ČEŠTINA 1. POLOVINY 20. STOLETÍ | Nový encyklopedický slovník ...
Meziválečné Československo poskytovalo k rozvoji jazykově českého veřejného a kulturního života, a tedy i k rozvoji č. jako ↗národního jazyka ideální podmínky.
↗neologismům
Výrazně se v meziválečném období proměňoval jazyk beletrie, který se ve shodě s obecnější tendencí, vyvolanou novými médii, sbližoval s jazykem běžně mluveným, a navazoval tak na starší tradici, patrnou zejm. u J. Haška (obecná č. se vyskytovala hlavně v řeči postav). Např. i v autorské řeči jazykově progresivního K. Čapka se (kromě syntaxe blízké mluvenému jazyku) ve velké míře uplatnily výrazy jako jináč ‘jinak’, muzika, pačesy, špitál ‘nemocnice’, tuhle ‘tady’, vousiska, vysypat ‘rychle říct’, ženská (vedle rozmanitých neologismů jako bdělec ‘kdo bdí’, dějinář ‘historik’, olichotit ‘lichocením někoho k něčemu přimět’, tvrdohubě aj., které dokládají autorův nenucený vztah k jaz.). Podobně volně užívali stylového rejstříku od výrazů běžně mluveného jaz. až k ↗archaismům a <anchor>↗neologismům</anchor> např. I. Olbracht, K. Poláček n. V. Vančura, zatímco např. R. Těsnohlídek využíval k estetickému působení zejm. prvků dialektových ( chyba jako spojovací výraz ve významu ‘leda’, lunda ‘pobuda’, miknout ‘mrsknout’ apod.).
NEOLOGISMUS | Nový encyklopedický slovník češtiny
Menu

## NEOLOGISMUS

▲

►

Základní

Lexikální jednotka, která se ve vztahu k existujícím jednotkám slovní zásoby souč.jaz. vyznačuje novostí, a to jak z hlediska vzniku, tak z hlediska funkčního (funkčně systémového, komunikačního, stylistického). N. vznikají z potřeby pojmenovat nové věci, jevy, i z potřeby nahradit dosavadní výrazy prostředkem přesnějším n. výraznějším. Vznikají též jako výsledek záměrného hledání (citově, intelektuálně) působivého vyjádření. Bývají i výsledkem spontánního tvoření. N. se objevují ve všech komunikačních sférách a útvarech národního jaz. V tvoření n. se mohou projevovat jak obecnější vývojové tendence, tak i ty lexikálně-sémantické n. slovotvorné procesy, které nejsou v dané době ještě dost patrné. N. se nejenže účastní procesů strukturace a restrukturace slovní zásoby, ale také výsledky těchto procesů za příhodných podmínek stabilizují. Neologizace slovní zásoby patří k obecným procesům v jaz.

Protože n. jsou svým vznikem vázány na určitou dobu a protože mohou mít určitou stylistickou hodnotu, bývají charakterizovány jako vrstva dobově příznakových prostředků současné slovní zásoby. V tomto případě se n. chápou jako protipól prostředků zastaralých a ↗archaismů.

Při určování konkrétních jednotek jako n. se uplatňuje obvykle kritérium časové, tj. doba vzniku, dále kritérium jaz. variety (útvaru), v níž n. vznikají a uplatňují se (spis.jaz., běžná mluva, slang atp.), kritérium strukturní, které se zakládá na vztahu formy a obsahu, kritérium lexikalizace (zapojení nové jednotky do lexika) a uzualizace (zobecnění v úzu). V některých koncepcích n. se klade značný důraz na kritérium psychologické (pociťování novosti ze strany uživatelů jaz.). V rámci n. se zpravidla rozlišuje mezi vlastními, lexikálními n. a mezi pojmenováními tvořenými a užitými příležitostně, tj. ↗okazionalismy.

Existující klasifikace n. odrážejí nejen různé stránky nových výrazů, ale také různé možné přístupy k neologickým jevům. Nejčastěji se uplatňuje třídění n. z hlediska strukturního a funkčního. Mezi n. z hlediska strukturního se řadí n. slovotvorné (srov. n. z období od 90. let 20. stol. do současnosti daňař, bavič, hladovkář; videonahrávka, ekozboží, europoslanec; cestomanie, soudcokracie; e-kavárna), slova utvořená ze zkratek ( eseróčko/eseročko, cédéčko, písíčko/pécéčko), přejatá slova ( billboard, snowboard, snowboarding), slova s novým významem, tzv. neosémantismy ( mlžit ʻúmyslně zakrývat faktaʼ, hvězdný ʻvynikající, špičkovýʼ); víceslovná (sdružená) pojmenování ( sametová revoluce, zelená nafta, mobilní telefon, daň z přidané hodnoty) a ↗frazémy ( být stejné krevní skupiny, být mimo mísu). Z hlediska funkčního se za n. pokládají mj. ty jednotky, jejichž užití (původně vázané na pracovní, zájmové, sociální prostředí apod.) se mění a spolu s tím se přehodnocuje jejich původní (odborná, profesní, slangová apod.) příznakovost. Platnost n. mají i lex. jednotky, které se kdysi přestaly užívat, ale po určité době se jejich užívání obnovuje, revitalizuje ( radní ʻčlen obecní radyʼ). Vzhledem k charakteru užití se rovněž jako specifické typy funkčních n. vymezují okazionalismy a individualismy, dále efemérní slova, módní neologismy, dobová slova aj.

