0308sis mu\u0308u\u0308ja. \u201eMa olen ise sama asja peale mo\u0303elnud,\u201d vastas Otto. Mu\u0308u\u0308ja, Ottost ku\u0308mmekond aastat vanem pa\u0308evitunud naine vaatas talle arusaamatult otsa. \u201eA\u0308rge pange ta\u0308hele, mul on depressioon,\u201d lisas Otto, mis ei vastanud enam to\u0303ele, aga ta mo\u0303tles, et vahepeal vo\u0303ib olukorrale huumorit juurde keerata, ilma kurjade kavatsusteta, \u201evahepeal lo\u0308o\u0308b lihtsalt va\u0308lja niimoodi. See on normaalne.\u201d [\u2014] Otto tegi u\u0308he eestlaetava pesumasina ukse lahti, vaatas sisse ja keerutas trumlit. \u2013 \u201eArmastust,\u201d u\u0308tles ta siis, \u201ema otsin armastust.\u201d \u2013 \u201eEhhee,\u201d naeris mu\u0308u\u0308ja, \u201esealt te seda ku\u0308ll ei leia.\u201d \u2013 \u201eAga kust te teate? Kas olete proovinud?\u201d\u201d (Lk 324\u2013325.)"}, {"text_idx": "#000097", "text": "Seiklused, suured, piinavad ja lo\u0303hestavad tunded ei kao, aga sulanduvad peategelaste olemusse ega ole viimaks enam niivo\u0303rd painavad. Niisiis vo\u0303ib \u201eMigratsioon\u201d olla ka ta\u0308iskasvanuks saamise lugu. Kuigi on see nu\u0308u\u0308d hea, et saad va\u0308a\u0308ramatult rahulikuks ja rat\u00adsionaalseks ta\u0308iskasvanuks, mine vo\u0303ta kinni... Vaev on vanaks saada, aga hea on vana olla. Nii vist."}, {"text_idx": "#000098", "text": "Selle lausa eepiliste mo\u0303o\u0303tmetega romaani suurepa\u0308rast lo\u0303pulauset saab tsiteerida ilma, et oleks ohtu pua\u0308nti a\u0308ra anda: \u201eNii olid lood Otto, Nastja ja Ralfiga.\u201d (Lk 406.) See on tabav lause, mis vo\u0303tab \u201eMigratsioonid\u201d kokku moel, mida vaid oma tegelasi ko\u0303ige paremini tundev autor suudab. \u201eMigratsioonis\u201d on seksi selle paljudes, kuid fu\u0308sioloogiliselt siiski piiratud vormides, on narkootikume, kuid mitte so\u0303ltuvust, juuakse palju teed, vaadatakse palju linateoseid, mida peetakse va\u0308a\u0308rtfilmideks, na\u0308iteks Jarmuschi, Sarneti ja O\u0303unpuu filme, loetakse palju va\u0308a\u0308rtkirjandust, na\u0308iteks Fitzgeraldit, Singerit ja Sartre\u2019it. Paigad, kus lugeja peategelastega koos ra\u0308ndab, ei muutu ise tegelasteks, hoolimata sellest, kas need asuvad Balkanil vo\u0303i koduses Eestis, need on vaid dekoratsioonid Otto, Nastja ja Ralfi elus."}, {"text_idx": "#000099", "text": "Kui paljude teoste kohta vo\u0303ib ma\u0308rkida, et need on noortele o\u0303petuseks ja vanadele meenutuseks, siis \u201eMigratsiooni\u201d puhul on vastupidi: see on vanadele o\u0303petuseks ja noortele meenutuseks. U\u0308ks asi siiski \u2013 romaanis ei saa u\u0308ldse nalja, huumor kui selline sisuliselt puudub, vo\u0303i siis on see selline uus huumor, mida mo\u0303istavad vaid millenniumi lapsed. Va\u0308ga loodan, et pa\u0308riselu on veidigi huumoririkkam kui \u201eMigratsiooni\u201d tegelaste oma."}, {"text_idx": "#000100", "text": "Mul on mo\u0303ned romaani peatege\u00adlastega samaealised sugulased, kes on u\u0308sna samasugused kui Otto, Nastja ja Ralf ning elavad u\u0308sna samamoodi siin ja seal ja u\u0308ldse vabamalt, kui mina oleksin eales sama vanalt suutnud. Kas ma Y-generatsiooni ta\u0308nu \u201eMigratsioonile\u201d just paremini mo\u0303istan, aga adun va\u0308hemalt mustrit selles jo\u0303us, mis ko\u0303ikjal to\u0303stab pead. Kuigi mida ta lo\u0303puks kavatseb ja korda saadab, seda ikkagi ei tea."}, {"text_idx": "#000101", "text": "Ilukirjanduse to\u0303lkimisest harjumatu nurga alt"}, {"text_idx": "#000102", "text": "Ilukirjandus ja selle to\u0303lkimine on vahel ikka sattunud su\u0308ndmuste tulipunkti, sest kirjandus vo\u0303ib ju olla ohtlik. Samuti vo\u0303ib ohtlik olla teisest kultuurist pa\u0308rit kirjaniku so\u0303nade ja mo\u0303tete vahenda\u00admine \u2013 iial ei vo\u0303i teada, mismoodi need to\u0303lkija kultuuris vastu kajavad. Mo\u0303elgem kas vo\u0303i Salman Rushdie \u201eSaatanlike va\u0308rsside\u201d saatusele."}, {"text_idx": "#000103", "text": "Ka\u0308esoleva aasta ma\u0308rtsikuus to\u0303mmati to\u0303lkimine taas u\u0308hiskondlikku arutellu ja see u\u0308letas koguni uudiseku\u0308nnise, mis ei ole sugugi tavaline. To\u0303lkijat kujutleme ju enamasti ikka kummargil to\u0308o\u0308laua taga, na\u0308ritud pliiatsijupp peos, otsimas pooleli\u00adolevas to\u0308o\u0308s vaja minevat Ideaalset So\u0303na. Nu\u0308u\u0308d aga selgub, et ilukirjandus ja selle to\u0303lkiminegi vo\u0303ib teatavates olukordades osutuda vo\u0303imuinstrumendiks ja u\u0308les ku\u0308tta u\u0308pris va\u0308gevaid kirgi."}, {"text_idx": "#000104", "text": "Mis siis o\u0303ieti juhtus, et to\u0303lkijate per\u00adso\u00adnaalku\u0308simus ootamatult u\u0308hiskondliku debati pu\u0308u\u0308nele sattus? Juhtus see, et 20. jaa\u00ad\u00adnuaril 2021 astus ametisse USA 46. president Joe Biden. Ja nagu ikka suurtel tseremooniatel, rakendati selgi korral vo\u0303imuvankri ette muu hul\u00adgas kaunid kunstid. Peeti ko\u0303nesid, ma\u0308ngiti pilli, lauldi, juubeldati ja noor musta\u00adnahaline luuletaja Amanda Gorman esitas mo\u0303juval viisil oma mo\u0303juva luuletuse \u201eMa\u0308gi, millele me ronime\u201d (\u201eThe Hill We Climb\u201d)."}, {"text_idx": "#000106", "text": "Nimelt teatas hollandlanna Marieke Lucas Rijneveld (tuntud ja tunnustatud noor kirjanik temagi), et loobub Gormani luulekogu to\u0303lkimisest, kuna tema isiku u\u0308mber on sellega seoses tekkinud liialt ko\u0303va ka\u0308ra. Ja to\u0303epoolest, kui Hollandi kir\u00adjastus Meulenhoff tegi teatavaks, et Gormani luu\u00adlekogu \u201eMa\u0308gi, millele me ronime\u201d to\u0303lki\u00admine on usaldatud Rijneveldile, tekitas see paraja pahameeletormi, enneko\u0303ike seepa\u0308rast, et Rijne\u00adveld ei ole mustanahaline. Paljud, ko\u0303ige ha\u0308a\u0308lekamalt ehk mo\u0303jukas aktivist Janice Deul, leidsid, et Gormani to\u0303lkimisega saaks paremini hakkama mo\u0303ni teistsugune to\u0303lkija \u2013 et mustanahaline noorem naisterahvas, kel oleks kogemusi spoken word\u2019i vallas, suudaks kindla peale tema luulet paremini tajuda ja edasi anda."}, {"text_idx": "#000107", "text": "Pisut hiljem jo\u0303udis laia ilma uudis, et ka Hispaania kirjastus Univers on otsustanud leida sobivama to\u0303lkija kui algselt va\u0308lja valitud Victor Obiols, kes pidi teose katalaani keelde to\u0303lkima, kuid osutus liiga valgenahaliseks ja pealegi veel meesterahvaks. Vahema\u0308rkuse korras olgu o\u0308eldud, et Gormani luulekogu nimiluuletuse eestikeelse to\u0303lke autor on Raul Veede ja see ilmus ERR-i kultuuriportaalis."}, {"text_idx": "#000108", "text": "Rijneveldi ja Obiolsiga seotud uudised kutsusid esile ma\u0308su, mille sarnast to\u0303lkeilm pole ammu na\u0308inud. Nagu viimasel ajal kombeks, kujunes siingi kaks peamist vastasleeri, kelle argumendid olid liht\u00adsus\u00adtades enam-va\u0308hem ja\u0308rgmised: Gormanit sobib ko\u0303ige paremini to\u0303lkima sarnase profiiliga inimene; Gormanit sobib to\u0303lkima u\u0308ksko\u0303ik missugune hea to\u0303lkija. Nii lihtsa vastandusega tegelikult muidugi piirduda ei saa. Mo\u0303lemast leerist leiab mitmesuguseid arvamusi ja kui neisse su\u0308u\u0308vida, siis vo\u0303ib aru saada, et ega tegelikult u\u0308ksteise vastu nii u\u0308dini vaenulikud oldagi."}, {"text_idx": "#000109", "text": "Ehkki nende seas, kes Rijneveldi ja Obiolsi va\u0308ljavahetamise peale aplodeeri\u00advad, leidub arvatavasti ka madalalaubalisi tigedikke, ei arva intelligentsemad neist, et valge (ja vo\u0303ib-olla isegi meessoost) to\u0303l\u00adkija ei saaks to\u0308o\u0308ga hakkama. Pigem ro\u0303hu\u00adtavad nad, et kirjastuste valik aitaks ka\u0308esoleval juhul anda vo\u0303imalusi teist\u00adsuguse profiiliga to\u0303lkijatele, kellel on seni to\u0303esti olnud keerulisem to\u0303lketurul kanda kinnitada. Samuti leiavad nad, et vastasleeri protesteerijates, kes on enamasti \u201ekahvana\u0308od\u201d, ko\u0303neleb privi\u00adleegipimedus \u2013 ja osaliselt on neil kindlasti o\u0303igus."}, {"text_idx": "#000110", "text": "Teine leer, keda mo\u0303te, et to\u0303lkida tohiks ja saaks justkui u\u0308ksnes sarnase taustaga autoreid, su\u0308gavalt ja o\u0303igusta\u00adtult haavab (sest kes to\u0303lkimisest midagigi teab, on ilmselt taibanud, et to\u0303lkija olulisemaid omadusi on empaatiavo\u0303ime, oskus mis tahes autori maailma su\u0308gavale sisse minna ja see suure kaasaelamisega oma kultuuri, oma lugeja ette tuua), ei oleks aga ilmselt sugugi protesteerinud, kui poleks tekkinud seda ootamatut vaid\u00adlust, mille survel peeti vajalikuks to\u0303lkija\u00add va\u0308lja vahetada. Viimasele reageeriti to\u0303esti u\u0308sna valuliselt: na\u0308iteks kirjutab Gormani teose hispaaniakeelse to\u0303lke autor Nuria Barrios ajalehes \u201eEl Pai\u0301s\u201d, et Rijneveldi loobumine oli katastroof. Ta u\u0308tleb: \u201eSee on identiteedipoliitika vo\u0303it loova vabaduse u\u0308le.