[{"text_idx": "#000002", "text": "Vestlevad Malle Pa\u0308rn ja Katrin Pa\u0308rn"}, {"text_idx": "#000003", "text": "Operett \u201eOrpheus po\u0303rgus\u201d Estonia laval"}, {"text_idx": "#000004", "text": "\u201eBetween\u201d ehk muuskateatri-o\u0303htu nelja fragmendiga"}, {"text_idx": "#000006", "text": "Mo\u0303tisklusi kahe vokaalse su\u0308ndmuse teemal"}, {"text_idx": "#000010", "text": "\u201eNeidsaare hoo peal\u201d \u2014 realistlik dokumentaalfilm La\u0308a\u0308nemaa po\u0303lisrahva eluolust"}, {"text_idx": "#000011", "text": "Sulev Keeduse dokumentaalfilm \u201eNeidsaare hoo peal\u201d"}, {"text_idx": "#000012", "text": "Dokumentaalfilmid \u201eNeidsaare hoo peal\u201d, \u201eHipodroom\u201d ja \u201eSuur soo\u201d"}, {"text_idx": "#000014", "text": "Inna Sahakjaniga vestleb To\u0303nu Karjatse"}, {"text_idx": "#000017", "text": "Tatjana Kozlova-Johannes on eestimaise heliilma u\u0308ks omana\u0308olisemaid ja erilisemaid loojaid, kelle muusikas on igal pisimalgi detailil ja va\u0308rvimuutusel va\u0308ga suur ta\u0308htsus. Tema tundlik ko\u0303lapilt no\u0303uab kuulajalt su\u0308venemist ja su\u0308gavamatel tasanditel avanemist, mis saab rikkalikult tasutud teadvust muutva kogemusega. Su\u0308venemist ja su\u0308gavust no\u0303uab Tanja aga eelko\u0303ige iseendalt oma ko\u0303lasid luues.\nMeid seob Tanjaga aastaku\u0308mnetepikkune la\u0308hedane so\u0303prus. U\u0308htlasi on ta mulle kirjutanud mitmeid teoseid; ka oma magistrito\u0308o\u0308s toetusin ma tema teosele \u201eKo\u0308ielko\u0303ndija\u201d (kirjutatud aastal 2009 ansamblile Resonabilis). Ta\u0308navustel Eesti muusika pa\u0308evadel osalen ma Tanja heliteatritu\u0308ki \u201eso\u0308o\u0308vitab. tuhk\u201d ettekandel. Mo\u0303tisklesime Tanjaga tema sisemiste otsingute ja arengute teemal Tallinnas kohvikus Komeet teisipa\u0308eval 5. aprillil."}, {"text_idx": "#000018", "text": "Kuidas sai sinust helilooja? Enamik ehk ei tea, et sul on suur huvi ka psu\u0308hholoogia ja inimese olemuse vastu.\nMa tegin oma elukutsevaliku va\u0308ga varakult, isegi ebatavaliselt vara, nagu ma praegu aru saan. Olin siis umbes kolmeteistku\u0308mneaastane. Ma\u0308letan seda hommikut. Tol ajal ku\u0308sisid o\u0303petajad meilt koolis pidevalt, kelleks me tahaksime saada; see oli u\u0308ks tolle aja veider komme. Kui algkooli unistused kosmonaudiks saada otsa said, ei osanud enam keegi sellele ku\u0308simusele vastata ja keskkooli ajaks muutus see o\u0303petajate rutiinseks psu\u0308hhoterrori vormiks. Mind ja\u0308i see ku\u0308simus aga painama ja kooli minnes arutlesin selle u\u0308le. Mu esimene mo\u0303te oli, et tahaksin saada psu\u0308hholoogiks. Aga ma sain aru, et u\u0308likooli psu\u0308hholoogiasse ma sisse ei saaks, sest Narva keskkool, kus ma o\u0303ppisin, andis nii halba haridust, et selle tasemega ei olnud lootustki sellele erialale pa\u0308a\u0308seda. Ma vist uurisin ka, mis aineid sisseastumisel no\u0303utakse, ja ma ei ma\u0308leta, kas see oli bioloogia vo\u0303i keemia vo\u0303i inglise keel, mille puhul ma teadsin, et seda eksamit ma a\u0308ra ei tee, mis siis, et olin keskkoolis viieline. Riigieksamite su\u0308steemi praegusel kujul tol ajal veel ei olnud.\nTeine variant oli tegelda muusikaga. Selle puhul oli ilmne, et pianisti minust samuti ei saa, sest o\u0303petajate arvates ei harjutanud ma piisavalt ja ka\u0308ed olid ka liiga va\u0308ikesed. Nu\u0308u\u0308d, tagantja\u0308rele ei ole ma kindel, kas need va\u0308ited tegelikult ka to\u0303ele vastasid. Igatahes otsustasin ma tookord, et tahaksin end ikkagi muusikaga siduda, ja la\u0308ksin alguses Georg Otsa nimelisse Muusikakooli muusikateooriat o\u0303ppima.\nPraegu saan aru, et mind huvitas pigem psu\u0308hhoanalu\u0308u\u0308s, mitte niivo\u0303rd psu\u0308hholoogia sellisel kujul, nagu seda u\u0308likoolis o\u0303petatakse. See on ala, mida ma tahaksin tegelikult o\u0303ppida. See vo\u0303imalus vo\u0303ib veel avaneda."}, {"text_idx": "#000019", "text": "Niisiis tulid sa pa\u0308rast keskkooli lo\u0303petamist Narvast Tallinna o\u0303ppima. Otsa-kool on olnud alati selline tore integratsioonikatel, kus va\u0308ga erinevastkeskkonnast tulnud noored leiavad ta\u0308nu u\u0308histele huvidele kiiresti u\u0308hise keele. Praegu oled sa ise selles koolis o\u0303petaja. Kas keskkonnavahetus oli sulle kerge?