[{"text_idx": "#000002", "text": "Aija Sakova \u201eMa\u0308letamise poeetikas\u201c esitatakse Ene Mihkelsoni ja Christa Wolfi teoste na\u0308itel keerulisi ku\u0308simusi inimeseks olemise kohta pidevalt muutuvas ajas."}, {"text_idx": "#000004", "text": "Aija Sakova \u201eMa\u0308letamise poeetika. Ene Mihkelsoni ja Christa Wolfi romaanid la\u0308hivaates\u201c on u\u0308ks va\u0308hestest akadeemilistest raamatutest, mille ma olen kaanest kaaneni so\u0303na-so\u0303nalt la\u0308bi lugenud ja lugemist seejuures nautinud. \u201eMa\u0308letamise poeetika\u201c on ladus ja huvitav, teos pakub kindlasti mo\u0303tteainet ka n-o\u0308 tavalugejatele. Sakova stiil on ku\u0308ll akadeemiline, kuid tema uurimuse keskmes on inimene, kirjaniku elu ning looming, mis on seotud laiema ajaloolise ja kirjanduskriitilise/filosoofilise kontekstiga. Eesso\u0303nas selgitab Sakova, et tema eesma\u0308rk ei ole Mihkelsoni ega Wolfi romaane teoreetilistesse raamidesse suruda, vaid \u201ekuulata ja na\u0308ha igat kunstiteost selle ainuomases vormis\u201c (lk 11). Nii jo\u0303udsid Mihkelsoni romaanide \u201eAhasveeruse uni\u201c ja \u201eKatkuhaud\u201c ning Wolfi romaanide \u201eLapsepo\u0303lvelo\u0303imed\u201c ja \u201eInglite linn ehk The Overcoat of Dr. Freud\u201c peamised seisukohad ka minuni, olgugi et ma neid teoseid ise lugenud pole. Ta\u0308helepanuva\u0308a\u0308rne on seegi, et Sakova on suutnud kirjutada rasketest teemadest teatava kergusega. Toetudes mainitud autorite to\u0308o\u0308dele, ra\u0308a\u0308gib raamat hoomamatust valust ja kaotustest, mille to\u0303id kaasa natsism ja kommunism, ning jo\u0303uab viimaks teatava lepituseni."}, {"text_idx": "#000005", "text": "Kerge kriitikana vo\u0303ib ma\u0308rkida, et sissejuhatus enne Mihkelsoni ja Wolfi romaanide la\u0308hivaateni jo\u0303udmist tundub kohati liiga pikk. Kahtlemata leiab sellest palju infot mo\u0303lema kirjaniku elu ja loomingu kohta, kuid na\u0308iteks Mihkelsoni luuletuste to\u0303lgete nimekiri vo\u0303iks teksti sujuvuse huvides asuda pigem joone all (lk 25). Need on siiski pigem \u201ekosmeetilised\u201c ta\u0308helepanekud. Sisuliselt vo\u0303ib tekkida ku\u0308simus, miks on omavahel dialoogi pidama valitud just nende autorite teosed. Vo\u0303rdlevas kirjandusteaduses ongi aga nii, et esmapilgul vo\u0303rreldamatute kirjanike teoste ko\u0303rvutamisel kooruvad neist huvitavad u\u0308hised pidepunktid. Nii on ka Mihkelsoni ja Wolfi romaanide puhul. Sakova po\u0303hjendab va\u0308ga veenvalt, miks sobib neid teoseid koos lugeda."}, {"text_idx": "#000006", "text": "\u201eMa\u0308letamise poeetikat\u201c tagantja\u0308rele kokku vo\u0303tta pu\u0308u\u0308des kerkivad esile ma\u0308rkso\u0303nad \u201eaeg\u201c, \u201eajalugu\u201c, \u201eruum\u201c, \u201eprogress\u201c, \u201esaatus\u201c, \u201einimelu\u201c, \u201ekaos\u201c, \u201einimlikkus\u201c, \u201eheadus\u201c, \u201eabistamine\u201c, \u201eva\u0308givald\u201c, \u201emo\u0303ttetus\u201c. Muidugi ka teose pealkirjas mainitud \u201ema\u0308lu\u201c ja \u201ema\u0308letamine\u201c. Raamatu po\u0303hiku\u0308simus on, kuidas suhestub u\u0308ksikisiku kogemus ajaloosu\u0308ndmustele kollektiivselt antud ta\u0308hendusega Mihkesoni ja Wolfi loomingus."