\u201d"}, {"text_idx": "#000111", "text": "Niimoodi siis on asutud ka kirjandusto\u0303lke vallas to\u0303de ja o\u0303igust taga ajama. Usutavasti on va\u0308hemalt parem osa vaidlejatest siiski valmis teisele poolele sammukese la\u0308hemale astuma. Kirjanduse vallas on dialoog ehk siiski veel vo\u0303imalik."}, {"text_idx": "#000112", "text": "Kui poleks muret, et u\u0308lalkirjeldatu vo\u0303ib olla vaid u\u0308ks liivatera la\u0308henevas tormis, vo\u0303ikski selle jutu siinkohal rahumeeli lo\u0303petada. Igaks juhuks aga tasub mainida veel mo\u0303nda juhtumit, mis loodetavasti ku\u0308ll ei anna, aga samas siiski vo\u0303ivad anda ma\u0308rku sellest, et u\u0308helt poolt on hoogu vo\u0303tmas u\u0308ldisem poliitilise korrektsuse pealetung ja teiselt poolt kasvamas riikliku tsensuuri surve, mis mo\u0303juvad to\u0303esti otsekui u\u0308he tohutu hoovuse kaks haru."}, {"text_idx": "#000113", "text": "Viimasega on asi lihtne ja na\u0308iteid pole vaja kaugelt otsida. Vaadatagu kas vo\u0303i Venemaa poole, kus kirjastused tege\u00adlevad agaralt enesetsensuuriga, et enne\u00adtada problemaatiliste raamatute a\u0308rakeelamist. Kirjastamine on ju a\u0308ri ja a\u0308rimees peab kuidagi a\u0308ra elama, no\u0303udku see vo\u0303i enesesalgamist. Teemast annab 25. ma\u0308rtsi \u201ePostimehes\u201d va\u0308ikese u\u0308levaate Tauno Vahter."}, {"text_idx": "#000114", "text": "La\u0308a\u0308ne suunalt ligineva uuskorrektsuse kohta tooksin aga kaks u\u0308sna ko\u0303nekat na\u0308idet. Esimene neist puudutab Dante \u201ePo\u0303rgut\u201d, mille uuest hollandikeelsest to\u0303l\u00adkest otsustati va\u0308lja ja\u0308tta prohvet Muhamedi puudutavad lo\u0303igud. To\u0303lkija Lies Lavrijseni so\u0303nul oli see vajalik, et va\u0308ltida arusaamatusi ja asjatuid solvumisi. U\u0308hes kirjastajaga sooviti tagada, et raamat oleks vo\u0303imalikult paljudele \u201eka\u0308ttesaa\u00addav\u201d. Tundub uskumatu, aga on to\u0303si... Ja\u0308rjest enam on hakatud varasemaid, mo\u0303nel juhul koguni va\u0308ga kaugetel aegadel loodud teoseid \u201eo\u0303igeks\u201d kirjutama. Ja kui o\u0303igeks kirjutada ei o\u0303nnestu, siis vo\u0303ib juhtuda, et teos ning halvemal juhul ka autori muu looming surutakse lihtsalt unustuse ho\u0303lma. Midagi niisugust on toimumas armastatud Ameerika lastekirjaniku Dr. Seussiga. Kirjaniku su\u0308nniaastapa\u0308eval, 2. ma\u0308rtsil teatas tema o\u0303igusi haldav kirjastus Dr. Seuss Enterprises, et kuut autori raamatut edaspidi enam juurde ei tru\u0308kita, kuna neis leidub rassistlikke hoiakuid. Muretsemiseks pole justkui po\u0303hjust, sest olemasolevaid raamatuid kokku ei korjata ja turuplatsil po\u0303lema ei panda. Aga to\u0303siasi, et sellest otsusest tehti su\u0308ndmus \u2013 et kirjastus na\u0308gi selles vo\u0303imalust ro\u0303hutada oma eetilisi hoiakuid ja \u201eno\u0303uetelevastavust\u201d \u2013, on siiski omal kombel ko\u0303nekas."}, {"text_idx": "#000115", "text": "Lisaks veel teadmine, et 2. ma\u0308rtsil ta\u0308histatakse u\u0308le kogu USA suurt lugemispa\u0308eva \u2013 mis on ju valitud Dr. Seussi su\u0308nni\u00adkuupa\u0308eva ja\u0308rgi \u2013 ning ka\u0308esoleval aastal teatas seda korraldav National Education Association, et edaspidi plaanitakse Dr. Seussi loomingu asemel keskenduda \u201emitmekesisemale lastekirjandusele\u201d ning Dr. Seussi nimi ja\u0308i mainimata ka president Bideni samal pa\u0308eval peetud ko\u0303nes. Ja\u0308llegi \u2013 ko\u0303ik oleks justkui korras, aga samas nagu ei ole ka."}, {"text_idx": "#000116", "text": "Keerulised ajad, keerulised ku\u0308simu\u00adsed. Tahaks loota, et kuna kogu see kir\u00adja\u00adso\u0303naga seotud probleemira\u0308gastik puu\u00ad\u00addutab enne\u00adko\u0303ike lugevaid ja ta\u0308nu sellele eeldatavasti ka mo\u0303tlevaid inimesi, pannakse voolama u\u0308ksnes tint ja veri ja\u0308a\u0308b valamata."}, {"text_idx": "#000117", "text": "Minu kriitikast ra\u0308a\u0308kides on ma\u0308rgitud, et ma tsiteerin palju. Jah, tsiteeringi, usun, et va\u0308a\u0308riti mo\u0303istmise va\u0308ltimiseks tuleks vo\u0303i\u00admaluse korral arvesse vo\u0303tta autori enda so\u0303nu oma teose kohta. Praegusajal on neid ka tunduvalt lihtsam leida kui eelmistel ku\u0308mnenditel, kuna iga vajaliku kommentaari leiab kultuuriportaalidest ja digiarhiividest kenasti kohvi ko\u0303rvale ka\u0308tte. Autori tsiteerimine aitab va\u0308ltida u\u0308leolevat tooni, mis vo\u0303ib arvustajal kirjutades tekkida, kuna tema ka\u0308es on vo\u0303im autori u\u0308le."}, {"text_idx": "#000118", "text": "Tsiteeringi nimme kohe hakatuseks Haljakut ennast: \u201eSee vo\u0303te, millega raa\u00admat on kirjutatud, on teatavat sorti u\u0308mberkirjutus. Viited teistele luuletaja\u00adtele, mitteluuletajatele, ka entsu\u0308klopeediatele.\u201d[1]"}, {"text_idx": "#000119", "text": "Muidugi vo\u0303iks o\u0308elda, et igau\u0308ks saab luu\u00adlest isemoodi aru, ra\u0308a\u0308kigu autor mi\u00adda tahes, kuid minule on autori so\u0303na siinkohal seadus. Niisiis tuleb peatuda autori enda va\u0308lja pakutud so\u0303nal \u201eu\u0308mberkirjutus\u201d, millele kriitikul oleks kasulik tugineda. Muidugi on suur osa ta\u0308napa\u0308eva luulest juba iseenesest u\u0308mberkirjutus, kuid siin tuleb ja\u0308llegi ta\u0308hele panna so\u0303napaari \u201eteatavat laadi\u201d. Haljakule omaselt ja tema firmama\u0308rgina on \u201eteatav laad\u201d muidugi su\u0308rrealismi helilaad."}, {"text_idx": "#000120", "text": "Paljudelt eesti luuletajatelt leiab to\u0303ena\u0308oliselt va\u0308hemalt u\u0308he su\u0308rrealistlikus vo\u0303tmes teksti, ja ehkki Eestis on su\u0308rrealism olnud u\u0308ldjoontes maskuliinse ha\u0308a\u0308lega, pa\u0308rinevad ma\u0308rkimisva\u0308a\u0308rsed su\u0308rrealistlikud luulepa\u0308rlid Kirsti Oidekivilt. Oidekivi luules on n-o\u0308 programmilist vabadust, mida on vo\u0303ttena kaunis raske omandada, ent mida saab omistada esmalt just su\u0308rrealistidele. Oidekivi on ka u\u0308ks va\u0308heseid luuletajaid, keda ei puuduta u\u0308mberu\u0308tlemise, teiste luuletajate lugemise, kordamise vo\u0303i u\u0308letamise bloomilik mo\u0303jua\u0308ng. Ilma puhta loomise alge pideva kohaloluta, vabastatud luuletuumata, ei su\u0308nni Oidekivil ridagi. To\u0303ena\u0308oliselt ei ole Oidekivi oma luuletusi kavandanud su\u0308rrealistlikeks (samas, mine tea!), kuid su\u0308rrealism esineb tema tekstides ko\u0303ige puhtamal kujul."}, {"text_idx": "#000121", "text": "Haljaku su\u0308rrealism on aga vahest ko\u0303ige va\u0308hem kodukootud, ko\u0303ige distsiplineeritum ja peenem. U\u0308hele vaimuruumile omane idee, mis sisaldab mitmesuguseid intriige ja moraalseid konflikte, vo\u0303ib teise mentaalsesse keskkonda, katkestuse kultuuri uudismaale transpordituna, liht\u00ad\u00adsalt lahjaks jampsiks teiseneda. Vana Euroopa kangest juustust, mille valmis\u00adta\u00admist on saatnud sajanditepikkune os\u00adkus\u00adteave, saab vaakumpakendis Hiirte juust, mis maitseb u\u0308lema\u0308a\u0308ra soolaselt. Korralik juustulaadne toode on na\u0308iteks Marko Kompus (keda Piret Po\u0303ldver soovitab anda lastele lugeda), samuti mo\u0303ned teised meie esisu\u0308rrealistid. Iseenesest ei ole midagi halba su\u0308rrealismilaadses tootes, seosetus joras, mis keeletaju avardab ning laiendab meie ettekujutust normatiivsest vo\u0303i praeguseks juba surnud korralikust ehk kultuurkeelest. See on omaette arvestatav suund, millel on oma ta\u0308nulik, ku\u0308llap kultuuri piirangutest ja ta\u0308henduste vo\u0303i ta\u0308henduslikkuse painest va\u0308sinud publik, ning ma ei soovi seda halvustada. Nagu juustu nii ka su\u0308rrealismi puhul on oluline laagerdumisaeg ja tooraine \u2013 ko\u0303igepealt peab olema avar vaimuruum ja krunt, millele luule rajada, ning piisavalt ruumi ja virtuoossust, et liikuda piki seoseid, mis u\u0308tleksid enamat ja naerutaksid-naelutaksid ka peenemal viisil kui midagi sellist nagu \u201esonimu\u0308ts so\u0303i lehma a\u0308ra ja hu\u0308ppas Lenini o\u0303lale\u201d."}, {"text_idx": "#000122", "text": "Haljak mo\u0303jub selles kontekstis na\u00adgu Peeter Suur moskoviitide keskel. Maa\u00adni habemega lihtsalt pole vo\u0303imalik po\u00adloneesi tantsida, selline asi o\u0303nnestub ikka sutsu peenemal peolisel. Tema illuminatsioonid on miniatuurid, mis sarnanevad automatistliku kirjutusega: elu, kirjandus, uni \u2013 ko\u0303ik on u\u0308ks, ja samas ei ole ka. Kindel on aga see: kirjapandut vo\u0303ib to\u0303lgendada vastavalt filosoofilise a\u0308rritatuse astmele vo\u0303i u\u0308ldisele haiguslikule seisundile."