\nKui ta\u0308pne olla, siis Otsa-kooli o\u0303ppima tulin ma lausa Ivangorodist. Kasvasin u\u0308les ku\u0308ll peamiselt Narvas, kuid 1980. aastate lo\u0303pus sai meie perekond korteri Ivan\u00adgorodi ja me kolisime sinna. Sel ajal o\u0303ppisin ma juba Narva koolis ja muusikakoolis ning ja\u0308tkasin nii ka pa\u0308rast Ivangorodi kolimist. No\u0303nda u\u0308letasin ma mitu aastat ja\u0308rjest iga pa\u0308ev riigipiiri, et kooli jo\u0303uda. Vanaisa ja\u0308rgi oli mul o\u0303igus saada eesti kodakondsus ja keskkooli lo\u0303pus tekkis mul ku\u0308simus, kas taotleda seda ja tulla o\u0303pinguid ja\u0308tkama Tallinna vo\u0303i minna hoopis Peterburi vo\u0303i mo\u0303nda teise Venemaa linna.\n1994. aastal osalesin koos Narva Muusikakooli kooriga Tallinnas laulupeol. Just seal, laulukaare all mo\u0303istsin tookord, et tahan kuuluda kokku selle rahvaga. Nii ma siis tulingi 1995. aastal Otsa-kooli. Juba sisseastumiseksamite ajal tundsin, et olen o\u0303iges kohas. O\u0303hus oli mingi vabadus, mida ma polnud kuni tolle hetkeni kunagi tundnud. Praegu arvan, et see oli vabadus olla see, kes sa oled, nii-o\u0308elda kogu oma veidruses. Narvas ja Ivangorodis ei ole ma kunagi sellist vabadust tundnud.\nKeskkonnavahetus on alati keeruline, ka siis, kui valdad keelt vo\u0303i kolid kodust kuhugi kaugele a\u0308ra. Mina aga ei osanud Tallinna tulles u\u0308ldse eesti keelt. See, kuidas tol ajal vene koolides eesti keelt o\u0303petati, ei kannata mingit kriitikat. Ma\u0308letan, et ma ei saanud aru isegi ku\u0308simusest: \u201eKuidas la\u0308heb?\u201d, sest meid oli koolis o\u0303petatud ku\u0308sima: \u201eKuidas ka\u0308si ka\u0308ib?\u201d. Otsa-kooli o\u0303petajad ja koolikaaslased olid aga va\u0308ga toetavad ja juba poole aasta pa\u0308rast suutsin ma end mingil ma\u0308a\u0308ral eesti keeles va\u0308ljendada. Mulle on eesti keel alati va\u0308ga meeldinud, juba lapsena meeldis mulle kuulata eestikeelset ko\u0303net, selle ko\u0303la ja eriti ru\u0308tm tundusid va\u0308ga ilusad. Kahjuks ei olnud mu lapsepo\u0303lves kuigi palju vo\u0303imalusi selle keelega kokku puutuda. Aja jooksul on inimeste ring mu u\u0308mber muutunud ja\u0308rjest rohkem eestikeelseks, saatuse tahtel on kuidagi katkenud ka mu paljud varasemad kontaktid vene so\u0303prade ja koolikaaslastega. Olen tasapisi hakanud mo\u0303tlema eesti keeles ja praeguseks on mul vene keeles ennast va\u0308ljendada isegi raskem kui eesti keeles."}, {"text_idx": "#000020", "text": "Kellena sa end praegu ma\u0308a\u0308ratled?\nSellele on raske vastata. Tegelikult ei tunne ma ennast venelasena ja minu so\u0303brad, sina sealhulgas, u\u0308tlevad, et nad ei mo\u0303tle minust kui venelasest. U\u0308hes \u201ePlekktrummi\u201d saates ra\u0308a\u0308gib Anna Verschik ka sellisest fenomenist, et inimese emakeel vo\u0303ib elu jooksul muutuda, kui ta teise kultuuri integreerub. Ma arvan, et minuga on just see juhtunud.\nMa tundsin juba keskkooli ajal, et mul on raske ta\u0308napa\u0308eva vene keeles end va\u0308ljendada, so\u0303nu ja\u0308i va\u0308heks, et sisu piisava ta\u0308psusega edasi anda. Ma saan aru, et see ko\u0303lab paradoksaalselt, aga eesti keele puhul ma seda praegu ei tunne. Vene kultuur ja keel, millega ma tunnen endal olevat sidet ja mille ja\u0308rele igatsen, on ja\u0308a\u0308nud 19. sajandisse ja 20. sajandi esimesse poolde. Bulgakovi ja Tsvetajeva looming, su\u0308mbolistlik luule on see, milles ma end koduselt tunnen. Ta\u0308napa\u0308eva vene kultuuriga puudub mul peaaegu igasugune side.\nNii et to\u0303epoolest, venelasena ma ennast enam ei tunne. Seda rohkem kurvastab mind, kui ma na\u0308en, et vene ees- ja perekonnanimega inimesi ei pruugita kunagi Eesti u\u0308hiskonnas lo\u0303plikult omaks vo\u0303tta. Laiema u\u0308ldsuse jaoks ja\u0308a\u0308vad minusugused inimesed to\u0303ena\u0308oliselt alati venelasteks, misto\u0303ttu identiteet ja\u0308a\u0308b justkui o\u0303hku rippuma. Kuvand \u201eIda-Virumaa venelane ei taha eesti keelt o\u0303ppida\u201d on pu\u0308sinud kahjuks aastaku\u0308mneid muutumatuna, vaatamata arvukatele vastupidistele na\u0308idetele. Praegusel ajal to\u0303mmatakse sageli ka veel vo\u0303rdusma\u0308rk venelase ja Putini-meelse inimese vahele."}, {"text_idx": "#000021", "text": "Miks vo\u0303i kuidas tekkis sul huvi psu\u0308hhoanalu\u0308u\u0308si vastu?