K obecným otázkám problematiky n. náleží nejen otázka podstaty n., vymezení pojmu/termínu n. (n. je pojem relační), kritéria pro určování konkrétních jednotek jako n. aj., ale i aspekt terminologický. Přistupuje‑li se k n. z hlediska onomaziologického (tj. od obsahu k formě), jsou označovány jako nová pojmenování, při přístupu z hlediska sémaziologického (tj. od formy k významu) se pro jejich označení užívá termínů nová slova, nové výrazy aj. Vymezení neologismů se rovněž řeší na základě zjišťování poměru neologismů a inovací.

N. existují ve všech obdobích jaz. vývoje, a proto je možné hovořit o n. vzhledem k určité časové hranici n. k určité epoše (srov. Husovy n., Komenského n., obrozenské n.). Ve 2. pol. 20. stol. krystalizuje výzkum neologismů v samostatnou nauku – neologii. Tvorbou slovníků neologismů se zabývá ↗neografie.

Zkoumání n. tvoří již delší dobu jednu z významných oblastí lingvistického výzkumu. Dokladem širokého, vnitřně členitého zkoumání n., neologických jevů, procesů a tendencí je velké množství monografických prací, studií, statí i bohatá produkce neologických slovníků. Šíři a rozvoj výzkumu n. u nás i v zahraničí částečně ukazuje bibliografický výběr ✍Martincová a kol. (1996), ✍Martincová a kol. (1999).

V č. lingvistice je n. věnována trvalá pozornost. Po 1. světové válce se obecné problematiky n. dotýkají Teze Pražského lingvistického kroužku (1929). Z neologického hlediska jsou významné statě Havránka, Mathesia, Jakobsona a Mukařovského ve sborníku ✍Havránek & Weingart (eds.) (1932). Změny a stav slovní zásoby v jejích jednotlivých obdobích zachycuje v dnes již klasické práci ✍Havránek (1936).

Od 60. let 20. stol. počet prací věnujících se n. výrazně vzrůstá. Poznatky o úloze nových slov při vývojových procesech ve slovní zásobě prohlubuje ✍Němec (1968). Zřetel k novým lexikálním prostředkům, k dynamice slovotvorných typů a prostředků se uplatňuje při charakteristice souč.č. v pracích ✍Daneše (1962), ✍Jedličky (1965), ✍Jedličky (1973a), ✍Cuřína & Novotného (1974) aj. K n. se přistupuje také z hlediska stylistického (např. ✍Stich, 1971; ✍Hausenblas, 1972; ✍Jedlička, 1973b). Cenným vkladem pro studium n., pro propracování jejich problematiky v obecné rovině je ✍ TSČ 1 (1962), ✍Filipec (1961) a ✍Zima (1961).

Spolu se zájmem o n. se objevuje potřeba řešit otázky pojmoslovné a terminologické, vymezení n. apod. Těmito otázkami se zabývají zejména ✍Filipec (1966), ✍Němec (1970), ✍Stich (1971) a ✍Jedlička (1976). Pro zjišťování nových lex. prostředků v souč.spis.č. má zásadní význam ukončený ✍ SSJČ (1960–1971), pro zjišťování charakteru n. z hlediska slovotvorby skýtá možnost porovnání kolektivní dílo ✍ TSČ 2 (1967) a ✍Šmilauer (1971). V r. 1983 vychází monografie ✍Martincové (1983). Otevřeně se také již (pod vlivem francouzské a ruské lingv.) začíná hovořit o neologii (viz výše).

V 90. letech se dílčím způsobem zabývají n. anebo dotýkají některých jejich stránek práce četných autorů. Rozvíjí se také lexikografický přístup k n. Nová slova se zařazují do všeobecných výkladových slovníků, tj. do ✍ SSČ (19942) a do připraveného rkp. ✍Petráčková & Kraus ad. (1995), zpracovávají se též ve slovníku ✍Sochové & Poštolkové (eds.) (1994). Vychází slovníky ✍Martincová a kol. (1998) a ✍Martincová a kol. (2004) a taky dvojjazyčný slovník ✍Savického a kol. (1999) a ✍Savického a kol. (20042).

