ČEŠTINA 14. STOLETÍ - Nový encyklopedický slovník češtiny
Jazyk počátků stč. literatury různých žánrů, dochovaných od samého začátku stol.; viz ↗periodizace vývoje češtiny. Nejdelší tradici má duchovní lyrika, ...
↗toponym
U adj. se vyhraňuje kategorie posesivity individuální ( bratróv) a kolektivní ( býkový, kuchařový). Někdejší sufix -j v posesivní funkci dožívá u <anchor>↗toponym</anchor> ( Bezděz < Bezdědj), ale i zde je vytlačován formacemi se suf. ‑ov a ‑ín ( Benešov, Tetín). Není ještě plně vyhraněna distribuce formantů k vyjádření kolektivní posesivity pro odvozeniny ze jmen osob ( babí // babský) a zvířat ( žabí // kravský // býkový). U adj. relačních se sufix ‑ový zprvu uplatňoval u maskulin ( hrobový) a u jmen rostlin ( lípový), suf. ‑ný u feminin a neuter ( hvězdný, kladivný), ale toto rodové omezení bylo už porušováno. Deverbální adj., u nichž převažoval sufix ‑ný ( milovný, nedielný), se diferencují: začíná se vyhraňovat skupina formací se suf. ‑te(d)lný vyjadřujícím potenciální zasažení dějem ( chvalite(d)lný). Při stupňování adjektiv je přežitkový typ se sufixem ‑(ěj)í, ‑(ěj)ši ( dalí, fem dalši; bohatějí, fem . bohatějši) nahrazen typem se suf. rodově a kmenově vyrovnanými (mask. i fem. chudší, bohatější).
TOPONYMUM | Nový encyklopedický slovník češtiny
Menu

## TOPONYMUM  (vlastní jméno zeměpisné, geonymum)

▲

►

Základní

Za t. jsou nejčastěji považována vlastní jména pozemských objektů, které leží v krajině a jsou kartograficky fixovatelné v mapových dílech. Řidčeji zahrnují ještě názvy objektů mimozemských ( ↗kosmonyma). (Krycí jméno užité k zatajení pravého toponyma je označováno jako ↗kryptonym.) T. tvoří součást nadřazené třídy ↗abionym, tj. vlastních jmen neživých objektů a jevů. T. jsou slovnědruhově vždy substantiva, i když svou formou ukazují na jiný původ, např. adjektivní (pole zvané Dlouhé), číslovkový (pozemky Trojí, Osmý) nebo mají podobu víceslovného pojmenování ( Velká obecní pastva).

Hlavní funkcí t. je jednoznačně pojmenovat konkrétní objekt (funkce pojmenovací, nominační) a odlišit ho od ostatních objektů dané třídy (funkce identifikační, individualizující, diferenciační). Potřeba rozlišovat v rámci dané společnosti živé i neživé objekty je stará jako lidstvo samo, neboť dosud nebylo objeveno etnikum (zaniklé ani současné), které neužívalo/neužívá vlastní jména (tedy především ↗antroponyma a toponyma).

První t. vznikala na základě těch nepropriálních pojmenování, která umožňovala charakterizovat a tím i identifikovat příslušný objekt. V nejstarších dobách dostávaly jména především důležité orientační body v krajině (řeky, hory, kopce). Byly pojmenovávány buď přímo ( Vltava ʻdivoká řeka’), nebo přeneseně na základě metafory či metonymie (území Morava v ČR bylo pojmenováno po stejnojmenné řece); podrobněji viz [↗pomístní jméno](https://www.czechency.org/slovnik/POMÍSTNÍ JMÉNO "pomístní jméno").

Základní pojmenovací motivy toponym dodnes představují: 1. poloha, směr pojmenovávaného objektu (v případě oikonym též obyvatel tohoto objektu): Zápotočí – pole za potokem, Letkovská – cesta vedoucí do Letkovic, Olomučany – ves lidí přišlých z Olomouce; 2. přímé pojmenování objektu (v případě oikonym též obyvatel tohoto objektu): město Most, Kravaře – ves chovatelů, pastýřů krav; 3. popis, charakteristika objektu včetně okolností jeho vzniku (v případě oikonym též obyvatel tohoto objektu): pozemky Slunečná, Vápenná, obec Žďár – podle způsobu dobývání půdy, obec Hrdlořezy; 4. posesivita a jiný vztah k osobě včetně motivu honorifikujícího: obec Karlov, Bohunice – ves lidí Bohuňových, Masarykova ulice. Podrobněji viz [↗modelová klasifikace vlastních jmen místních](https://www.czechency.org/slovnik/MODELOVÁ KLASIFIKACE VLASTNÍCH JMEN MÍSTNÍCH "modelová klasifikace vlastních jmen místních"), [↗modelová klasifikace pomístních jmen](https://www.czechency.org/slovnik/MODELOVÁ KLASIFIKACE POMÍSTNÍCH JMEN "modelová klasifikace pomístních jmen"), [↗soustava českých vlastních jmen místních](https://www.czechency.org/slovnik/SOUSTAVA ČESKÝCH VLASTNÍCH JMEN MÍSTNÍCH "soustava českých vlastních jmen místních"), [↗významové třídění pomístních jmen](https://www.czechency.org/slovnik/VÝZNAMOVÉ TŘÍDĚNÍ POMÍSTNÍCH JMEN "významové třídění pomístních jmen"), ↗urbanonymum, [↗honorifikační toponymum](https://www.czechency.org/slovnik/HONORIFIKAČNÍ TOPONYMUM "honorifikační toponymum"), [↗mytební toponymum](https://www.czechency.org/slovnik/MYTEBNÍ TOPONYMUM "mytební toponymum").