}, {"text_idx": "#000007", "text": "Sakova so\u0303nul on Wolfile ja Mihkelsonile \u201eu\u0308htviisi olulised kirjutamisajendid nii isiklikud traumaatilised valu- ja kaotuskogemused lapsepo\u0303lves kui ka eetiline kohustus juhtida ta\u0308helepanu inimestes peituvatele totalitaarsetele ka\u0308itumismustritele ja neid la\u0308bi valgustada. Nii ma\u0308letamine kui ka metatasandil ma\u0308luto\u0308o\u0308 ja ma\u0308lu toimimise u\u0308le ja\u0308rele\u00admo\u0303tlemine kujundavad romaanide kirjutamislaadi ja ainest\u201c (lk 51). Tema hinnangul u\u0308hendab kirjanikke mo\u0303te, et minevik on kui \u201eavar la\u0308biuurimata ala ning meenutaja kui [keegi], kes asub tegutsema, aimamata oma tegevuse tagaja\u0308rgi\u201c (lk 149). Sakova vaatleb ma\u0308letamise tehnikaid Wolfi ja Mihkelsoni teoste esteetika kaudu, uurides seela\u0308bi ma\u0308letamise ja inimeseks olemise universaalsust. Mihkelsoni ja Wolfi erinev, kummagi puhul spetsiifiliselt ideoloogiline ajalooline taust lisab raamatule sotsiaalse, kultuurilise ja poliitilise mo\u0303o\u0303tme."}, {"text_idx": "#000008", "text": "Filosoofiliselt ja teoreetiliselt on Sakova raamat dialoogis Walter Benjamini, Henri Bergsoni, Giorgo Agambeni, Jaak Tombergi ja Eneken Laanese to\u0308o\u0308dega, sidudes mineviku rahvusvahelised mo\u0303tlejad nu\u0308u\u0308disaja kodumaiste mo\u0303tlejatega. Na\u0308iteks on ta\u0308htsal kohal Walter Benjamini ajaloo ingli motiiv: ingel on po\u0308o\u0308ranud oma na\u0308o mineviku suunas, kus na\u0308eb enese ees kuhjumas rususid, kuid ta ei saa surnuid a\u0308ratada ega purustatut uuesti kokku panna, sest paradiisi poolt puhuv marutuul ajab teda selg ees tuleviku poole. Inimkond marsib progressi uskudes julgelt tulevikku, samal ajal, kui selja tahab ja\u0308a\u0308b laastatud tu\u0308hermaa, mida peaks mo\u0303testama ja millest peaks o\u0303ppima."}, {"text_idx": "#000009", "text": "\u201eMa\u0308letamise poeetika\u201c keskne mo\u0303iste on moraalne tunnistus: ma\u0308letamine ja kirjutamise kaudu ma\u0308letamiseni jo\u0303udmine on elluja\u0308a\u0308nute moraalne kohustus. Sakova tugineb Giorgio Agambeni seisukohale, et to\u0303eline tunnistaja ei ole sageli ise enam tunnistamiseks vo\u0303imeline, sest on tummaks ja\u0308a\u0308nud ja tal ei ole enam keelt. Mihkelsoni ja Wolfi teoste jutustajad on moraalsed tunnistajad paljude kommunismi ja natsismi rez\u030ciimide all kannatanute nimel."}, {"text_idx": "#000010", "text": "Saksa kirjanik Christa Wolf (1929\u20132011)"}, {"text_idx": "#000012", "text": "Nii Mihkelson kui ka Wolf kirjutavad muu hulgas sellest, kuidas ma\u0308letada ja mo\u0303testada ideoloogiliste rez\u030ciimide kurito\u0308id. Wolfi teosed on kirjutatud tihti kellestki, kes siiralt ja su\u0308gavalt uskus Saksa Demokraatlikku Vabariiki (SDV) ja kommunismi. Na\u0308iteks \u201eInglite linna\u201c jutustaja \u2013 \u201e[s]elle asemel et ro\u0303o\u0303mustada, oli ta ta\u0308iesti spontaanselt reageerinud mu\u0308u\u0308ri langemise uudisele lausega: \u201eSiis tuleb neil parteihoone katusele valge lipp heisata\u201c\u201c (lk 122). Sugugi mitte ko\u0303ik sakslased (sh haritud kultuursed sakslased) ei tajunud