\nSee on olnud kogu aeg olemas, kuid ma ei teinud algul vahet psu\u0308hholoogia ja psu\u0308hhoanalu\u0308u\u0308si vahel. Olin EMTA juba lo\u0303petanud, kui ostsin endale psu\u0308hholoogia aluste o\u0303piku, hakkasin seda lugema ja sain aru, et mind see materjal absoluutselt ei huvita. Olin u\u0308sna pettunud: see ei olnud u\u0308ldse see, mida ma oleksin ooda\u00adnud. Aga siis soetasin endale venekeelse psu\u0308hhoanalu\u0308u\u0308si entsu\u0308klopeedia, kus on sees kogu psu\u0308hhoanalu\u0308u\u0308si ajalugu. Kui mo\u0308o\u0308dusin Freudist ja jo\u0303udsin Jungini, sain aru \u2014 siin on see, mida ma tegelikult otsin. Pa\u0308rast seda olen ma u\u0308ritanud Jungi teooriaga rohkem tutvuda. Ma ei julge sugugi va\u0308ita, et ma midagi va\u0308ga su\u0308vitsi tean ja mo\u0303istan, sest see on olnud ikkagi niisugune hobi korras tutvumine ja lugemine."}, {"text_idx": "#000022", "text": "Mida sa sealt enda jaoks leidsid?\nU\u0308tlen kohe, et olen Jungi psu\u0308hhoanalu\u0308u\u0308si puhul ta\u0308ielik asjaarmastaja ja on va\u0308ga vo\u0303imalik, et minu mo\u0303tted ja arusaamad sellest on ebapa\u0308devad, sellega tuleb arvestada. Jungi puhul on mulle olulised kaks aspekti. Esiteks arhetu\u0308u\u0308bid, arhetu\u0308u\u0308pne mo\u0303tlemine. Jung uuris vanu muinasjutte, legende ja mu\u0308u\u0308te kogu maailmast ja avastas, et teatud karakterid nendes lugudes korduvad. Rahvastel, kes ei ole kunagi omavahel ajalooliselt kokku puutunud, on va\u0308ga sarnaseid muinasjutte. Jung ja\u0308reldas sellest, et meie psu\u0308u\u0308hikas on olemas midagi universaalset, mis on va\u0308ga su\u0308gaval ja millest me sageli ei ole u\u0308ldse teadlikud. Iga inimese sees avalduvad erinevad arhetu\u0308u\u0308bid erinevalt ja nende olemasolu teadvustades on vo\u0303imalik tegelda iseenda arhetu\u0308u\u0308psete aspektidega. Teiseks oluliseks tahuks Jungi teoorias on minu jaoks alateadliku ja intuitiivse psu\u0308u\u0308hika osa va\u0308a\u0308rtustamine ja mo\u0303testamine. Ka tema ajal usaldati u\u0308hiskonnas pigem ratsionaalset, objektiivset ja teaduspo\u0303hist la\u0308henemist, tunnetuslikku aspekti peeti aga ebausaldusva\u0308a\u0308rseks ja ebaturvaliseks. Jung toob tunnetusliku ja intuitiivse la\u0308henemise tugevused taas esile, ehkki u\u0308hiskonnas laiemalt selline mo\u0303tlemine ei kinnistu.\nIntuitiivne ja tunnetuslik la\u0308henemine on mulle olulised ka loomingus, kuigi sellest arusaamine ja isegi selle aktsepteerimine vo\u0303ttis mul aega. Noorena arvasin, et heliloojal peab olema lugude aluseks mingi kindel teoreetiline su\u0308steem. Selline mulje oli mulle ja\u0308a\u0308nud o\u0303pingute ajast. Mul ei ole selle vastu midagi, et meid niimoodi o\u0303petati \u2014 helilooja intuitiivsetest otsustest ongi vo\u0303imatu ra\u0308a\u0308kida \u2014, aga selle to\u0303ttu tekkis mul arusaam, et intuitiivne la\u0308henemine ei ole o\u0303ige. Mul la\u0308ks aega, et o\u0303ppida va\u0308a\u0308rtustama vo\u0303imet luua intuitiivselt ja ma\u0308rgata, et sageli on see pigem tugevus kui no\u0303rkus. Ja intuitiivne on otseselt seotud alateadvusega.\nMa ei ole kuigi tugev verbaalse va\u0308ljenduse osas, oma mo\u0303tete so\u0303nastamine on mulle keeruline. Ilmselt on ka see u\u0308ks po\u0303hjusi, miks ma eelistan la\u0308htuda loomingus tunnetusest \u2014 millestki, mis pole veel kuju vo\u0303tnud ja teeb seda vahel alles siis, kui lugu on valmis. Helide puhul on ko\u0303ige suurem eelis see, et neil puudub semantiline ta\u0308hendus ja nii on selline la\u0308henemine vo\u0303imalik. Sageli ma alustangi kirjutamist mingist ha\u0308gusast aistingust, pu\u0308u\u0308an seda helides va\u0308ljendada; ma ei pruugi seda osata isegi veel so\u0303nastada ega mo\u0303ista. Mind intrigeerib ko\u0303ige rohkem sellise materjali helidesse panek, mida ei ole vo\u0303imalik so\u0303nastada, see on vo\u0303luv ja samas raske. See ei ta\u0308henda, et ma ei kahtleks, kas selline la\u0308henemine on o\u0303ige. Olen endalt tihti ku\u0308sinud, miks peaks kuulajat huvitama minu mingid a\u0308hmased tundmused. Olen siiski Jungi lugedes leidnud o\u0303igustust sellisele loomeprotsessile."}, {"text_idx": "#000023", "text": "Tatjana Kozlova-Johannes heliteatriteose \u201eso\u0308o\u0308vitab. tuhk\u201d proovis Theatrumi blackbox\u2019is aprillis 2022."}, {"text_idx": "#000024", "text": "Kas va\u0308ga lihtsustatult o\u0308eldes on see siis kuidagi niimoodi, et sa kirjutad justkui tunde pealt? Et kui midagi tuleb pa\u0308he ja vaatad, et vormi sobiks, siis vo\u0303tad vastu?