Podle druhu pojmenovávaného objektu se rozlišují: 1. ↗Choronyma – vlastní jména větších přírodních nebo správních celků z hlediska horizontálního členění. 1.1 Přírodní choronyma – Evropa. 1.2 Administrativní choronyma – Česká republika. 2 . ↗Oikonyma // [↗vlastní jména místní](https://www.czechency.org/slovnik/VLASTNÍ JMÉNO MÍSTNÍ "vlastní jméno místní") // vlastní jména sídlištní – jména obydlených objektů, a to pustých i zaniklých (měst, vsí, jejich částí, samot, skupin domů, jednotlivých objektů sídlištního charakteru, např. jednotlivých domů nebo usedlostí, obytných místností v těchto objektech atp.): Brno, Dolní Lhota, samota Konec světa, Moravské náměstí, dům U Tří housliček. Některými autory (např. ✍Pleskalová, 1992) jsou jména samot řazena mezi anoikonyma, a to z důvodu jejich časté motivace právě pomístními jmény. 3. Anoikonyma // [↗pomístní jména](https://www.czechency.org/slovnik/POMÍSTNÍ JMÉNO "pomístní jméno") // vlastní jména nesídlištní – jména neobydlených objektů, především jména vod, terénních útvarů, pozemků a cest ( Svratka, Ostrá skála, Dlouhé louky, Úvoz) . 4. ✍TSO (1973) a ✍Šmilauer (1976) řadí k toponymům ještě ↗ kosmonyma // astronyma – vlastní jména objektů nacházejících se mimo Zemi, tj. jména galaxií, planet, hvězd včetně jejich objektů, umělých kosmických těles atd., např. Saturn, Challenger.

▲

►

Rozšiřující

Literatura

- Blažek, V. Keltové – Germáni – Slované. In Č-US 2, 2000, 9–30.
- Čornejová, M. Tvoření nejstarších českých místních jmen, 2009.
- David, J. Smrdov, Brežněves a Rychlonožkova ulice. Kapitoly z moderní české toponymie, 2011.
- David, J. & P. Rous. Neviditelní svědkové minulosti. Místní a pomístní jména na Vysočině, 2006.
- Debus, F. Namenkunde und Namengeschichte, 2012, 138–191.
- Harvalík, M. Synchronní a diachronní aspekty české onymie, 2004.
- Lutterer, I. & R. Šrámek. Zeměpisná jména v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, 1997.
- Matúšová, J. Německá vlastní jména v češtině, 2015.
- MJČ I, 1947.
- MJČ II, 1949.
- MJČ III, 1951.
- MJČ IV, 1957.
- MJČ V, 1960.
- MJMS I, 1970.
- MJMS II, 1980.
- Naftali, K. Toponymy. The Lore, Laws and Language of Geographical Names, 2000.
- Nübling, D. & F. Fahlbusch ad. Namen. Eine Einführung in die Onomastik, 2012, 206–264.
- OSTSO, 1983, 100–106.
- PJČ, 1995.
- Pleskalová, J. Tvoření pomístních jmen na Moravě a ve Slezsku, 1992.
- Šmilauer, V. Třídění vlastních jmen. In Blicha, M. & M. Majtán (eds.), Zborník Pedagogickej fakulty v Prešove Univerzity P. J. Šafárika v Košiciach 12, 1976, 110.
- Šrámek, R. Toponymické modely a toponymický systém. SaS 33, 1972, 304–318.
- Šrámek, R. Retrográdní slovník místních jmen Moravy a Slezska, 2013.
- TSO, 1973, 54–60, 208.
- ÚOO, 1999, 36–49, 163–164.

Citace

Jana Pleskalová
(2017): TOPONYMUM.
In: Petr Karlík, Marek Nekula,
Jana Pleskalová (eds.), CzechEncy - Nový encyklopedický slovník češtiny.

### Další pojmy:

CzechEncy – Nový encyklopedický slovník češtiny

Všechna práva vyhrazena © Masarykova univerzita, Brno 2012–2020