}, {"text_idx": "#000123", "text": "Ku\u0308mme aastat tagasi ma\u0308rkis Ma\u0308rt Va\u0308ljataga, et \u201e[m]o\u0303ne kultuurina\u0308htusega on nii, et paroodia ka\u0308ib juba pikalt na\u0308htuse enese ees\u201d,[2] pidades silmas provo\u00adkatiivse, terase staarluuletaja Uno Lahe Ehini-to\u0308o\u0308tlust. Kui nu\u0308u\u0308d keegi Haljaku-to\u0308o\u0308tlusega lagedale tuleks, siis vo\u0303etaks see ku\u0308llap vastu o\u0303lakehitusega, kuna autor ise puudub, selle asemel on kirjutust ta\u0308ide viiv ka\u0308si. Mida tugevam on autori kohalolu ja autoripositsioon, mida originaalsem on tema ha\u0308a\u0308l, seda kergem on tema ho\u0303lmast kinni haarata."}, {"text_idx": "#000124", "text": "Muidugi on ka Haljak originaalne, vahest ko\u0303ige originaalsem Mitteautor \u2013 kuid seda just originaalsuse kavakindla tu\u0308histamise to\u0303ttu. Tekstide meisterlik u\u0308lesehitus ning nende absoluutne piisavus u\u0308htede kaante vahel on Haljaku luulekogudele omane. See ei ole u\u0308learu levinud, nii et va\u0308a\u0308rib esileto\u0303stmist \u2013 su\u0308rrealistlikus helistikus ja\u0308mmides vo\u0303ib kogu kompositsioon tunduda va\u0308heoluline, autor vo\u0303ib liialt hakata vooluga kulgema. Ehk on arutu no\u0303uda sedalaadi tekstile tsensorit-toimetajat, ent lugeja aega ja ta\u0308helepanuvo\u0303imet hindav rez\u030cisso\u0308o\u0308r paistabki juba Haljakus endas olemas olevat."}, {"text_idx": "#000125", "text": "Alapealkiri \u201eLuuletused 1974\u20131990\u201d vo\u0303ib viidata sellele, et Haljakut ko\u0303netavad tekstid on kirjutatud enne aastat 1990 (ehk enne autori su\u0308nniaega), juba no\u0303ukogude ajal; sealsamas parodeerib sel\u00adline pealkiri nimekate luuletajate valik\u00ad\u00adk\u00adogusid. U\u0308he vo\u0303imalusena vo\u0303iks na\u0308ha ka seda, et luuletamise protsess on kestev ja lo\u0303peb Autori su\u0308nniga 1990. aastal. Autori su\u0308ndides on luulel aga ots peal ning luule su\u0308ndides saab autorist Mitteautor. Veelgi totrama vo\u0303imalusena (aga luule pakubki ju vabadust seoseid pidi liikuda!) vo\u0303iks va\u0308lja ka\u0308ia, et suurushullustuses Mitteautori, nagu me teda nu\u0308u\u0308dsest nimetame, tume eelka\u0308ija on avaldanud siinsete kaante vahel oma numereeritud tekstid alates 1974-ndast kuni 1990-ndani."}, {"text_idx": "#000126", "text": "Mo\u0303nel puhul vo\u0303ib Haljakut lugedes tekkida tunne, nagu oleks tegu skisoafektiivse inimesega, kes istub raamatukogus, kirjutades u\u0308les ta\u0308henduslikke seoseid mo\u0303nest va\u0308lismaailma painavast probleemist (nt \u201ekirjandus ei ole looming\u201d, lk 27), mis osutub palju suuremaks probleemiks tema enda siseuniversumis. Haljak pu\u0308u\u0308ab siiski kutsuda lugejat ma\u0308ngima mo\u0303ttema\u0308ngu, mis polegi enam mingi ma\u0308ng, vaid to\u0303sine humanistlik programm. Inimlik kogemus, mida looja kavakindlalt vahendab, on ko\u0303ikjal u\u0308ks (globaalne vo\u0303i universaalne) ning selle tajumiseks peame unustama ko\u0303ik, nii rahvuslikud kui ka tajupiirid, et minna luua seljas lendama Moskva kohale, mis tegelikult on Tallinn, ja enna\u0308e, to\u0303de ongi tervikuks saamine!"}, {"text_idx": "#000127", "text": "Oks kohtub Engonopoulosega, Laut\u00adre\u0301a\u00admont tolgendab Ivanovil jalus, Rimbaud la\u0308heb kohtama Parijo\u0303e ja Jaigiga \u2013 selle pineva mo\u0303ttekirekolmnurga kohal valvab aga Nadja (Teine, Mittekeegi, mitte ainuu\u0308ksi su\u0308rrealistliku esteetika kehastus, vaid to\u0303endus, et su\u0308rrealism on poliitilise programminagi vo\u0303imalik). Vo\u0303i on see hoopis Valentina Teres\u030ckova Kevade ta\u0308navalt, tahtejo\u0303u kehastus, kes programmi lo\u0303puks aastal 2021 ohvriteta ellu viib?"}, {"text_idx": "#000128", "text": "Mitteautor liigub niisiis \u201eteatavat laa\u00addi u\u0308mberkirjutuse\u201d horisontaalil selleks, et valgustada enda jaoks va\u0308lja ko\u0303nekaid tekste, n-o\u0308 auke tasasel teel, mis vo\u0303iksid olla tema enda autorimina va\u0308lkmani\u00adfestatsioonid, kui autorimina programmikohaselt eksisteeriks ega oleks taandatud kirjutavaks ka\u0308eks, kirjutuse ta\u0308ideviijaks. Just seepa\u0308rast tekib kiusatus ku\u0308sida: aga mis sa ise mo\u0303tled sellest asjast \u2013 isea\u0308ranis Kunda Majakovski mo\u0303neti provokatiivse, oma klis\u030ceelikku\u00adses a\u0308rritava kuju puhul?"}, {"text_idx": "#000129", "text": "Mitteautori luuletuumale la\u0308hemale pa\u0308a\u0308\u00adsemiseks on olulised ka va\u0308ljakirju\u00adtu\u00adsed (mo\u0303isted, mis algavad va\u0308ikese ta\u0308hega ja on pa\u0308rit eri ajaja\u0308rkude entsu\u0308klopeediatest ja asetsevad u\u0308hel pulgal entsu\u0308klopeedilisi tekste parodeerivate mo\u0303istete seletustega), mis panevad ku\u0308sima, miks on Mitteautorit paelunud just need."}, {"text_idx": "#000130", "text": "Va\u0308ljakirjutused va\u0308a\u0308riksidki omaette pikemat analu\u0308u\u0308si. Kolmandas osas hakkavad ma\u0308rkmed ho\u0303renema, raugema. La\u0308hilugedes ja tekstikudet ta\u0308helepanelikult ja\u0308lgides selgub, et va\u0308ljakirjutused on loodud toimima teatavate katkestustena, need juhivad teadvuse voolu korraks teise su\u0308steemi, millest omakorda su\u0308nnib tekstis teatavat laadi paralleelsus vo\u0303i ro\u0308o\u0308pmelisus. Sama aine voolab niisiis kahes erinevas sa\u0308ngis. Sundmo\u0303ttelised va\u0308ljakirjutused vahelepo\u0303igetena korrastavad teksti ainult na\u0308iliselt, tekitades veelgi suuremat kaost ja segadust, avades uue hulluse laeka. Na\u0308iteks: \u201eT-t [tsitrit] ma\u0308ngivad to\u0308o\u0308lised eriti siin ja seal\u201d (lk 20), vo\u0303i \u201eTo\u0308o\u0308lise reaalse sisu ta\u0308psustamine sel teel, et antud tegelikkusevaldkonna uuritavate objektide, na\u0308htuste ja protsessidega seatakse teatud viisil vastavusse mingid su\u0308mboolsed konstruktsioonid, millel on suhteliselt pu\u0308simatu iseloom ja mis vo\u0303imaldavad seeto\u0303ttu selgitada ning fikseerida ka\u0308sitletavate objektide ebaolulisi ja seaduspa\u0308rale allumatuid ku\u0308lgi.\u201d (Lk 76.)"}, {"text_idx": "#000131", "text": "Mo\u0303istete tsenseerimata liikumine ja ta\u0308henduste tu\u0308hjaksvoolamine sarnaneb u\u0308lio\u0303pilase unena\u0308oga, milles too peab hommikul o\u0303ppejo\u0303ule eksamit andma (minule kangastub Mihhail Lotman ja mo\u0303ni tema erikursus) ning na\u0308eb oma konspekti. See osutub unena\u0308os muidugi mittepiisavaks, kiiruga vo\u0303i poolikult u\u0308mber kirjutatuks ning unena\u0308o kulminatsioonis on see pa\u0308rit hoopis mo\u0303ne teise o\u0303ppejo\u0303u loengust. Vo\u0303i siis satub lugeja otsekui Rene\u0301 Daumali joobnud o\u0308he..."}, {"text_idx": "#000132", "text": "Peaaegu ko\u0303ik \u201eIlluminatsioonide\u201d kirjanduslikud karakterid on karikatuurid, kokku varastatud s\u030cabloonid, nii nagu ka sotsioloogilised uuringud mo\u0303juvad karikatuurselt, s\u030cabloonselt ja lo\u0303ppkokkuvo\u0303ttes su\u0308rrealistlikult, aga ko\u0303igis neis on tumeaine, sotsioloogiale allumatu tundmatu essents. Mitteautori kavakindlus su\u0308rrealismi kui meetodi la\u0308biviimisel pole ku\u0308ll kergete killast, ometi vo\u0303iksid tema auditooriumiks olla just need inime\u00adsed, kelle meelest su\u0308rrealistlik luule pole ku\u00adnagi olnud to\u0303siselt vo\u0303etav ega programmiline su\u0308rrealism toiminud. Mitte\u00adautor pakub vo\u0303imalust teadlikult nautida kont\u00adsent\u00adreeritud annuses su\u0308rrealismi, mis pa\u0308rast ajaloolise su\u0308rrealismiliiku\u00admise ha\u0308a\u0308bumist on lahustunud va\u0308ga eri\u00ad\u00ad\u00adlaadsetesse kirjutamispraktikatesse, ala\u00ad\u00ad\u00ad\u00ad\u00adtes Paul Celanist kuni ta\u0308napa\u0308evaste rek\u00ad\u00adlaamtekstideni."}, {"text_idx": "#000133", "text": "Mitteautori iroonilist seisukohta va\u0308l\u00adjendab raamatus Ivanov, kes su\u0308rrealisti kombel soovitab Lvovil rajada oma elu s\u030cablooni ja\u0308rgi (lk 59\u201361), po\u0308o\u0308rates pahupidi ts\u030cehhovliku moralismi, mille geniaalne u\u0308levus kipub imponeerima eeska\u0308tt silmakirjatsejatele, kelle alateadvus on ohjeldamatu po\u0303rgu. See vo\u0303ib ra\u0308a\u0308kida midagi ka Mitteautori enda eelistustest vo\u0303i to\u0303ekspidamistest."