\nKui lihtsustada, siis vo\u0303ib o\u0308elda, et pigem seisundi, mitte tunde pealt. Tunnetus on minu jaoks seotud just nimelt seisundiga, sisemise maastikuga. Tunne vo\u0303ib muutuda va\u0308ga kiiresti, sekunditega, pa\u0308eva jooksul mitmeid kordi; seisund pu\u0308sib pikemalt ja muutub aeglaselt ning sageli vajabki muutumiseks sisemist to\u0308o\u0308d. U\u0308he seisundiga tegelemine ja selles pu\u0308simine vo\u0303imaldab vaadelda oma siseilma justkui luubiga. Vahel seisneb selle to\u0308o\u0308 suurim raskus just u\u0308hel kohal pu\u0308simises, mis no\u0303uab va\u0308ga suurt kontsentratsiooni. Na\u0308iteks klaverikontserdi kirjutamise eel olin ma sisemiselt niivo\u0303rd ra\u0308situd, et ei suutnud enam ma\u0308rgata, mis mu u\u0308mber toimub. Seda ko\u0303ike, mis haiget teeb \u2014 Eesti metsade ru\u0308u\u0308stamine, looduse ha\u0308vimine maailmas u\u0308ldse \u2014, on nii palju, et ma ei suutnud sellele enam otsa vaadata, sellest hoolida. Ma olin endale ehitanud justkui sisemised seinad. Mingil hetkel sain aru, et tegelikult vajab maailm ja loodus inimesi, kes suudaksid olla ha\u0308vimise tunnistajaks, neid, kes ei lu\u0308kkaks valu endast eemale, ei suunaks oma ta\u0308helepanu mujale ega po\u0303geneks selle eest. Ja selleks, et jo\u0303uda kohta, kus sa suudad olla tunnistajaks, on sul vaja lo\u0303hkuda endas mingi sisemine kaitse. Vaat sellises olekus hakkasin ma kirjutama klaverikontserti.\nLoomulikult on vo\u0303imalik valust u\u0308le saada ka teistmoodi, kas vo\u0303i psu\u0308hhoterapeudi abil. Mina loodan loomingu kaudu saavutada seda, mida olen ise teiste inimeste loomingut kuulates kogenud: mul on vo\u0303imalik seda protsessi, mille autor oma loomingus la\u0308bi teeb, tema loomingu kaudu ise la\u0308bi teha. Kontserdisaalis, teatris, kuulajana, vaatlejana. Mulle meeldib mo\u0303elda, et ma ei loo muusikat mitte ainult enda jaoks, et sealt midagi endale saada, vaid loodan, et kuulaja saab ka sarnase kogemuse osaliseks nagu ma ise. Loomulikult ei ole iga looming selline ega peagi olema, igal asjal on oma koht, kuid mina hindan ko\u0303ige ko\u0303rgemalt just sellist loomingut ja pu\u0308u\u0308dlen selle poole. Ma ei va\u0308ida, et see mul alati o\u0303nnestub vo\u0303i et see mul u\u0308ldse kunagi o\u0303nnestub."}, {"text_idx": "#000025", "text": "Mis saab siis, kui need sisemised seinad on maha lo\u0303hutud?\nMo\u0303nikord ei ole mul o\u0303rna aimugi, kuhu ma mingi protsessiga va\u0308lja jo\u0303uan. Ma tunnen enda sees seda uut kohta ja pu\u0308u\u0308an helide kaudu seda endale na\u0308htavaks teha. Mo\u0303istmine ja so\u0303nastamine vo\u0303ivad tulla palju hiljem. Na\u0308iteks \u201eKo\u0308ielko\u0303ndija\u201d puhul ei teadnud ma ka, mida ta\u0308pselt teen. Tol ajal ma ei teadvustanud oma la\u0308henemist loomeprotsessile veel kuigi selgelt, see tegevus ei olnud va\u0308ga fokuseeritud. Sain alles palju hiljem aru, mida ma seda teost kirjutades tegin, kuigi tegelikult on selle loo sisu u\u0308pris lihtne. Ko\u0308ielko\u0303ndija on keegi, kes peab la\u0308bi o\u0303hu liikudes hoidma tasakaalu, ja just tasakaalu hoidmisega oli mul siis va\u0308ga suuri raskusi. Vo\u0303ib o\u0308elda nii, et ma o\u0303ppisin paremini tasakaalu hoidma.\nEnt kui tulla tagasi intuitiivse ja alateadliku la\u0308henemise juurde, siis mulle oli kaua aega ku\u0308simuseks, kas minu niisugune la\u0308henemine on po\u0303hjendatud ja o\u0303igustatud. Miks mulle tundub, et alateadlik la\u0308henemine on o\u0303igustatud? Miks peaks kedagi huvitama, mis minu sisemaailmas toimub? Kas mul on o\u0303igus raisata kellegi aega sellele, et teda oma sisemusse ekskursioonile viia? Kas on eetiline lasta publikul ko\u0303ike seda kogeda?"}, {"text_idx": "#000026", "text": "Et miks peaks kuulaja sinu valuga tegelema...\nJa siis ma lugesin ja\u0308lle Jungi ja ja\u0308llegi on ta\u0308iesti vo\u0303imalik, et kui mo\u0303ni Jungi-spetsialist seda loeb, na\u0308eb ta, et ma olen ko\u0303igest va\u0308ga valesti aru saanud... Aga mina sain aru nii, et mida rohkem me la\u0308heme alateadvuse tasandile, mida su\u0308gavamale alateadvusse, seda universaalsemale tasandile me jo\u0303uame. Ko\u0303ige su\u0308gavam tasand on ko\u0303igil inimestel u\u0308hine."