On era l'infant?
El nen no pogué aguantar-se més i sortí del seu amagatall. La Nieves sentí fressa i girà el cap. Al veure son companyò, de moment quedà erta, com ullpresa, però de seguit reaccionà, i, aixecant-se d'una revolada -a risc de tombar al clot el primer llibre, que balancejà, si cau o no cau, al caire de la palanca, -va llençar-se, esbojarrada, cap an ell. S'abraçaren estretament, i en Pasqualet, que era extremós i efusiu de mena, li omplí a volei, com un sembrador orat, tota la carona de petons sorollosos.
-Quan has vingut?… Per què has vingut?… Que aprenies?…Jo ja he passat tots els cartels i el qué es hablar…i faig una punta per una coixinera…
-I jo m'enyorava… Ves… Els Babos estan en l'aire en l'aire, més en l'aire que la golfa de casa, i, ves, puja i baixa cada dia més de trenta escalons. El metge va dir que me cansava massa i que me traguessen de Barcelona, i jo, vinga bleixar ben fort, cada vegada que venia, perquè me traguessen més aviat…
La nena se'l guaità amb uns grans ulls, paumada.
-No t'agradava, estar-te a Barcelona?
-No… És una casa fosca, fosca… Perquè el  sol toqui a la cadernera l'han de traure al balcò… I el Babo sempre dorm, ves, i les ulleres li cauen sobre el diari…I la Baba sempre crida amb la minyona…I la minyona és bruta: quan ha de tastar l'olla, xarrupa la cullera, i, quan m'entra la llet, porta les mans untades i se les frega amb el davantal, ves…I la Baba les té fredes, fredes, les mans, i quan li faig l'amistat, me dóna un cop als llavis, així, com si no ho volgués…I sí, que ho vol: saps? Però, com que és tan seca, me fa mal, ves!…
I, feliç amb la llibertat, la claror i la companyia retrobades, el nen oblidà prompte el somni negre, i el petit cor avalotat moderà d'ell mateix son ritme… fins que, a la temporada vinent, fou de nou empresonat a casa els avis, i aleshores, sens contemplacions, retingut fins al terme del curs; per a retornar encar més golafre dels petons de l'amigueta, del guimbadejar per l'horta, del rodolar daltabaix de les palleres de cal Carolí, de mig partir sargantanes i d'inquietar la reineta del bassiol…
No cal dir que en Pasqualet i la Nieves s'estimaven de bona hora amb amor diferent de l'amor companyívol d'infants. La intimitat, interrompuda a lapses per les absències d'ell, se relligava amb motiu diferent i gust més saborós a cada retorn.
Al seu amagatall.