}, {"text_idx": "#000134", "text": "Ilmselt teab Mitteautor ise samuti, et on su\u0308rrealismi ka natuke a\u0308ra kasutanud \u2013 sellest parima, vaimukaima osa va\u0308lja pumbanud, ent sellele kui printsiibile mitte siiski ta\u0308ielikult andunud. Vo\u0303iks o\u0308elda, et Mitteautori su\u0308rrealism on u\u0308hest ku\u0308ljest tehniliselt ko\u0303ige su\u0308rrealistlikum su\u0308rrealism, ja teisest ku\u0308ljest ko\u0303ige va\u0308hem su\u0308rrealistlik, kuna autor juhib protsessi kontrollivalt ja ta\u0308pselt, topeldades niimoodi puhtalt ise voolavana tunduva teksti mo\u0303ju."}, {"text_idx": "#000135", "text": "To\u0308o\u0308lise ja kodanlase (eelmise sajandi vahest mo\u0303jukaima Euroopa vaimu puu\u00addutanud vastanduse) moraali- ja maa\u00adilmatajuprobleemidest to\u0303ukuvad luu\u00adle\u00adtused on korraga humoorikad ja vo\u0303ikad. To\u0308o\u0308line esineb Mitteautoril loomulikult kui kirjanduslik kuju, robustne ja eluline \u2013 see on filosoofiline ja kirjanduslik klis\u030cee, mida Mitteautor omakorda klis\u030ceelikult kasutab, aga eks To\u0308o\u0308lise maailm olegi ta\u0308napa\u0308eval kirjanduslik ja kauge. Selles pole tegelikult midagi to\u0308o\u0308liste pa\u0308riselust, kuna haritlasdemokraadid elavad pa\u0308riselust mo\u0303o\u0303tmatus kauguses."}, {"text_idx": "#000136", "text": "Norida ei anna millegi u\u0308le. Kui ja\u0308tta va\u0308lja Kunda Majakovski ja \u201etegelikkuse ilmega kirjandus\u201d ja samuti veidi segav moment prantsuse vaimust la\u0308bi imbunud vo\u0303ltskodanlase suveniiriostusoovist (kindlasti tulnuks osta kaaslasele Paul Klee motiiviga sukad, mitte sukkpu\u0308ksid, sest viimased leiutas ameeriklane Allen E. Gant), on ko\u0303ik perfektne."}, {"text_idx": "#000137", "text": "Aga ma ei eita vo\u0303imalust, et need klis\u030ceekaladki on teatavat laadi u\u0308mberkirjutus, millesse on juba kodeeritud lugeja rahulolematud reaktsioonid. Vo\u0303i siis ta\u0308histavad sukkpu\u0308ksid su\u0308rrealistide Allika (mu\u0308stifitseeritud, fetis\u030ceeritud ja ka nn teisestatud objekti) kaugenemist, kaubastumist, kits\u030ciks muutmist ja tiheda surilinakoega katmist (vt Magritte\u2019i \u201eLe Viol\u201d)."}, {"text_idx": "#000138", "text": "Milliseid illuminatsioone Mitteautor oma to\u0308o\u0308tluste, mikside ja repriiside kaudu pakub \u2013 lisaks oma lemmikautoreile, kelle elu on tema enda vaimueluga tihedasti la\u0308bi po\u0303imunud, ning palavikulisele u\u0308leskirjutusele ammendamatust kirjanduslikust varamust, millest igau\u0308ks vo\u0303ib endale nagu second hand kauplusest meelepa\u0308rast leida \u2013 isegi Krulli \u201eModern Discourse\u2019i\u201d pastis\u030ci?"}, {"text_idx": "#000139", "text": "Mis on selle ko\u0303ige eesma\u0308rk, vo\u0303iks lugeja no\u0303utult vo\u0303i no\u0303udlikult ku\u0308sida. Eesma\u0308rgiks on panna mo\u0303tlema luule vo\u0303imalustele Mitteautori ette antud ma\u0308nguva\u0308ljal, tema kehtestatud ma\u0308ngureeglite ja\u0308rgi. Kuid mitte ainult. See osutab luule vo\u0303imele saata korda hirmua\u0308ratavaid asju, luua hullumeelseid, kiireid, po\u0308o\u0308rdumatuid, programmilisi, revolutsioonilisi muutusi \u2013 kui ainult julgust ja ja\u0308rel\u00adtulijaid, noid koletuid to\u0308o\u0308lisi, ja\u0308tkub, nagu unistas ka Rimbaud."}, {"text_idx": "#000140", "text": "Meil oli tol o\u0303htul sama Handke raamat lugemiseks kaasa vo\u0303etud, oli ka u\u0308hesugune fotoaparaat ja tintenpen \u2013 see ko\u0303ige parem. See juhtus u\u0308heksa aasta eest Kavastus, Jumalike Ilmutuste kirjastuse autorite esimeses suvelaagris. Oli aeg, kui \u201eEesti Ekspressi\u201d lahti tehes ja Marko nappe ridu lugedes mo\u0303tlesin teinekord na\u0308iteks, et kes see Marko Ma\u0308gi u\u0308ldse on, olemata kursis Tallinna o\u0308o\u0308- ja klubieluga. A\u0308sja ilmunud Peter Handke \u201eKirjaniku pa\u0308rastlo\u0303una\u201d ja\u0308i meil Markoga sama koha pealt pooleli."}, {"text_idx": "#000141", "text": "Esimest korda Luunjas Marko esinemist kuuldes jooksid mul niimoodi ku\u0308lmava\u0308rinad u\u0308le selja nagu siis, kui kunagi Juhan Viidingut esimest korda musta laega saalis kuulsin. Muidugi kutsusin ta peale seda Tartusse esinema ja see oli tavakodaniku mo\u0303istes ta\u0308ielik katastroof. \u201eTead, kui raske mul on kaine olla,\u201d u\u0308tles Marko. Kuid need, kes jo\u0303udsid Marko Ma\u0308gi saabumise tol o\u0303htul a\u0308ra oodata, ei pidanud pettuma."}, {"text_idx": "#000142", "text": "Ka\u0308isin Markol ku\u0308las tolsamal 2012. aas\u00adtal, kui elus oli veel ka Sergei Stadnikov, va\u0308ga tark mees ja egu\u0308ptoloog, kes tahtis Marko Ma\u0308giga vahetuskaupa teha. Kaup oleks va\u0308lja na\u0308inud nii, et Marko Ma\u0308gi oleks Stadnikovil lubanud oma tudengitega tema kahetoalises Mustama\u0308e korteris seminare teha ja Stadni\u00adkov oleks talle iga pa\u0308ev elu lo\u0303puni ostnud u\u0308he kaheliitrise o\u0303lle. Marko ei saanud nii\u00adsugust kaupa teha ega tahtnud mindki oma korterisse las\u00adta, sest nagu ta maja ees u\u0308tles: \u201eSa saad kultuuris\u030coki.\u201d Tegime trepil suitsu ja ma pu\u0308u\u0308dsin Markole selgeks teha, et olen ko\u0303ike na\u0308inud (nii tundus), olin isegi Vahingu ukse taga seisnud Kalev Kuduga ja oodanud, et Vahing vo\u0303tme leiaks, aga vo\u0303ti ja\u0308i leidmata; Kudu ennustas, et \u201eseal tuleb koristada\u201d. Olin ka\u0308inud Supilinna kodudes ja Lembit Kurvitsa elamises Lootuse ta\u0308naval ja enda meelest na\u0308inud palju."}, {"text_idx": "#000143", "text": "Muidugi sain Marko korterisse \u2013 sisse la\u0308ksin u\u0308he inimesena ja kaksteist tundi hiljem tulin va\u0308lja teisena. Mo\u0303ni na\u0308eb ku\u0308mme aastat vaeva oma isiksuse muutmise kallal, loeb la\u0308bi sadu raamatuid, rakendab askeesi ja vaimseid praktikaid vo\u0303i la\u0308heb o\u0308o\u0308seks hiide ja loodab la\u0308bida isiksuse transformatsiooni ja sellest ko\u0303igest on va\u0308hem kasu kui u\u0308hest o\u0308o\u0308st Marko Mustama\u0308e korteris. U\u0308hes toas oli tavaline boheemlase elamine, mille kirjeldamiseks on so\u0303nad mo\u0303nevo\u0303rra jo\u0303uetud. Stiihia keskel pu\u0308u\u0308dis elada ka taksikoer Jaagup. Teises toas oli toasuurune ajakapsel, mis oli (vo\u0303ib ka olla, et ainult minu meelest) salvestanud hetke paar-kolmku\u0308mmend aastat tagasi ning ehk seletas pisut, miks Markoga niimoodi la\u0308ks. Igatahes kujutasin hiljem ette, kui Marko mulle Tallinnast lauatelefonilt lauatelefonile helistas, kuidas ta pimedas elutoas (pirn laes on ammu la\u0308bi) istub, 70-ndate tugitoolis, millel on triibuline ajastuomane kate, laua\u00adkese taga, mil samast ajastust laudlina, surub ja\u0308rjekordse koni raskesse Tarbeklaasi tuhatoosi ja ra\u0308a\u0308gib vanaaegse telefoni toru ko\u0303rva a\u0308a\u0308res hoides umbes seda juttu, et homme koristab toa a\u0308ra, kuigi selleni jo\u0303uda on raske, mina kordan, et \u201enii ei saa\u201d, aga \u201ekuidas saab\u201d, seda ka ei tea. Sest po\u0303randal on ju ajaleheva\u0308ljalo\u0303iked!"}, {"text_idx": "#000144", "text": "Ta tegi ajaleheva\u0308ljalo\u0303ikeid na\u0308iteks kirjanduse kohta \u2013 kujutleme kedagi a\u0308a\u0308retult pedantset, kes teeb lo\u0303ikeid veel XXI sajandi teisel ku\u0308mnendil ning loodab need klammerdada kaustadesse. Olen istunud tema kodus ja vaadanud pildialbumeid. Kavastus oli tal samuti kaasas fotoaparaat, kuhu sisse ka\u0308is pa\u0308ris film. Ta elas arvatavasti kogu elu u\u0308hes kohas. Aga kui ta mulle kultuurikilomeetrit tutvustas, siis ta na\u0308itas maja, kus oli pruudiga elanud. Hilisemad teated Marko kohta tulid so\u0303pradelt ja kunagistelt kolleegidelt, Katrin Va\u0308lilt, kes teda vahel autoga koju so\u0303idutas, Mait Vaigult, kes so\u0303pradega talle arsti\u00adabi otsis, Aarne Rubenilt, kes meenutas vahvaid \u201eO\u0303htulehe\u201d aastaid, mis annaksid meile paksu ko\u0308ite Marko lehelugusid. Kuigi na\u0308is, et juba 2012. aastal ei lootnud Marko enam midagi, teades ha\u0308sti, milleks see ko\u0303ik \u2013 vastuse andis ajak\u00adapsliks muutunud tuba. To\u0303esti, vana Egiptus oli vo\u0303imatu paik ja Stadnikov ei saanud sinna tudengeid viia \u2013 Marko korter asus palju la\u0308hemal, tuli ainult bussi vo\u0303i trolliga so\u0303ita Siili peatusesse."}, {"text_idx": "#000145", "text": "Ku\u0308llap on igau\u0308ks na\u0308inud psu\u0308hhedeelsetel hetkedel, kuidas na\u0308iteks kujundid tapeedimustris moodustavad korraks inimese vo\u0303i muu a\u0308ratuntava kuju \u2013 nii na\u0308gin ka mina Marko korterist lahkudes po\u0303randal ajaleheva\u0308ljalo\u0303igete pealkirjades so\u0303numit, mida Marko ise va\u0308lja ei o\u0308elnud. Sel kohal kasutan Bukowski so\u0303nu: \u201ekui maailm aktsepteeriks, et tervik koosneb KO\u0303IGIST osadest, oleks meil ehk mingisugunegi vo\u0303imalus,\u201d ja ma astusin sellest korterist va\u0308lja ja minu maailmapilt oli saanud hoobi, nii et miski ei la\u0308inud pa\u0308ris samasse paika tagasi."