}, {"text_idx": "#000027", "text": "Jah, see on korraga a\u0308a\u0308rmiselt individuaalne ja samas kollektiivne. Just see po\u0303hjendas minu jaoks sellist alateadliku perspektiivi kaudu la\u0308henemist kunstile."}, {"text_idx": "#000028", "text": "Sa u\u0308tlesid, et maailm vajab inimesi, kes kogu seda valu tunnevad. Aga kas sul endal on samuti vaja see valu la\u0308bi elada? Kui inimesel on va\u0308ga tugev kogemus, siis vo\u0303ib-olla ta u\u0308hel hetkel ei ole valmis sellele otsa vaatama, seda la\u0308bi tunnetama, aga kui tuleb o\u0303ige aeg, siis tuleb seda teha. Seda ei saa lo\u0303putult edasi lu\u0308kata, see hoopis su\u0308vendaks traumat. Mulle na\u0308iteks tundub, et just seda tegi Maarja Kangro \u201eKlaaslapses\u201d. Ilmselt oli see vajalik nii talle endale kui va\u0308ga paljudele, kes on sarnases olukorras olnud. See on teraapia, mis ei ole kerge ega mugav; seal pole midagi meelelahutuslikku, isegi vastupidi, aga ometi on pa\u0308rast kergem olla. Kui ma olen kuidagi tasakaalust va\u0308ljas ja saan siis esitada mingit teost, kus on vo\u0303imalik end va\u0308lja elada (ma ei mo\u0303tle, et ma pean karjuma vo\u0303i ma\u0308ratsema, igasse vormi saab valada erinevaid tugevaid tundeid), tunnen alati, et see on nagu puhastus, pa\u0308rast on hoopis puhtam ja kergem olla. To\u0303ena\u0308oliselt just seeto\u0303ttu, et ma olen oma a\u0308ngi teiste inimestega jaganud.\nMa arvan, et see, millest sa ra\u0308a\u0308gid, ongi seisundi eristamine emotsionaalsest tasandist. Interpreedina ei ole ta\u0308htis imiteerida emotsioone, mida autor teost kirjutades la\u0308bi elas, vaid saada u\u0308hendust seisundiga, milles autor loomisprotsessi ajal viibis. Nii sa teedki paratamatult la\u0308bi sama protsessi kui autor ja just see vo\u0303ib mo\u0303juda puhastavalt. See ongi too alateadlik tegevus, mo\u0303tlemine selle tegevuse puhul palju ei aita. Aga mis puudutab Maarja raamatut, siis see on minu arvates just va\u0308ga hea na\u0308ide sellest, mida ma ra\u0308a\u0308gin \u2014 et ta tegi midagi meie eest a\u0308ra. Ta tegi mingi to\u0308o\u0308 meie eest a\u0308ra, paljude naiste eest, kes on midagi sarnast la\u0308bi elanud, vo\u0303ib-olla va\u0308iksemas mastaabis, mitte nii katastroofiliselt, aga sellegipoolest. Ja kui me nu\u0308u\u0308d loeme seda raamatut, siis see annab meile vo\u0303imaluse leida side ka omaenda kaotusvaluga, millele me o\u0303igel ajal u\u0308hel vo\u0303i teisel po\u0303hjusel ruumi ei andnud. See on, jah, niisugune la\u0308henemine, mis mind kunstis ko\u0303ige rohkem ko\u0303netab ja mille puhul mulle tundub..."}, {"text_idx": "#000030", "text": "...et see on see, miks sa seda teed?\nJust. Kusjuures tegelemine traumeeriva su\u0308ndmusega, mis on mo\u0308o\u0308das, on erinev tegelemisest sellega, mis parasjagu toimub ja mille piirjooned on veel ha\u0308gusad. Minevikku on mo\u0303nes mo\u0303ttes lihtsam vaadata, sest see on juba kuju vo\u0303tnud.\nNu\u0308u\u0308d, pa\u0308rast seda, kui olen tegelnud oma sisemiste kaitsete lo\u0303hkumisega, mo\u0303tlen ma palju sellele, millise piirini on tegelikult vo\u0303imalik valu eest po\u0303genemata minna. Ha\u0308ving ja pimedus, mille tunnistajaks me oleme, on viimasel ajal tohutult kasvanud. Ukraina olukord, o\u0308kosu\u0308steem, mis on senisest veelgi nukramas seisus... Kui kauaks jagub meil jo\u0303udu, et la\u0308bi to\u0308o\u0308tada seda leina, mis on viimasel ajal meiega pidevalt kaasas? Kuidas on vo\u0303imalik selle juures hoida sisemist tasakaalu? Kuidas elada selles maailmas, ja\u0308a\u0308des sisemiselt terviklikuks? Ikka tekib soov po\u0303geneda, mujale vaadata, kuid po\u0303genedes hoiame kinni illusioonist, et maailm ja u\u0308hiskond saavad kesta endisel kujul edasi. Kas sul ei ole tunnet, et maailm, milles me praegu elame, on lo\u0303ppemas? Et oleme lo\u0303pu tunnistajaks? Meie lapsed ei pruugi elada enam sellist elu nagu meie praegu."}, {"text_idx": "#000031", "text": "Va\u0308ga raske on ette kujutada, mida me saaksime teha.