Imagina que ets un crític literari i has de presentar una anàlisi breu de "La plaça del Diamant" de Mercè Rodoreda en un programa de televisió. Tens un minut per a parlar i has d'incloure la importància de la novel·la en el context de la literatura catalana, el seu estil narratiu, i els temes principals que tracta. El text a resumir és el següent: "Tota la meva vida m'havia semblat que tenia una flor al melic i que tothom, passant, m'hi tirava sal. De petita no m'agradaven els jocs moguts. A casa nostra, que érem quatre, no hi havia gaire alegria. De vegades, quan la meva mare fregava els plats, i jo l'ajudava a eixugar-los, cantava amb aquella veu tan fina que tenia. I jo pensava: «Canta, canta, que quan seràs morta ja no cantaràs.» Un dia, anant per la carretera de l'estació, amb la cistella al braç, vaig trobar-me en Quimet, que ja feia temps que el coneixia de vista. I em va preguntar si m'agradava ballar. A mi, de petita, m'havien ensenyat a ballar la masurca i els valsos, amb una veïna que en deien la senyoreta Enriqueta, però a casa no hi havia mai ocasió de ballar, i a la plaça no hi anàvem mai. En Quimet ballava tan bé i tan diferent de tots els altres nois que l'endemà mateix vaig començar a pensar que seria una sort que me'l trobés a la sortida de la feina. I des d'aquell dia la meva vida va canviar."