El primer interlocutor li dona la raó a l'altre?
-Té raó; si acàs, enviï-me'l, i se'n podrà endur la ratera, que ja no ens serveix.
-Bé; doncs un dia d'aquests…
-Sí, vagi'ns a veure. ¿Per què no ve tot un vespre? Porti la mitja, Ai! Ara que dic de mitja, vatualisto! Volia comprar un mocador de cotó… d'això baratet, perquè, filla, tot costa els ulls de la cara, i cada dia els guanys són menos que, (ja ho diu en Tòful) no sé a què arribarem.
-No me'n parli, ja ho pot dir. Miri: a casa ningú malgasta, i…
-Què em dirà, santa cristiana? ¡Ai, Déu la faci bona!… Miri: ahir vespre vaig voler comprar un pagellet, petit com… què li diré jo, ara? Calli… un quart d'una! Però, Senyor, com passa el temps… Me'n vaig, Anem, vingui'm a veure. Estigui boneta. Recados.
Sí.