}, {"text_idx": "#000146", "text": "Marko oli Tallinna poiss, 32. keskkooli lo\u0303petanud, o\u0303ppinud eesti kirjandust Tallinna U\u0308likoolis, ja sellessesamasse eesti kirjandusse suhtus ta tohutu respektiga. U\u0308ksko\u0303ik mis seisundis ja olukorras kirjutas ta absoluutselt perfektses eesti keeles, unustamata suurta\u0308hti, punkte vo\u0303i komasid. Isegi kinnisilmi oli ta selles ta\u0308pne. 2012. aastal ilmus Marko Ma\u0308gi debu\u0308u\u0308t\u00adluulekogu \u201eMaitsestatud kanad\u201d (kirjastus Jumalikud Ilmutused) ning ta esitati Betti Alveri debu\u0308u\u0308dipreemia nominendiks. 2015. aastal andis kirjastus Jumalikud Ilmutused va\u0308lja luulekogu \u201ePealehakkamise ku\u0308simus\u201d ning jutukogu \u201eLuukerena laanes ja linnas\u201d. Jumalike Ilmutuste suvepa\u0308evadel 2014. aastal anti To\u0303elise Juhan Liivi esimene luulepreemia just Marko Ma\u0308gile. Kes tookord kirjutas Tallinnast nii:"}, {"text_idx": "#000148", "text": "Ega muidu pole ju va\u0308ga mo\u0303tet.\u201d"}, {"text_idx": "#000149", "text": "Suve hakul lahkus meie seast 87-aasta\u00adsena kirjandusteadlane ja lastekirjan\u00adduse uurija Reet Krusten. Ta su\u0308ndis esiklapsena kultuuritegelaste peres. Tema isa Erni (Ernst) Krusten ja onu Pedro Krusten olid mo\u0303lemad kirjanikud, onu Otto Krusten oli aga karikaturist. Seeto\u0303ttu tundus pa\u0308rast po\u0303hi- ja keskhariduse omandamist La\u0308a\u0308ne-Virumaal loomulik valik astuda Tartu u\u0308likooli eesti filoloogiat o\u0303ppima. Peale lo\u0303petamist to\u0308o\u0308tas Reet Krusten Keele ja Kirjanduse Instituudis aspirandi ja teadurina ning Eesti Riiklikus Kirjastuses korrektori ja toimetajana."}, {"text_idx": "#000150", "text": "Krusten alustas kirjandusteadla\u00adsena proosa uurimisega ning kaitses 1966. aas\u00adtal filoloogiakandidaadi kraa\u00addi va\u0308i\u00adte\u00adkirjaga \u201eEesti no\u0303ukogude proosa\u00adk\u00adirjanduse arengujooni so\u0303jaja\u0308rgsel perioodil\u201d. Hilisemal ajal keskendus ta aga pigem lastekirjandusele. Artiklid lastekirjandusest \u201eEesti kirjanduse ajaloo\u201d ko\u0308idetesse ja teistesse teatme\u00adteostesse (EKBL, ENE, ENEKE jm) on valminud just tema ka\u0308e all. Krusteni lastekirjandusliku uurimisto\u0308o\u0308 tipuks vo\u0303ib pidada eesti lastekirjanduse esimest ta\u0308ielikku arenguloolist u\u0308levaadet \u201eEesti lastekirjandus\u201d (1995), mis viis selle ainevaldkonna ka\u0308sitluse kirjandusteaduslikule, tugeva teoreetilise baasiga tasandile. Tegemist on teosega, mis ko\u0303igil lastekirjanduse uurijatel kirjutuslaua nurgal seistes ta\u0308nastelgi tegemistel ajaloolist tuge ja inspiratsiooni pakub."}, {"text_idx": "#000151", "text": "Reet Krusteni eestvo\u0303tmisel avaldati mitmeid 1920.\u20131930. aastatel tegutsenud ning No\u0303ukogude perioodil po\u0303lu alla sattunud kirjanike valikkogusid lastele. Tema koostatuna ja po\u0303hjaliku eesso\u0303naga varustatuna na\u0308gi sarjas \u201eEesti lastekirjanduse varamust\u201d tru\u0308kivalgust paljude unustusse ma\u0308a\u0308ratud kirjanike looming: Ju\u0308ri Parijo\u0303e \u201eJutte\u201d (1982), Jaan Vahtra \u201eMetsaja\u0308rv\u201d (1982), Marta Sillaotsa \u201eTrips, Traps, Trull ja teised\u201d (1987) ja Reinhold Kamseni \u201eKodukoppel\u201d (1992). \u201eVanad aabitsajutud\u201d (1993) to\u0303i aga rambivalgusesse parimad aabitsa- ja lugemikupalad aastatest 1795\u20131940. Hilisematelgi perioodidel leidis Reet Krusten arhiiviriiuleilt ikka seda, mis meie lastekirjanduslikku ma\u0308lu turgutaks ja taastoodaks. Kogumikud \u201eEesti lasteluule kuldraamat\u201d (2009), \u201eEesti muinasjuttude kuldraamat\u201c (2009) ja \u201eEesti muistendite kuldraamat\u201d (2010) on selle to\u0303estuseks."}, {"text_idx": "#000152", "text": "Need, kel oli o\u0303nn Reet Krusteniga koos\u00ad\u00ad\u00adto\u0308o\u0308d teha, meenutavad tema laialdasi u\u0308ldkultuurilisi teadmisi, ta\u0308psust, su\u0308venemisvo\u0303imet ning ja\u0308a\u0308gitut armastust laste\u00adkirjanduse vastu. Ajast, mil Krusten oli juba vaieldamatu autoriteet laste\u00adkirjanduse vallas, ma\u0308letavad tollased vald\u00adkonnaga alustajad tema sooja su\u0308dam\u00adlikkust ja toetavat ka\u0308tt. Lahkelt juhatas ta noori uurijaid la\u0308bi meie lastekirjanduse ajaloo, meenutas omaaegset ajaloolist tausta, to\u0303i sealt esile paralleele kaasajaga, aitas leida akadeemilist teoreetilist kirjandust ning juhatas ka\u0308tte uurimisteel kaduma kippuva suuna. Kunagi ei olnud tunda u\u0308leolevat vo\u0303i ko\u0303iketeadvat suhtumist, pigem hindas ta uute tulijate va\u0308rskeid ideid ja tegutsemisuljust, pakkudes toeks oma kogemusi ja teadmisi."}, {"text_idx": "#000153", "text": "Reet Krusteni loendamatutest arvustustest ja lastekirjanduslikest artiklitest ilmneb juba algusaastail tema kompromissitu loomus ja no\u0303udlikkus laste\u00adkirjanduse suhtes. 19. sajandi lo\u0303pust tuttav lausung \u201eAinult parim on las\u00adtele ku\u0308llalt hea\u201d oli Reet Krustenile va\u0308a\u0308ramatuks po\u0303himo\u0303tteks \u2013 ta leidis, et lastekirjanduse keskmes peab olema laps, kellele kirjutades ei tohi teha mingit hin\u00adnaalandust. No\u0303nda kannab ka Reet Krusteni lastekirjanduse u\u0308levaade \u201eEesti lastekirjandus\u201d pu\u0308hendust just talle ko\u0303i\u00adge olulisematele, tema lastele Kertule, Anule, Keiule ja Laurile."}, {"text_idx": "#000154", "text": "U\u0308hest mustast monoliidist eesti kirjanduses"}, {"text_idx": "#000156", "text": "Eesti ulme otse ha\u0308mmastava elujo\u0303ulisuse kirjeldamisega on alustatud vo\u0303i lo\u0303petatud piisavalt palju ulmeteemalisi artikleid, et sellest on juba saanud klis\u030cee. Ometi on po\u0303hjust seda iga kord taas meelde tuletada, sest tegemist pole sugugi enesest\u00admo\u0303istetavusega. Kaks o\u0303hinapo\u0303hist veebi\u00adajakirja, millest u\u0308ks (\u201eReaktor\u201d) ilmub iga kuu, teine (\u201eAlgernon\u201d) kord kvartalis, kriitika\u00adportaal Ulmekirjanduse BAAS, mille andmebaas on tohutu ja mis aina ta\u0308ieneb, iga-aastased koosolekud Estconil \u2013 seda ko\u0303ike on no\u0303nda palju, et Ju\u0308ri Kallase so\u0303nul kadestavad meid isegi naaber\u00adriikide fa\u0308nnid. \u201eKui no\u0303ukogude ajal oli La\u0308ti ja eriti Leedu ulmekirjandus teoste hulga ja ka taseme poolest meist u\u0308le, siis praeguseks oleme lo\u0303unanaabrid kaugele selja taha ja\u0308tnud. Isegi Skandinaavia fa\u0308nnid vaatavad meid kadedalt \u2013 nii palju autoreid, ilmub nii palju ja nii profilt!\u201d (Lk 457.)"}, {"text_idx": "#000157", "text": "Seepa\u0308rast on u\u0308llatav, et ulmet mo\u0303testavaid raamatuid on eesti keeles ilmunud va\u0308ga va\u0308he. Pole isegi kirjandusteoreetilisi ka\u0308sitlusi, mille fookuses oleksid ulme\u00adraamatud vo\u0303i ulme kui z\u030canr. On ku\u0308ll inimese ja tehnoloogia suhet kirjeldavaid teoseid, na\u0308iteks Lewis Mumfordi \u201eMasina mu\u0308u\u0308t\u201d, aga eesti keelde pole jo\u0303udnud \u00adTzvetan Todorovi, Darko Suvini, Brian McHale\u2019i jpt ka\u0308sitlusi ulmez\u030canri spetsiifikast. On vo\u0303imalik viidata u\u0308likoolide teadusto\u0308o\u0308dele ning siin-seal ilmunud u\u0308ksikartiklitele, ent la\u0308binisti ulmele keskenduvaid tervikteoseid pole ka\u0308puta\u0308itki. Seni ainus kogumik \u201eKatsed nimetada saart\u201d ilmus alles 2013. aastal. Mullu sai see ta\u0308iendust kahe raamatu na\u0308ol \u2013 siin arvustatav \u201eFa\u0308ndomi su\u0308nd\u201d ning Raul Sulbi koostatud artiklikogumik \u201eTerra Fantastica kartograafid\u201d."}, {"text_idx": "#000158", "text": "Kogumikku \u201eFa\u0308ndomi su\u0308nd\u201d on koondatud mitmed olulisemad kirjutised Eesti ulme kohta. Kuna kogumik on koostatud ta\u0308htpa\u0308eva puhul, siis on see igati sobiv, nii nagu eesso\u0303naski o\u0308eldud: \u201eMillal siis veel tagasi vaadata, kui mitte Eesti Ulmeu\u0308hingu 25. ja so\u0303na \u201eulme\u201d 50. juubeli aastal?\u201d (Lk 10.) Raamat on mahukas, tekstid stiililt ja sisult ko\u0303ikuvad: u\u0308helt poolt on siin \u201eKeele ja Kirjanduse\u201d teadusartikleid, teisalt leidub lo\u0303pu poole muhedaid heietusi ulmeinimeste igana\u0308dalastest ko\u0303rtsiku\u0308lastustest. Neis a\u0308a\u0308rmustes peituvad mu hinnangul raamatu kaks po\u0303hilist funktsiooni: esiteks on raamat va\u0308a\u0308rtuslik algtekstide varamu, teiseks on see u\u0308he subkultuuri enesema\u0308a\u0308ratlemise musterna\u0308ide."