▲

►

Rozšiřující

Literatura

- Barz, I.  Neologie und Wortbildung. In Teubert, W. (ed.), Neologie und Korpus. Studien zur deutschen Sprache, 11, 1998, 11–30.
- Cuřín, F. & J. Novotný. Vývojové tendence současné spisovné češtiny a kultura jazyka, 1974.
- Čermák, F. Lexikon a sémantika, 2010.
- Člex, 1985.
- Daneš, F.  Vývoj češtiny v období socialismu. In Bělič, J. & L. Doležal ad. (eds.), Problémy marxistické jazykovědy, 1962, 319–332.
- Filipec, J. Česká synonyma z hlediska stylistiky a lexikologie, 1961.
- Filipec, J.  Probleme des Sprachzentrums und der Sprachperipherie im Wortvorratssystem. TLP 2, 1966, 257–275.
- Hausenblas, K. Výstavba jazykových projevů a styl, 1972.
- Hauser, P. Nauka o slovní zásobě, 1980.
- Havránek, B.  Vývoj spisovného jazyka českého . In Československá vlastivěda. Řada II. Spisovný jazyk český a slovenský, 1936, 1–144, 217–220.
- Havránek, B. & M. Weingart. (eds.) Spisovná čeština a jazyková kultura, 1932.
- Jedlička, A.  K charakteristice slovní zásoby současné spisovné češtiny. Slav Prag 7, 1965, 13–27.
- Jedlička, A.  Vývojová dynamika současné spisovné češtiny. NŘ 52, 1969, 79–94.
- Jedlička, A.  Dynamika současného spisovného jazyka a jeho stylová diferenciace. In Havránek, B. ad. (ed.), Československé přednášky pro 7. mezinárodní sjezd slavistů ve Varšavě, 1973a, 211–221.
- Jedlička, A.  K vymezení a charakteristice esejistického stylu. Studie SlavPrag, 1973b, 167–178.
- Jedlička, A.  Innowacyjne procesy i tendencje we współczesnym języku literackim. In Magnuszewski, J. ad. (eds.), Z problemów współczesnych języków i literatur słowiańskich, 1976, 11–22.
- Lišková, M.  Tři německé databáze neologismů. JA 48, 2011, 96–104.
- Martincová, O. Problematika neologismů v současné spisovné češtině, 1983.
- Martincová, O. a kol. Neologie a neografie. Výběr z národních bibliografií, 19961.
- Martincová, O. a kol. Neologie a neografie. Výběr z národních bibliografií, 19992 (tam další literatura).
- Martincová, O. a kol. Nová slova v češtině. Slovník neologizmů, 1998.
- Martincová, O. a kol. Nová slova v češtině 2. Slovník neologizmů, 2004.
- Martincová, O. & A. Rangelova ad. (eds.) Neologizmy v dnešní češtině, 2005.
- Martincová, O. & N. Savický. Hybridní slova a některé obecné otázky neologie. SaS 48, 1987, 124–139.
- Martincová, O. & J. Světlá. (eds.) Nová slovní zásoba ve výkladových slovnících, 2000.
- Niševa, B. Inovační procesy v české a bulharské jazykové situaci (na materiálu jazyka médií), 2014.
- Ohnheiser, I.  (ed.) Słowotwórstwo/Nominacja. Komparacja współczesnych języków słowiańskich 1, 2003.
- Němec, I. Vývojové postupy české slovní zásoby, 1968.
- Němec, I.  Nová slova Husova a J. A. Komenského. SaS 31, 1970, 313–324.
- Pražský lingvistický kroužek, I.  sjezd slovanských filologů v Praze 1929. These k diskusi, ve franz. překl. Thèses. In TCLP 1, 1929, 7–29 // Teze předložené prvému sjezdu slovanských filologů v Praze 1929. In Vachek, J. (ed.), U základů pražské jazykovědné školy, 1970, 35–65.
- Petráčková, V. & J. Kraus ad. Akademický slovník cizích slov, 1995.
- Rangelova, A. & Z. Tichá. (eds.) Dynamika a inovace v češtině a bulharštině, 2003.
- Rudnik-Karwatowa, Z.  (ed.) Procesy innowacyjne w językach słowiańskich. Prace Slawistyczne 114, 2003.
- Savický, N.  Pohyb ve slovní zásobě a v neologii. Sl 68, 1999, 3–7.
- Savický, N. a kol. Rusko-český a česko-ruský slovník neologizmů, 1999.
- Savický, N. a kol. Rusko-český a česko-ruský slovník neologizmů, 20042.
- Sochová, Z. & B. Poštolková. Co v slovnících nenajdete. Novinky v současné slovní zásobě, 1994.
- SSJČ, 1960–1971.
- SSČ, 1994.
- Stich, A.  Neologismy v Havlíčkově publicistickém slohu. NŘ 54, 1971, 283–300.
- Šmilauer, V. Novočeské tvoření slov, 1971.
- Tichá, Z. & A. Rangelova. (eds.) Internacionalizmy v nové slovní zásobě, 2003.
- TSČ 1, 1962.
- TSČ 2, 1967.
- Zima, J. Expresivita slova v současné češtině, 1961.

Citace

Olga Martincová
(2017): NEOLOGISMUS.
In: Petr Karlík, Marek Nekula,
Jana Pleskalová (eds.), CzechEncy - Nový encyklopedický slovník češtiny.

### Další pojmy:

CzechEncy – Nový encyklopedický slovník češtiny

Všechna práva vyhrazena © Masarykova univerzita, Brno 2012–2020