Berliini mu\u0308u\u0308ri langemist ja kommunistliku rez\u030ciimi lagunemist ro\u0303o\u0303muso\u0303numina. Sakova nendib, et samas raamatus tegelebki Wolf ku\u0308simusega, \u201ekas igast inimesest saab olude sunnil teha koletise (monstrumi) vo\u0303i looma. Vastus na\u0308ib olevat selget \u201ejaa\u201c, nagu romaanis vastab isa oma kaheksa\u00adteistku\u0308mneaastasele tu\u0308trele Nellyle\u201c (lk 50). Sakova so\u0303nul lu\u0308kkavad Wolfi teosed u\u0308mber arvamuse, et inimene on loomult koletis, pigem annab Wolf mo\u0303ista, et iga inimese vo\u0303ivad \u201ekoletiseks\u201c teha olud. Samamoodi u\u0308ritab Wolf mo\u0303testada ka oma koosto\u0308o\u0308d No\u0303ukogude vo\u0303imuga."}, {"text_idx": "#000013", "text": "Wolfi mo\u0303tteid on huvitav vo\u0303rrelda sellega, kuidas kajastatakse No\u0303ukogude aega kirjanduses ja filmis taas iseseisvas Eestis. Tihti ra\u0308a\u0308gitakse toonastest kannatustest ku\u0308u\u0308ditamise la\u0308bi elanu vo\u0303i ku\u0308u\u0308ditamisest pa\u0308a\u0308senute vaatevinklist, mis on muidugi arusaadav. Aga kuidas elasid sel ajal ja ma\u0308letavad praegu no\u0303ukogude aega teised? Ma ei pu\u0308u\u0308a kellegi kannatusi alava\u0308a\u0308ristada, osutan vaid, et see keeruline ajastu on meie kirjanduses ja filmides tihti u\u0308heku\u0308lgselt kajastatud. Na\u0308iteks n-o\u0308 to\u0308o\u0308lisklassi taustaga inimeste elu polnudki no\u0303ukogude ajal nii halb ja vo\u0303ib-olla uskusid mo\u0303nedki neist ideoloogia u\u0308llasse eesma\u0308rki, kuid kunstis me miskipa\u0308rast niisuguseid lugusid eriti ei kohta. Kuidas u\u0308ldse seda arutelu alustada, kas tegu on tabuga? Ku\u0308simus on ehk selles, kes on Eestis need moraalsed tunnistajad, kes vo\u0303iks ra\u0308a\u0308kida siinsete inimeste va\u0308ga keerukast no\u0303ukogude rez\u030ciimi kogemusest?"}, {"text_idx": "#000014", "text": "Sakova raamatust on ko\u0303ige raskem ilmselt lugeda \u201eLapsepo\u0303lvelo\u0303imedele\u201c pu\u0308hendatud peatu\u0308kki, kus leidub u\u0308sna palju natsismiohvritega seotud isiklikke lugusid. Ka Mihkelsoni romaane ka\u0308sitlevad peatu\u0308kid tuletasid meelde paljut, mida pigem ei tahaks ma\u0308letada. Kuid raamatu u\u0308ks po\u0303hiso\u0303num, milleni autor on jo\u0303udnud Mihkelsoni ja Wolfi mo\u0303tete kaudu, on see, et elluja\u0308a\u0308nutel lasub moraalne kohustus: elluja\u0308a\u0308nud peavad tunnistama ja ma\u0308letama ka seda, mida on raske meenutada. \u201eTunnistuse andmine on seega miski, mis ei saa olla pelgalt tegelikult juhtunu va\u0308ljau\u0308tlemine, kirjeldamine vo\u0303i sellest jutustamine, vaid see peab va\u0308ljendama teatavat moraalset ma\u0308lu, mis on ta\u0308helepanelik mineviku brutaalsuse ja rikkumiste suhtes, vo\u0303ttes need endasse ja po\u0303hjustades seela\u0308bi ra\u0308a\u0308kimise vajadust vo\u0303i koguni sundi [\u2014]. Tunnistuse andmist tuleb minu hinnangul selles kontekstis mo\u0303ista kui moraalset seisundit, mis sunnib jutustaja ko\u0303nelema\u201c (lk 74)."