\nJust, tundub, et peaksime midagi tegema. Kuna meid on nii palju, siis peaksime tegema seda ko\u0303ik koos. Sellel ei ole mingit tulemust, kui keegi u\u0308ksinda oma tarbimist piirab. Paraku me ei tea, kuidas teha, me ei oska, ei tea, kust alustada. Mina ei tea vastuseid. See, mida mina teha saan, ongi olla selle ko\u0303ige tunnistaja. Mitte po\u0303geneda selle eest, mitte suunata ta\u0308helepanu mujale, vaid pu\u0308u\u0308da seda endast la\u0308bi lasta. Minule on selleks vahendiks muusika. Kui palju sel mo\u0303tet on, ei oska o\u0308elda. Kui mul ei oleks interpreeti ega kuulajat, kas ma siis kirjutaksin? Arvan, et mitte, sest mingil po\u0303hjusel vajan ma seda ringi, kuhu kuulub interpreet, kes laseb minu kirjutatu endast la\u0308bi ja annab edasi kuulajale, kes vo\u0303tab selle omakorda vastu. Ma tunnen, et mulle on seda mingil po\u0303hjusel vaja, ilma selle ringita u\u0308kski teos pa\u0308riselt ei su\u0308nni. Samas mo\u0303tlen viimasel ajal u\u0308sna sageli, et to\u0303ena\u0308oliselt elan ma ta\u0308ielikus illusioonis, arvates, et keegi sellist muusikat u\u0308ldse vajab. Ma ei ole kindel, kui palju on inimestel jo\u0303udu, et praegusel ajal niisuguseid asju vastu vo\u0303tta, sest valu on meie u\u0308mber nii palju ja vo\u0303ib-olla tunnevad inimesed seda iga pa\u0308ev nii teravalt, et neil ei olegi enam sisemist ressurssi veel kontserdisaaliski sellega tegelda."}, {"text_idx": "#000032", "text": "Aga muusika on nii universaalne just sellepa\u0308rast, et inimesed saavad seda tajuda erinevalt. Inimene, kes tuleb kontserdisaali sinu teost kuulama, ei pruugi tingimata tajuda tohutut valu, ta vo\u0303ib sealt ka hoopis midagi muud u\u0308les korjata.\nKindlasti pole eesma\u0308rk kuulajat sisemiselt la\u0308bi raputada ja lasta tal midagi hirmsat kogeda. Eesma\u0308rk on pigem resoneerida millelegi, mis tema sees niigi kohal on. Mulle tundub, et selline resonants toobki kergendust, mida mo\u0303nikord tunneme teoste puhul, mis tegelevad va\u0308ga raskete teemadega."}, {"text_idx": "#000033", "text": "Kas sa keskendudki muusikas pigem rasketele teemadele, millele me oma igapa\u0308evaelus tavaliselt va\u0308ga palju ruumi ei anna?\nEi, loomulikult mitte. Viimasel ajal on seda ku\u0308ll rohkem juhtunud, sest praegusel ajal on raskete teemadega tegelemine minu jaoks va\u0308ltimatu. Orkestriteose \u201eTule su\u0308u\u0308tamine\u201d sisu on na\u0308iteks seotud sisemise jo\u0303u leidmisega, paljudes lugudes on olulisel kohal igatsus. Sellega tegelesin ma suurema ta\u0308helepanuga oma kooriteostes \u201eTo my end and to its end\u201d ja \u201eI will cross this road\u201d, kuid ma arvan, et igas minu loos on igatsus mingil ma\u0308a\u0308ral olemas. Kuid isegi siis, kui teose fookuses on midagi su\u0308nget, ei ole see kunagi u\u0308hegi loo kogu aines. Valu ko\u0303rval on alati oluline armastus, see on igal juhul ko\u0303ige alus."}, {"text_idx": "#000034", "text": "Kuidas sulle tundub, kas publik mo\u0303istab sinu muusikalist keelt?\nVarem uskusin, et mo\u0303istab, kuid nagu ma u\u0308tlesin, on mul viimasel ajal olnud selline tunne, et ma vist olen mo\u0303nes mo\u0303ttes selle koha pealt illusioonides elanud."}, {"text_idx": "#000035", "text": "Vo\u0303ib-olla nad ei mo\u0303ista pa\u0308ris ta\u0308pselt...\nEi, loomulikult, mo\u0303ista, ta\u0308hendusest mo\u0303istusega aru saada ei olegi vo\u0303imalik ja see ei ole ka taotlus. Muusika peaks ko\u0303netama, puudutama. Ma kardan, et minu muusika ei tee seda."}, {"text_idx": "#000036", "text": "Miks sa oled nu\u0308u\u0308d hakanud nii tundma?\nU\u0308tleksin, et ilmselt ko\u0303ige rohkem tagasiside puudumise to\u0303ttu. Nooremana, kui olin uus ja huvitav, kui kasutasin palju ebatavalisi ma\u0308ngutehnikaid, ko\u0303lasid, ebatavalisi objekte heli tekitamiseks, tundus mulle, et huvi minu muusika vastu oli tingitud sellest muusikast enesest. Minu eesma\u0308rk ei olnud kasutada heliobjekte selleks, et huvitav olla, vaid luua oma helimaailm, mis ko\u0303ige paremini vastaks minu muusika vajadustele. Nu\u0308u\u0308d, kui ma ei ole enam uus, noor ja va\u0308rske ja ka heliobjektid on oma uudsuse minetanud, olen hakanud kahtlema, kas minu muusika ongi sisuliselt kunagi publikut ko\u0303netanud. Ma ei taha olla liiga kategooriline \u2014 kindlasti on olemas va\u0308ike ring kuulajaid, keda mu looming puudutab, kuid ilmselt on see ring u\u0308sna kitsas."}, {"text_idx": "#000037", "text": "Klaverikontserdist ju ikka ra\u0308a\u0308giti ku\u0308ll, kui see ettekandele tuli.