Hi ha cap soroll?
No se sent res, la fosca de la nit és tota arribada i el ciri segueix cremant amb més resplendor.
A poc a poc una ombra s'acosta agemolida i misteriosa i arriba a les runes i tremolosa crida:
-Elena!… Elena!… Sóc En Jani!… ¡Elena!… Deu ésser morta!…
Se sent un sospir de pena i un trepig lleu. L'ombra avança entre les imatges trossejades, arriba al Sant Crist. És En Jani que plora i prega bo i cercant la seva Elena.
-Déu!… deu-me l'Elena!… ¡Morta o viva deixeu-me-la veure!…
I torna a cridar-la amb una veu més forta i sobtadament se sent un remor esglaiadora, cau un Sant mig partit i de sota un sepulcre ix l'Elena que romangué amagada tot el combat pregant entre sospirs i llàgrimes!
-Jani! sóc viva !…
-Jo també Elena!…
-Mira el ciri com crema… Agenolla't Senya't!… Prega! Prega força! ¿Que no estàs content? Quin posat fas?- li deia l'Elena sacsejant-lo com si volgués deixondir-lo d'un somni, i el soldat estava embadalit i no li responia.
No.