}, {"text_idx": "#000159", "text": "Kogumikus avaldatud po\u0303hjalikud ka\u0308sitlused ulme kohta teevad sellest va\u0308a\u0308rtusliku abivahendi neile, kes soovivad ulmeteemadel kirjutada na\u0308iteks u\u0308likooli lo\u0303pu- vo\u0303i teadusto\u0308o\u0308d. Nu\u0308u\u0308d on Eesti ulmeuurijal suurepa\u0308rane allikas selliste ulmesse puutuvate kirjandusteaduslike kontseptsioonide seletamiseks vo\u0303i refereerimiseks nagu \u201enoovum\u201d ja \u201ekognitiivne vo\u0303o\u0303ritus\u201d (lk 108), ulmekirjanduse kolmik\u00adjaotus teadusulmeks, fantasy\u2019ks ja o\u0303udusulmeks (lk 105), \u201eekstrapolatiivne ulme\u201d ja \u201espekulatiivne ulme\u201d (lk 231), \u201esingulaarsus\u201d (lk 326), \u201etranshumanism\u201d (lk 327) jne. Teaduslikumate artiklite \u00adko\u0303rval on va\u0308ga huvipakkuv ka Mairi Lauriku u\u0308levaade so\u0303na \u201eulme\u201d ajaloost. Ja juhul kui ulmeuurija ei peakski vaja minevat leidma raamatus sisalduvatest artiklitest, vo\u0303ib tal abi olla rikkalikest kasutatud kirjanduse loeteludest. Alvar Loog mainib kogumikku kritiseerides, et see vo\u0303inuks ka sisaldada Maniakkide Ta\u0308nava manifestilaadset u\u0308leskutset kirjutada rohkem ulmet Eesti kontekstis.[1] Mulle endale hakkas huvi pakkuma mitmes kohas mainitud Astrid Reinla 1980. aastatel \u201eLoomingus\u201d ilmunud artikkel \u201eKuhu on ja\u0308a\u0308nud eesti ulme?\u201d, milles ta arutleb ulme kui eestlase meelelaadile sobimatu z\u030canri u\u0308le, viidates grammatilise tuleviku puudumisele eesti keeles. Loodetavasti ilmuvad need siis mo\u0303nes ja\u0308rgmises kogumikus."}, {"text_idx": "#000160", "text": "Lisaks sellele, et teoses on suur hulk va\u0308a\u0308rtuslikku allikmaterjali, on siin ka ajalooliselt ta\u0308henduslikke kirjutisi ko\u0303igile neile, keda vo\u0303iks huvitada Eesti ulme\u00adteemalise mo\u0303tlemise ajalugu. Nii mo\u0303nigi tekst omandab eriva\u0308a\u0308rtuse ajaloolise dokumendina. Andrus Oru artikkel \u201eUlmez\u030canri piirjooni\u201d vo\u0303ib lugejale mo\u0303juda nagu sahmakas ku\u0308lma vett, eriti kuna see ja\u0308rgneb kogumikus Wimbergi poleemikale (mis on loomulikult samuti ajalooliselt po\u0303nev tekst). Kuigi Oru ammune, 2001. aastal ilmunud artikkel on tavalugejale ehk natuke liiga kuiv ja teaduslik, on see siiski eriline selle poolest, et oli esimene \u201eKeeles ja Kirjanduses\u201d ilmunud Eesti ulme ka\u0308sitlus. Ka mo\u0303ne teise artikliga tekkis tunne, nagu hoiaks ka\u0308es ajaloolist dokumenti. Seda muljet aitab tekitada toimetajate soov mitte u\u0308htlustada terminoloogiat ning lasta igal artiklil paista \u201eoma aja lapsena\u201d, mis omakorda toob va\u0308lja eestikeelse ulme terminoloogia kujunemise loo. Nii on lugedes tajuda terminiotsinguid ning vo\u0303ib na\u0308ha, kuidas pu\u0308u\u0308takse leida vasteid hard science fiction\u2019ile (seda on to\u0303lgitud \u201erajuulmeks\u201d ja \u201eko\u0303vaulmeks\u201d), selle vastandile soft science fiction\u2019ile (\u201emaheulme\u201d) ning fantasy\u2019le (\u201eimeulme\u201d, \u201efantaasiaulme\u201d). Koostajad oleksid justkui eeldanud, et lugeja avab teose esimeselt leheku\u0308ljelt ja lo\u0303petab viimase leheku\u0308ljega ning teeb kaasa teekonna, mille ka\u0308igus oma na\u0308gu otsivatest asjaarmastajatest kujuneb aegamo\u0308o\u0308da elujo\u0303uline kirjandusna\u0308htus."}, {"text_idx": "#000161", "text": "Selline la\u0308henemine ei ole aga kuigi lugeja\u00adso\u0303bralik: avad uue teksti ja ja\u0308lle tuleb kellegi sissejuhatav arutlus selle u\u0308le, mis see ulme ikkagi on (pahatihti pa\u0308a\u0308dib see nentimisega, et ulme on ulme). Samuti mo\u0303jub mo\u0303neti aegunud infona nii mo\u0303neski artiklis leiduv toonitus, et Indrek Hargla on Eesti ulme suurim talent, sest teatavasti on Hargla juba aastaid tegutsenud pigem krimikirjanduse vallas ning vahepeal on peale tulnud uusi andeid. Aga mida saanukski toimetaja teha materjaliga, mille juures ta tahtis sa\u0308ilitada \u201eoma aja lapse\u201d na\u0308gu, sellistesse tekstidesse sekkumine oleks la\u0308inud vastuollu ajaloo ja\u0308a\u0308dvustamise taotlusega."}, {"text_idx": "#000162", "text": "Kui ra\u0308a\u0308kida \u201eFa\u0308ndomi su\u0308nnist\u201d kui u\u0308he subkultuuri enesema\u0308a\u0308ratlemise katsest, siis tundub, et on po\u0303hjust eristada laiemas mo\u0303ttes ulmet ja kitsas mo\u0303ttes z\u030canriulmet. Esimese all pean silmas igasugust ilu\u00adkirjandust, milles figureerivad ulmelised elemendid, teise all realistlikus vormis maailmaloomelist z\u030canriulmet, mille austajatest moodustub tugev kollektiiv. Seda, kas oled ulmefa\u0308nn vo\u0303i z\u030canriulme fa\u0308nn, vo\u0303iks na\u0308idata see, kuidas suhtud mo\u0303istesse slipstream. Selle so\u0303na vo\u0303ib leida juba Andri Riidi \u201eEesti ulme ajaliinist\u201d (lk 26\u201328), kus M. J. Eiseni lu\u0308hijutu ning Boris Kaburi esimese ulmeraamatu \u201eKosmose rannavetes\u201d vahele on paigutatud ma\u0308rkso\u0303na \u201eenne\u00adso\u0303jaaegne slipstream\u201d, mille na\u0308iteks tuuakse Gailit, Tammsaare, Ristikivi ja Viiding. Veidi allpool on juttu \u201epa\u0308rast\u00adso\u0303jaaegsest slipstream\u2019ist\u201d. So\u0303na ta\u0308henduse selgitamiseni jo\u0303utakse alles 69. leheku\u0308ljel: Raul Sulbi so\u0303nul on see \u201epiiripealne ulme\u201d. Sulbi ta\u0308psustab, et tegemist on z\u030canriulme vastandiga. Seega pu\u0308u\u0308ab slipstream\u2019i mo\u0303iste to\u0303mmata piiri \u2013 slipstream on see, mis vo\u0303ib esmapilgul mo\u0303juda ulmena, kuid lo\u0303puks selleks siiski ei osutu. Mo\u0303iste oleks justkui ulmepuritaanide so\u0303imuso\u0303na. Ma pole kindel, kas na\u0308iteks no\u0303ukogude ajal kirjutatud teaduslik-tehnilisest vaimustusest ku\u0308llastatud (ja ku\u0308llap ka Karel C\u030capeki \u201eR.U.R-i\u201d edust tiivustatud) kirjandust saab no\u0303nda lihtsalt lugeda tu\u0308hipaljaks z\u030canrireeturluseks. Vo\u0303ib-olla suhtuvad z\u030canriulme austajad neisse proto-ulme\u00adkirjanikesse umbes samamoodi nagu suhtutakse baltisakslastesse, kes vo\u0303isid ku\u0308ll eesti keeles kirjutada, aga keda ei taheta na\u0308ha osana eesti kirjandusloost."}, {"text_idx": "#000163", "text": "Ulme ja peavoolukirjanduse vastandamisest on vo\u0303imalik ka hoiduda. Kaht poolt u\u0308hendavat hoiakut vo\u0303ib leida sarja \u201eEtu\u0308u\u0308de nu\u0308u\u0308diskultuurist\u201d 2013. aastal ilmunud kogumikust \u201eKatsed nimetada saart\u201d. Selle asemel et vaadelda ulmet peavoolukultuurist eraldi seisva na\u0308htusena, ra\u0308a\u0308gitakse Sven Vabari koostatud kogumikus ulmest kui modernistliku mo\u0303tlemise olemuslikust na\u0308htusest, u\u0308hest kultuurilisest dominandist, mis po\u0303imub peavooluga ja mo\u0303jutab seda jo\u0303uliselt. Vabari raamat on katse lepitada ulmet ja peavoolukirjandust: z\u030canripiir on meelevaldne, ulme kuulub u\u0308leja\u0308a\u0308nud kultuuriga u\u0308hisesse Schengeni alasse, mille kodanikud on ko\u0303ik kultuuri\u00adnautlejad."}, {"text_idx": "#000164", "text": "Teisalt vo\u0303ib vastandus meie vs. nemad olla ulmeskeene viljakuse saladus. Tegutsetakse u\u0308hel rindel. Ulmefa\u0308nnid to\u0308o\u0308tavad u\u0308hise z\u030canri nimel \u2013 kedagi ei u\u0308llata na\u0308iteks Mario Kivistiku kommentaar: \u201ePratchett on u\u0308ldiselt lahe autor, mis aga veelgi olulisem \u2013 vo\u0303imalik huvia\u0308rataja muu ulme\u00adkirjanduse vastu, nii nagu Pottergi nooremate (veel) mitte-ulmefa\u0308nnide jaoks.\u201d (Lk 91.) Kas annaks ette kujutada krimikirjanduse fa\u0308nni, kes kiidaks \u201eApteeker Melchiori\u201d selle eest, et raamat aitab ajaloohuvilisi tuua krimikirjanduse juurde? Tekib tunne, justkui oleks ulme kehatu entiteet, mille hu\u0308vanguks tegutsetakse u\u0308lemaailmselt. Kunagi protesteeriti ku\u0308ll ko\u0303vasti Wimbergi kommentaari vastu, et ulme on \u201efantaasiale erilisel moel religioosset ta\u0308hendust omistav fanaatiline liikumine, eksistentsiaalset melan\u00adhooliat kummardav sekt\u201d (lk 87), aga mul on tunne, et taoline va\u0308ide ei paneks praegu enam kedagi isegi kulmu kortsutama."