\nAusalt o\u0308eldes ma ei ole seda tajunud. Ainuke, kes sellest kirjutas, oli inglise muusikateadlane Simon Cummings, see oli ko\u0303ik. Aga see ei olegi oluline, ma ei tahaks siin selle teema puhul u\u0308ldse iseendast ra\u0308a\u0308kida. Ma pean silmas hoopis seda, mida kunsti puhul va\u0308a\u0308rtustatakse. Mul on tunne, et peamiselt on see uudsus ja va\u0308rskus, mitte niivo\u0303rd ku\u0308psus ja su\u0308gavus. Ma arvan, et ku\u0308psed heliloojad liiguvad pigem sisemiste va\u0308a\u0308rtuste poole; eesma\u0308rki kogu aeg millegi uuega publikut u\u0308llatada tegelikult pole, selle asemel on pigem taotlus mo\u0303testada midagi su\u0308gavamalt. Na\u0308en suure kurbusega, et su\u0308gavus ja ku\u0308psus ei ole kriteeriumid, mida loomingus ta\u0308napa\u0308eval oluliseks peetakse."}, {"text_idx": "#000038", "text": "Ra\u0308a\u0308gime ka su viimasest heliteatritu\u0308kist \u201eso\u0308o\u0308vitab. tuhk\u201d. Nagu o\u0308eldud, po\u0303hineb see Maarja Kangro romaanil \u201eKlaaslaps\u201d. Ja ehkki sa liikusid laiemale alale, on temaatika ju sama, lihtsalt su\u0308vendatud. Kui ma ise midagi laulan, siis ma muidugi tegelen sellega palju kauem kui kontserdisaalis korra kuulates. Ja loomulikult siis tundub teos mulle huvitavam, ma jo\u0303uan ju palju rohkem mo\u0303tiskleda selle teema ja muusika u\u0308le, sinna palju rohkem sisse minna. Ra\u0308a\u0308kimata sellest, et ise midagi esitades ma ka analu\u0308u\u0308sin seda hoopis teistmoodi.\nKui Maarja Kangro ja lavastaja Liis Kolle kutsusid mind selle projektiga liituma, tundus see intrigeeriv, sest mulle meeldib Maarja brutaalne ausus. Ta ei kaunista midagi, tema ku\u0308ll enda u\u0308mber mingeid kaitsvaid seinu ei ehita, ja ta ei manipuleeri lugeja tunnetega. Ma kujutan ette, et selline teos oleks vo\u0303inud mo\u0303ne teise autori kirjutatuna olla to\u0303eline pisarakiskuja. Mo\u0303tle, millise Hollywoodi filmi vo\u0303iks sellest teha \u2014 suurema osa ajast ko\u0303ik nutavad, vahele lu\u0308kitakse mo\u0303ni naljakas episood... Sellest vo\u0303iks to\u0303eline kassahitt tulla.\nKui me esimest korda Maarja ja Liisiga kokku saime, u\u0308tlesin, et ma ei kujuta ette, et raamatu teksti oleks vo\u0303imalik laulda. U\u0308ksko\u0303ik kui loomulikke retsitatiive ma sellele tekstile ka ei kirjutaks, muutuks see groteskseks, ebaloomulikuks vo\u0303i tooks sisse emotsionaalse paatose. Algul kaalusime, kas lasta raamatu teksti lo\u0303iguti ette lugeda \u2014 nii, et see tekitaks teatud distantsi, ja\u0308taks kuulajale ruumi ise otsustada, kui palju ja mil moel ta teksti sisu vastu vo\u0303tab. Esimene mo\u0303te oli luua pikem, kaheosaline etendus jutustuse vormis, kus muusikaline pool ja lavategevus peegeldavad raamatu su\u0308ndmusi ja to\u0308o\u0308tavad neid la\u0308bi ning selle vahele loetakse lo\u0303ike raamatust. Hiljem otsustasime lu\u0308hema ja intiimsemat laadi etenduse kasuks. Ajapikku hakkas tunduma, et muusikaline osa, lavategevus, kujundus ja videoprojektsioon va\u0308ljendavad raamatu sisu piisavalt ja tekst ei annaks siin enam palju juurde. U\u0308htlasi muutus ka sisu palju abstraktsemaks. Kirjandusteos on ku\u0308ll la\u0308htekohaks heliteatriteosele, kuid selle mo\u0303istmiseks ei ole romaani tundmine enam vajalik. Kes on lugenud, leiab seoseid; kes ei ole lugenud, ei ja\u0308a\u0308 ka millestki ilma.\nPraegu on loo keskseks teljeks peategelase katse ennast va\u0308ljendada ja ra\u0308a\u0308kida teiste inimestega oma kogemusest. Samas ta ikkagi ei tea, kuidas sellest u\u0308ldse ra\u0308a\u0308kida saab, ja ka inimesed ei oska temaga suhestuda. Ta ei ole suuteline pidama dialoogi, ta ei tea, kus ta asub, tal kaob pind jalge alt a\u0308ra. Need on tegelikult universaalsed teemad, mis on seotud traumeeriva kogemuse vo\u0303i s\u030cokist po\u0303hjustatud seisundiga u\u0308leu\u0308ldse. Lo\u0303puks olin tegelikult mina see, kes ko\u0303hklema hakkas ja tahtis rohkem teksti sisse tuua. Kui aga proovidega algust tegime, sain aru, et paarist tsitaadist piisab ku\u0308ll, see raamat on niigi piisavalt kohal."}, {"text_idx": "#000040", "text": "On tore kuulata, kuidas koreograaf Ka\u0308rt To\u0303nisson liikumist la\u0308bi mo\u0303tleb. Inimene, kes on harjunud va\u0308ljendama ko\u0303ike fu\u0308u\u0308sisega, ilma so\u0303nadeta, tajub ha\u0308sti a\u0308ra selle o\u0303hko\u0303rna piiri. Ta u\u0308ksnes vihjab asjadele; on justkui ilmselge, mida on kujutatud, samas see ei ole illustreeriv ega pealetu\u0308kkiv.