}, {"text_idx": "#000015", "text": "Eesti kirjanik Ene Mihkelson (1944\u20132017)"}, {"text_idx": "#000018", "text": "Minuga on kuskilt ja\u0308a\u0308nud mo\u0303te, et ko\u0303ikide inimeste kannatuste \u2013 nii individuaalsete kui ka kollektiivsete \u2013 uskumatus ei peitu enneko\u0303ike mitte selles, et need on aset leidnud, vaid selles, et inimesed elavad need u\u0308le, nad peavad vastu ja liiguvad eluga edasi. Ka Sakova raamat esindab sarnast mo\u0303tet, kuivo\u0303rd see on Mihkelsoni ja Wolfi romaanide u\u0308ks so\u0303numitest. Just imestus selle u\u0308le, et inimene suudab u\u0308le elada kujuteldamatult ebainimlikke olukordi, paneb kirjanikud kirjutama ning austama surnuid neile ha\u0308a\u0308le andmisega. Muidugi ei ole moraalse tunnistuse andmine ainult kirjaniku kohustus, vaid eeldab ka kuulaja olemasolu, kellele tunnistada. Seega lasub ka lugejal kohustus ja vastutus: kuidas reageerida kannatustele pealtvaatajana, kuidas osata kuulata ja seeja\u0308rel aidata?"}, {"text_idx": "#000020", "text": "U\u0308ks po\u0303hjusi, miks Ene Mihkelson pidas vajalikuks ra\u0308a\u0308kida indiviididele eri ideoloogiate po\u0303hjustatud kannatustest, on see, et isikliku kogemuse saab u\u0308ldistada kannatanute kollektiivseks kogemuseks. \u201eKatkuhauas\u201c \u201era\u0308a\u0308gitakse eestlaste u\u0308hisest haigusest, mis va\u0308ljendub suutmatuses u\u0308hendada va\u0308ga erinevaid elusaatusi sidusaks rahvuslikuks narratiiviks\u201c (lk 143). U\u0308ksikisiku eraldiseisvale ja tihti isoleeritud valule tuleb anda ha\u0308a\u0308l, et seela\u0308bi leevendada paljude isoleerituse tunnet. Paradoksaalsel kombel peaks niisiis teadmine, et me ko\u0303ik kannatame, kannatust mitte suurendama, vaid va\u0308hendama. Moraalsetel tunnistajal ja kuulajal, keda see tunnistus eeldab, tuleb pu\u0308u\u0308da teise inimese kogemust mo\u0303ista \u2013 vo\u0303i mitte ehk mo\u0303ista, vaid uskuda."}, {"text_idx": "#000021", "text": "See oskus on eriti oluline ka praegu, mil me peame oma vabadust piirama, et takistada viiruse levikut; mil arutletakse Black Lives Matter liikumise vajalikkuse u\u0308le Eestis jne. See, et meie la\u0308hedased ei ole viirusesse surnud vo\u0303i et meie riigis ei ole mustanahalisi inimesi orjadena peetud, ei ta\u0308henda seda, et mujal inimesed ei sure ning et rassism ei leia Eestis aset keerulistes ja vo\u0303ib-olla peidetud vormides. Seega on Sakova so\u0303num oluline ka ta\u0308nases kontekstis, mitte ainult kirjandusteaduslikult vo\u0303i ajalooliselt seisukohalt: mineviku vigadest ja valust ra\u0308a\u0308kimine on oluline, et mo\u0303ista olevikku ning leida praegustele ku\u0308simustele lahendus vo\u0303i lepitus."}, {"text_idx": "#000022", "text": "Sakova osutab Mihkelsoni to\u0308o\u0308de na\u0308itel, et Eesti ajalugu ja kannatused ei seisa eraldi La\u0308a\u0308ne-Euroopa ajaloost ja kannatusest: \u201ekannatused, mida minajutustajal ning paljudel teistel perekonna ja koduta u\u0308les kasvanud lastel tuli taluda, ei olnud pelgalt kohalik na\u0308htus\u201c (lk 79). See ei ta\u0308henda mo\u0303istagi seda, et Eesti ja siinsete inimeste kannatused kuidagi va\u0308hem ta\u0308htsad oleks. Vastupidi, see asetab need laiemasse konteksti. Nii peaks see meid u\u0308hendama ning samuti aitama ma\u0308rgata teiste kannatusi, olla arusaavam ja avatum teiste rahvuste esindajate suhtes."}]