}, {"text_idx": "#000165", "text": "Kogumikust saab ka hea pildi selle kohta, kui u\u0308htehoidev on Eesti ulmefa\u0308nkond. Ju\u0308ri Kallas annab raamatu alguses u\u0308levaate ulme ajaloolisest kirevusest ning po\u0303lvkondlikest vastandumistest nii Ameerikas kui ka mujal maailmas, ent Eesti ulmes pole seni po\u0303lvkondade erinevus silma paistnud. Teatavaid ha\u0308gusaid piire saab ehk to\u0303mmata \u201eMarduse\u201d, \u201eAlgernoni\u201d vo\u0303i \u201eReaktori\u201d autorite vahele, ent seda pigem ilmumisaastate kui stilistiliste vo\u0303i z\u030canriliste tunnuste po\u0303hjal. Mo\u0303neti on olnud juttu ka Maniakkide Ta\u0308nava u\u0308mber koonduvatest Tartu ulmekirjanikest, ent nemadki ei vastandu ei vanematele kirjanikele ega tallinlastele, pigem on tegemist u\u0308he va\u0308iksema so\u0303pruskonnaga suurema ulmikkonna sees. U\u0308heso\u0303naga, Eesti ulmeseltskond on kui u\u0308ks suur perekond ja \u201eFa\u0308ndomi su\u0308nni\u201d teine pool mo\u0303jubki omamoodi perealbumina. Asjaosalised loevad ja ohkavad igatsevalt ning mo\u0303tlevad, et saagu see u\u0308dini ulmeline pandeemiaaeg ometigi la\u0308bi, et vo\u0303iks taas kokku tulla ja ro\u0303o\u0303mustada ja\u0308llena\u0308gemise u\u0308le."}, {"text_idx": "#000166", "text": "Eesti ulmekogukonda kirjeldades on aeg-ajalt kasutatud so\u0303na \u201emonoliitne\u201d (seda mainis ka Ju\u0308ri Kallas raamatu esitlusel), viidates sellega Eesti ulme massiiv\u00adsusele, selle otse ha\u0308mmastavale elujo\u0303uli\u00adsusele ja tegijate produktiivsusele. Vo\u0303ib-olla on see peamine, mida ta\u0308iesti ulmekauge inimene Eesti ulmest teab \u2013 et see on olemas ja et see on intensiivne. Samas vo\u0303ib monoliitsuse mulje osati teiseneda ka monoliitlikkuseks kosmoseodu\u0308sseialikus mo\u0303ttes \u2013 ehk on Eesti ulme seni ja\u0308a\u0308nud suureks mustaks lahmakaks, millekski ligipa\u0308a\u0308smatuks ja igivo\u0303o\u0303raks. Ometi on selge, et tegemist on po\u0303nevaid tekste ja silma\u00adpaistvaid andeid koondava na\u0308htusega eesti kirjanduses ning \u201eFa\u0308ndomi su\u0308nnist\u201d ja\u0308a\u0308b veendumus, et Eesti ulmeskeenel la\u0308heb aina paremini. On aeg saada tuttavaks ulme kogukonnaga \u2013 juba ammu pole tegemist ei po\u0303randaaluse pundi ega omaette nokitsevate harrastajatega. Aidaku kogumik peletada seda vo\u0303o\u0303rust."}, {"text_idx": "#000168", "text": "Max Rebu: \u201eHiina keisri rasedus\u201d."}, {"text_idx": "#000169", "text": "Olen ikka lugenud imestusega, kuidas kriitikud kurdavad Marko Kompuse luulega kohtudes, justkui peaksid nad ja\u0308rsku oma intellektuaalsusest loobuma. Nii kirjutab Piret Po\u0303ldver oma muidu su\u0308mpaatses arvustuses Kompuse luule kohta: \u201ePu\u0308u\u0308des luua silme ette pilti o\u0308eldud so\u0303nadest, ajutegevus takerdub. Kui lugeja suudabki n-o\u0308 lahendada Kompuse teksti kaks-kolm esimest kummalist so\u0303na ja seosed, siis ja\u0308rgmistega ei po\u0308o\u0308rdu ta\u0308hendus mitte ainult pea peale, vaid va\u0308ljub harjumuspa\u0308rase mo\u0303tlemise juurest ta\u0308iesti. Tunne, et aju la\u0308heb krussi, on alles algus, edasi liikumiseks tuleb lasta lahti kogu intellektuaalsuse koormast.\u201d[1] Tegelikult on Kompuse puhul vaja just nimelt rakendada kogu oma intellektuaalsust, et mitte ja\u0308a\u0308da tema loomingu suhtes n-o\u0308 magavaks kriitikuks. Kirjutasin juba u\u0308le ku\u0308mne aasta tagasi po\u0303gusalt sellest, et Kompusel ilmnevad mitmed suured, u\u0308sna selged teemad: so\u0303nad, emakeel, hambad jne.[2] Ja kui vaadelda su\u0308rrealistlikuks peetavaid autoreid analu\u0308u\u0308tilisest psu\u0308hholoogiast to\u0303ukuva la\u0308henemise kaudu, siis vo\u0303ib na\u0308ha, et just sellist meetodit kasutavad kirjanikud on ta\u0308iesti alasti \u2013 nad lasevad oma mitte\u00adteadvusel lugeja ees mo\u0308llata. Kompuse tekstid ongi mitteteadvuse projektsioonid oma parimal kujul, sest nende kaudu saab ja\u0308lgida autori psu\u0308u\u0308hilisi protsesse va\u0308ga la\u0308hedalt, kuna ta ei kasuta (va\u0308hemalt mitte la\u0308bivalt) n-o\u0308 tavalisi ratsionaalseid kirjaniku\u00adoskusi ja -vo\u0303tteid. Loomulikult ei ole see vastandus korrektne, sest Kompusel leidub ka klassikalisi teemasid nagu \u00adkirjutamine \u00adkirjutamisest, isamaaluule jne. Carl Gustav Jung kasutas na\u0308iteks oma teoses \u201eUurimus individuatsiooniprotsessist\u201d (1934) indi\u00adviduatsiooniprotsessi paremaks na\u0308itlikustamiseks u\u0308he patsiendi joonistusi, kellel puudusid tavapa\u0308rased joonistamisoskused, mis lubas mitte\u00adteadvusel seda paremini esile tulla."}, {"text_idx": "#000174", "text": "Huvitaval kombel lo\u0303peb teos melanhoolsete toonidega, lisaks toob Kompus seal ma\u0308ngu ka oma varasematest kogudest tuttava keele ja emakeele temaatika. Aga alkeemiline mitteteadvuslik kulgemine teoses vo\u0303ibki kajastada luuletaja enda inviduatsiooniprotsessi, liikumist oma Ise ehk jungiliku Selbst\u2019i poole, o\u0308eldakse ju raamatuski nii: \u201eo\u0303petab raseduse keelele oma iset\u201d (lk 77). Keele kui poeedi to\u0308o\u0308riista kohta lo\u0303puleheku\u0308ljel kirjutatu on a\u0308a\u0308rmiselt intiimne ja kogu kujundlikkusest hoolimata ta\u0308iesti arusaadav: \u201elasknult alla to\u0303usen emakeele voodist / mina hiina keisri rasedus / et o\u0303petada mustikatele armastuse ajalugu\u201d (lk 94)."}, {"text_idx": "#000175", "text": "Tahaksin ro\u0303hutada, et Kompuse tekstid ei ole mingid analfabeetilised kala o\u0308o\u0308laulud, nagu neid mo\u0303nikord ka\u0308sitletakse. Siin on teemasid, arenguid, uhkeid kujundeid, elutarka filosoofiat, vanu mustreid ja muud, ilmselt ka isiklikku ja pa\u0308evakajalist. \u201eHiina keisri rasedus\u201d kujutab nigredo\u2019st va\u0308ljumist, depressiooni vo\u0303itmist vo\u0303i va\u0308hemalt selle pu\u0308u\u0308dlemist, mitte depressiooniga flir\u00adtimist, nagu ta\u0308napa\u0308eval mo\u0303nikord kirjanduses kombeks. Keisri rasedus, millel on selgelt ja paradoksaalselt dualistlik olemus, on personifitseerimist taotlev mitte\u00adteadvus. Ehk on teose lo\u0303pumelan\u00adhooliagi kantud sellest, et keisri rasedus oma vastuoluliste omadustega ta\u0308histab autori mitteteadvust, tema petlikku ja igavesti muutuvat sisu."}, {"text_idx": "#000176", "text": "Eraldi tahaksin esile to\u0303sta Kompuse raamatu kujundust. See on ta\u0308helepanu a\u0308ratavas formaadis, Kristina Viina rohkete ja huvitavate illustratsioonidega. Viin, kes on nii kunstnik kui ka teoloog, on juba alates esikaanest loonud teksti toetava tundliku u\u0308mbruse. Kaanel na\u0308eme viltu kukkunud silmaga kolmnurga all veneetsialikku maski kandvat idamaist u\u0308likut, kes teeb midagi ainuvo\u0303imalikku \u2013 liigub vette ehk nn Merkuuri purskkaevu. Laskumine merre kujutab alkeemiliselt solutio\u2019t (ld k lahustumine). Raamat algab niisiis ka visuaalselt tagasiminekuga algse pimeduse seisundisse, raseda naise lootevette. Ka alkeemikute Kivi kasvab nagu laps emaihus. U\u0308liku selja taga on kujutatud kummalist lindu, kes on avanud tiivad. Kui psu\u0308hholoogiliselt ta\u0308hendab laskumine merre (alkeemias on solutio\u2019l palju variatsioone: kuningas upub meres, pa\u0308ike laskub purskkaevu jne) laskumist mitteteadvusse, siis lind (Pu\u0308ha Vaim) viitab inimese pu\u0308u\u0308dele saavutada transtsendentset terviklikkust. Raamatus on illustratsioonidel erinevad figuurid seotud eelko\u0303ige loodusega \u2013 kehast kasvavad va\u0308lja taimed, u\u0308sast puud ja juured. Kristina Viina roll ongi poeet Kompust siin raamatus mu\u0308stilise o\u0303ena toetada, kui \u201eraseduse ho\u0303lmast raseduse ho\u0303lma / keiser istutab hu\u0308mni\u201d (lk 79)."}, {"text_idx": "#000180", "text": "\u00d8yvind Rang\u00f8y: \u201eOled ikka veel see poiss. U\u0308he lapsepo\u0303lve fragmendid\u201d."}, {"text_idx": "#000181", "text": "Lapsepo\u0303lvema\u0308lestustest kokku po\u0303imitud raamatutel on tore omadus muuta lugeja solidaarselt nostalgiliseks. Loed ja noogutad u\u0308ha. Jah, muidugi tahtsin minagi unena\u0308gudes lennata. Jajah, kes poleks so\u0303pradega roninud heade kavatsuste kiuste valedesse kohtadesse sigadusi korda saatma. Ja kes ei ma\u0308letaks lapsepo\u0303lves mo\u0303nd lo\u0303pmata u\u0308ksikuna mo\u0303juvat onu Pauli. Kirjandus algab aga viisist, kuidas need lihtsad ja tuttavlikud komponendid kirja on pandud. Ru\u0308tm, kujundid, u\u0308ldistused, ma\u0308ngud keeles ja keelega. Vo\u0303i sulepeaga: \u201eSulepeaga kirjutasingi oma esimese klaviatuuri valmis. Sellega harjutasin. Siis tuli arvuti ja alateadlik ettekujutus, et ka\u0308ekiri on igand ja ha\u0308a\u0308bumisele ma\u0308a\u0308ratud. Ent mo\u0303nikord annab elu mulle pastaka ka\u0308tte. Tunnen taas ha\u0308bi: selline ma siis olen. Siis tean, et see pole ko\u0303ik. Sest kusagil on ka sulepea.\u201d (Lk 98.)"