\nKa\u0308rt on va\u0308ga tundlik ja oskab liikumisse panna palju rohkem, kui vo\u0303iks arvata. Olen praeguseks teinud Ka\u0308rdiga koosto\u0308o\u0308d mitmes projektis. Ma arvan, et mind u\u0308hendab Ka\u0308rdiga just seesama intuitiivne la\u0308henemine, millest ma enne ra\u0308a\u0308kisin. Ainult et temal tuleb see veel paremini va\u0308lja, justkui iseenesest.\nPean u\u0308tlema, et koosto\u0308o\u0308 selle projekti ko\u0303igi osalistega on olnud to\u0303eliselt inspireeriv. Na\u0308iteks kunstnik Ann Lumistega polnud ma varem kokku puutunud, aga ma naudin va\u0308ga nii tema to\u0308o\u0308d kui ka lihtsalt inimlikku suhtlust temaga."}, {"text_idx": "#000041", "text": "Elektroonikat kasutad sa muidugi juba ammu, aga mulle tundub, et ja\u0308rjest rohkem ja rohkem?\nMa kasutan elektroonikat hea meelega. See, et viimasel ajal rohkem, on pigem asjaolude kokkulangevus. Ma kasutan seda, mis parasjagu vo\u0303imalik. Enamasti palutakse heliloojal kirjutada teos mingile kindlale koosseisule. See vo\u0303ib olla soolopill, ansambel, orkester vo\u0303i elektroonika \u2014 need on vahendid, millega helilooja to\u0308o\u0308tab, ja sageli on see vahend algusest peale teose tellijal va\u0308iksemal vo\u0303i suuremal ma\u0308a\u0308ral fikseeritud. Erinevad koosseisud pakkuvad erinevaid va\u0308ljakutseid, no\u0303uavad erinevat la\u0308henemist, see on alati huvitav ja intrigeeriv. \u201eso\u0308o\u0308vitab. tuhk\u201d on erandlik selle poolest, et ma sain koosseisu ise valida, kuid finantsilised vo\u0303imalused olid u\u0308sna piiratud. Sellepa\u0308rast valisin ma u\u0308helt poolt ma\u0308ngijaid, kellega olen juba varem koosto\u0308o\u0308d teinud, ja teiselt poolt neid, kes ma\u0308ngivad mitmeid pille, et tunniajase etenduse ko\u0303lamaailm oleks vo\u0303imalikult vaheldusrikas. Tarmo Johannes ma\u0308ngib flo\u0308o\u0308ti ja elektroonikat, Theodor Parker kitarri ja elektroonikat, Ene Nael spinetti, klavikordi ja heliobjekte. See andis rohkem vo\u0303imalusi."}, {"text_idx": "#000042", "text": "Ma muidugi ei kujuta \u201etuhka\u201d u\u0308ldse ette ilma elektroonikata. Na\u0308iteks seda, et oleks olnud keelpillikvartett...\nKvartetist ja\u0308a\u0308ks ehk to\u0303esti va\u0308heks, kuid na\u0308iteks keelpilliorkester oleks ta\u0308iesti mo\u0303eldav."}, {"text_idx": "#000043", "text": "Mitmes ooper see sul on?\nEsimene oli Resonabilisele kirjutatud \u201e3 sulekest\u201d, mis oli pigem fragment vo\u0303imalikust ooperist. Siis oli \u201eManfred Mim\u201d, mis on siiski Manfred Mimi kirjutatud ooper ja tegelikult polegi minu teos. Seal on ku\u0308ll kasutatud samu vahendeid, millega minagi to\u0308o\u0308tan, sest ma interpreteerisin Manfredi na\u0308gemust, kuid teos on tema oma. Ja \u201eso\u0308o\u0308vitab. tuhk\u201d puhul otsustasime nimetada seda heliteatriks, mitte ooperiks. Ilmselt nii mo\u0303neski Euroopa riigis oleks see pikemalt mo\u0303tlemata ooperi z\u030canri alla liigitatud, kuid Eesti publiku jaoks vo\u0303iks selline ma\u0308a\u0308ratlus olla liialt segadust tekitav."}, {"text_idx": "#000044", "text": "Niisiis on ooper sul ikkagi kirjutamata?\nKorralik ta\u0308ispikk ooper on to\u0303esti kirjutamata, aga kui paljudel eesti heliloojatel ongi sellist privileegi olnud? See on ikka pigem haruldane. Nii et olen ta\u0308iesti rahul, et mul on olnud vo\u0303imalus kirjutada oma kolm \u201emitte pa\u0308ris\u201d vo\u0303i \u201epa\u0308ris, aga mitte minu\u201d ooperilaadset teost."}, {"text_idx": "#000045", "text": "Ma plaanin to\u0303esti septembris minna Jungi analu\u0308u\u0308tilise psu\u0308hholoogia sissejuhatavale kursusele, muidugi juhul, kui mind sinna vastu vo\u0303etakse. Eks siis paista, kas ja\u0308tkan edasio\u0303ppimist vo\u0303i mitte."}, {"text_idx": "#000046", "text": "Ja mis heliloomingus ees ootab?\nAlustuseks tuleb kirjutada kaks u\u0308pris erinevat klaverilugu. Ts\u030cehhi pianist Marek Keprt, kellele mu Klaverikontsert meeldis, tellis klaveriloo. Ta palus kirjutada midagi pigem traditsioonilist, sest ta ei ole just suur laiendatud tehnikate spetsialist. Umbes samal ajal tellis ka festival \u201eAfekt\u201d klaveriteose, mille kannab oma soolokontserdil ette suurepa\u0308rane eesti pianist Talvi Hunt, kes tunneb suurt huvi just laiendatud ma\u0308nguvo\u0303tete vastu ja on avatud ko\u0303ikvo\u0303imalikele katsetamistele. Seeja\u0308rel plaanin kirjutada Eesti muusika pa\u0308evade tellitud teose ERSOle ja\u0308rgmise aasta EMPile. Nii et mo\u0303neks ajaks tegemist ja\u0308tkub."}]