}, {"text_idx": "#000182", "text": "\u00d8yvind Rang\u00f8y \u201eOled ikka veel see poiss. U\u0308he lapsepo\u0303lve fragmendid\u201d on ta\u0308pselt see, mida pealkiri u\u0308tleb \u2013 kogum lapsepo\u0303lvema\u0308lestuste fragmente. Ent mitte ainult. Sellest, kuidas autor on need fragmendid kirja pannud, on keeruline u\u0308le libiseda, sest Rang\u00f8y keel on poeetiline ja tema kujundiloome jo\u0303uline. See ei ole vist ka imeks panna, sest seni ongi Rang\u00f8y pigem esinenud luuletajana."}, {"text_idx": "#000183", "text": "Tekstides on omana\u0308olist tunnetust, sest siia on imbunud kahest riigist, kultuurist ja maastikust va\u0308lja kasvanud vo\u0303rdlusi. \u00adRang\u00f8y on norralane, kelle elu on suures osas mo\u0308o\u0308du\u00adnud Eestis ja koos eesti keelega, mh Tartu U\u0308likoolis. Aga kirjanikuks saamise teekond ei ta\u0308henda vaid intellektuaalset avanemist. Nii vo\u0303ib seni ilmunud intervjuudest lugeda na\u0308iteks sedagi, et Rang\u00f8y to\u0308o\u0308tas ku\u0308mme aastat Norras lo\u0303heto\u0308o\u0308stuse kvaliteedijuhina. U\u0308tled luuletaja \u2013 ette tuleb u\u0308ks pilt. Kalato\u0308o\u0308stuse kvaliteedijuht \u2013 hoopis teine. Aga kui need kaks kokku panna?"}, {"text_idx": "#000184", "text": "Rang\u00f8y lapsepo\u0303lvema\u0308lestused on mo\u0303istetavalt Norrast ning Eestisse jo\u0303uab autor po\u0303gusalt vaid raamatu lo\u0303puosas. Alguse saab raamat aga juba sisekaanest. Seal asub maailmakaart, mis iseloomustab ha\u0308sti lapse\u00adpo\u0303lvemaailma, mille fragmentideni lugeja alles jo\u0303uab. Ku\u0308llap vo\u0303iks igau\u0308ks meist oma lapsepo\u0303lvest sarnase maailmakaardi joonistada. Sellise, kus maailma keskmes on kodu ja peamised olulised punktid kujutavad ta\u0308henduslikke asukohti. Rang\u00f8y na\u0308itel: ta\u0308di Ellen, kanakuut, ku\u0308u\u0308n, erinevad tiigid, pood ja muu. Kuskile kaugemale ja\u0308a\u0308vad umbma\u0308a\u0308rased Island ja Ameerika ning Atlandi ookeani tee."}, {"text_idx": "#000185", "text": "Vo\u0303imalikke ma\u0308lestuste jutustamise (vo\u0303i siis ma\u0308letamise kui narratiiviloome) viise on palju. Ko\u0303ige olulisemad polegi enamasti su\u0308ndmused, vaid see, kuidas neid esitatakse ja to\u0303lgendatakse. Stephen King toob raamatus \u201eKirjutamisest\u201d na\u0308itena Mary Karri ma\u0308lestusteraamatu \u201eVale\u00adtajate klubi\u201d, imestades, kuidas \u00adautor ma\u0308letab vara\u00adsest lapsepo\u0303lvest justkui ko\u0303ike. Seevastu omaenese lapse\u00adpo\u0303lve (ja selle kirjeldamist) nimetab King ha\u0308guseks maastikuks, millest kerkivad aeg-ajalt esile udused pildid nagu u\u0308ksikud puud. Kui siia ko\u0303rvale tuua aga hoopis u\u0308ks teine Norra kirjanik, Karl Ove Knausga\u030ard ja tema (kuri)kuulus ja veidralt paeluv \u201eMinu vo\u0303itluse\u201d sari, siis on lugeja ees sootuks naturalistliku \u00addetailsuse ja masohhistliku po\u0303hjalikkusega kirjeldatud eluvaatused."}, {"text_idx": "#000186", "text": "\u00d8yvind Rang\u00f8y valib va\u0308lja kindlad \u00addetailid, u\u0308ksikud su\u0308ndmused vo\u0303i objektid, ja kirjutab need lahti valitud ja nappide so\u0303na\u00addega, jo\u0303udes sedasi tugevate poeetiliste kujundite vo\u0303i u\u0308ldistusteni. Vahel tundub, justkui ei to\u0303lgendakski ta su\u0308ndmusi mitte niivo\u0303rd iseenese(ks) kasvamise vaatenurgast, kuivo\u0303rd maailma seisukohast. Ja nagu maakaart na\u0308itab, vo\u0303ib maailm olla ka paar pisikest saart ja lo\u0303putu vesi nende \u00adu\u0308mber. Sedasi pole ime, et Platoni ideede maailm ning aken laeva masinaruumi ja messi \u00advahel ei pruugi u\u0308ksteisest kuigi kaugel olla. Ning pa\u0308rast seda, kui ku\u0308u\u0308nis ma\u0308ngitakse Pipi Pikksukka, Tommit ja Annikat, vo\u0303ib vabalt jo\u0303uda ja\u0308relduseni, et kunst on u\u0308ks suur tulega ma\u0308ngimine."}, {"text_idx": "#000187", "text": "Loos, kus poiss va\u0308ikesele tu\u0308drukule tolle ma\u0308nguekskavaatorit tagasi ei anna, saab minategelasest ebao\u0303igluse esin\u00addaja. See muide on olukord, mille ta\u0308iskas\u00advanud lahendavad karmika\u0308eliselt, aga ta\u0308iesti stereo\u00adtu\u0308u\u0308pselt, sest ekskavaator on ju \u00adpoiste ma\u0308ngu\u00adasi, niisiis vo\u0303iks tu\u0308druk sellest loobuda ku\u0308ll. Selles loos peitub paral\u00adleel ajaloolise sugudevahelise ebao\u0303iglusega, mis \u00admo\u0303jub ma\u0308nguliselt, sest lugu saab ja ilmselt tulebki vo\u0303tta huumoriga. Aga ma\u0308ngu\u00adlusti taga ja\u0308a\u0308b tiksuma mo\u0303te, et... to\u0303esti. \u00adVa\u0308ikese lapse traagika vo\u0303ib ka\u0308tkeda kogu maailma traagikat, ta\u0308iskasvanute ka\u0308itumises ilmnevad aga need mustrid, millega tal terve u\u0308leja\u0308a\u0308nud elu tuleb kokku puutuda."}, {"text_idx": "#000188", "text": "Na\u0308iteid, kus on u\u0308heskoos va\u0308ikesed \u00addetailid, suured kujundid ja delikaatne huumor, selles raamatus jagub. \u201eEterniit oli igaviku ehitusmaterjal. Igavik algas Norras 1950. aastatel ja kestis aastani 1979,\u201d kirjeldab autor (lk 32). Kogemata vargaks saamise loo lo\u0303pus aga: \u201eKjetilist sai isegi politseinik. Mis minust sai, seda ma veel ei tea.\u201d (Lk 89.) Kes meist teaks? Kas millalgi saab teada \u2013 nii mo\u0303tlen raamatut lugedes ja saadan selle tsitaadi o\u0308ises vaikuses oma helendavat telefoniekraani toksides so\u0303pradelegi."}, {"text_idx": "#000189", "text": "Lapsepo\u0303lve to\u0303lgendatakse ikka tagantja\u0308rele, aga ma\u0308lu toob pilte minevikust olevikku suurte mo\u0308o\u0308ndustega. Loos \u201eMe unustasime sea\u201d jutustab autor esmalt u\u0308he armsa loo ja kirjeldab seeja\u0308rel, kuidas ta emalt tagantja\u0308rele oma ma\u0308lestuste to\u0303epa\u0308ra kohta uuris. Lo\u0303pptulemus? Midagi sarnast nagu mu heal so\u0303bral, kes jutustas kunagi kaasahaaravalt u\u0308ht lugu oma lapse\u00adpo\u0303lvest. Aga jutustamise ka\u0308igus selgus, et see juhtus hoopis teise so\u0303braga samast seltskonnast."}, {"text_idx": "#000190", "text": "Rang\u00f8y ma\u0308lestuskildude raamatu vo\u0303luvaks osaks on katkendid lapsepo\u0303lves peetud pa\u0308eviku sissekannetest. See to\u0303i esimese hooga pinnale ka minu enda ma\u0308lestused. Pidasin minagi sarnaselt Rang\u00f8yga pa\u0308evikut, aga ainuu\u0308ksi mo\u0303te sellest, et kirja pandut u\u0308le lugeda, tundub mulle kuidagi hirmutav. Rang\u00f8y pa\u0308eviku katkendid on paigutatud raamatu tagumisse poolde. Nii on lugeja jo\u0303udnud juba sisse elada kirjaniku poeetilistesse lapsepo\u0303lveto\u0303lgendustesse. Ikka neisse, millest eespool na\u0308iteid to\u0303in ja mida pole kahju veelgi tuua. Na\u0308iteks kirjeldab Rang\u00f8y kaugetel aegadel kogemata (khm!) su\u0308ttinud bensiinikanistri vo\u0303imet hinges lo\u0303putult kaua edasi po\u0303leda. See on ta\u0308iskasvanud mehe ha\u0308a\u0308l, seal on kirjanik, kes to\u0303lgendab kunagi kogetut. Ent poiss, kes lapsena pa\u0308evikut pidas, ei to\u0303lgendanud. Ta kirjeldas otse: \u201eTa\u0308na ei teinud Tom \u00admulle midagi\u201d (lk 102) vo\u0303i \u201eLugesin ajakirju, kuni ma magama ja\u0308in\u201d (lk 105). Seejuures vo\u0303ib kirjeldustesse justkui mo\u0308o\u0308da\u00adminnes eksida ka olulisi ajaloosu\u0308ndmusi: \u201eMeid saadetakse kuningas Olavi surma to\u0303ttu koolist koju pa\u0308rast ma\u0308lestusso\u0303nu.\u201d (Lk 108.)"}, {"text_idx": "#000191", "text": "\u00d8yvind Rang\u00f8y suudab u\u0308he u\u0308sna o\u0303hukese raamatu jooksul va\u0308lja joonistada eri ma\u0308letamisviise. See mo\u0303jub vo\u0303luvalt ja \u00adpaneb korraks aega maha vo\u0303tma, et \u00admo\u0303elda, kuidas ja mida ma ikkagi ise lapse\u00adpo\u0303lvest ma\u0308letan. Mida ma selleks inimeseks saamise juures, kes ma praegu olen, olulisteks hetkedeks pean. Ja kuidas saaks neid ma\u0308lestusi veel to\u0303lgendada. Kes teab, ehk julgen nu\u0308u\u0308d isegi lo\u0303puks oma\u00adenda lapsepo\u0303lves peetud pa\u0308evikud lahti vo\u0303tta."}, {"text_idx": "#000192", "text": "Igal juhul na\u0308ib kujundite tabamine (vo\u0303i ehk oleks o\u0303igem o\u0308elda, pu\u0308u\u0308dmine, kui ma\u0308ngus on juba Norra ja lo\u0303hed) ning va\u0308ljajoonistamine olevat \u00d8yvind Rang\u00f8y supervo\u0303ime. Kui kirjanik vo\u0303iks olla superkangelane. Ja\u0308rele mo\u0303eldes \u2013 miks ta siis ei vo\u0303iks?"}, {"text_idx": "#000193", "text": "27. aprillil Teaduste Akadeemia saalis (eelregistreerimisega)."}, {"text_idx": "#000196", "text": "18. veebruar \u2013 Mihkel Mutt 70"}, {"text_idx": "#000197", "text": "26. veebruar \u2013 Ljudmilla Simagina (Kokk) 85"}, {"text_idx": "#000198", "text": "26. veebruar \u2013 Andres Aule 50"}, {"text_idx": "#000199", "text": "27. veebruar \u2013 Mart Trummal 70"}]