Què opinen els jueus sobre els substantius que s'usen per designar elements o altres ens?
En la tradició jueva, es considera que el nom d'una cosa conté part de la seva essència. Per aquesta raó, el nom de Déu és meritori d'un respecte especial.
El nom de Déu, quan s'escriu, s'ha de tractar amb reverència i s'ha de prendre cura de què aquest, un cop escrit, no sigui esborrat ni desfigurat. Per aquesta raó, molts observants eviten escriure'n el nom tot substituint o ometent lletres. Anàlogament, el nom de Déu format per les lletres hebrees Iod (י), He (ה), Vau (ו), He, (tradicionalment conegut, sobretot per als cristians, com a Jehovà) no es pronuncia, substituint-se durant la pregària per formes alternatives, com ara Haixem o millor, ha-Xem ('el nom', הַשֵּׁם). Un altre dels noms utilitzats és Adonai (en hebreu אֲדֹנָי 'Senyor').
La diversitats de noms que donaren els israelites a Jehovà es deu a un intent per evitar la condemnació de Levític 24:16:
Així doncs, en funció del context es fa servir un nom o altre: Adonai, per exemple, és un nom que els jueus fan servir a les pregàries, ja que creuen que pronunciar Jehovà és un pecat. En termes gramàtics Adonai és de nombre plural, essent Adoni la seva versió singular. En aquest cas, el plural equival a una forma respectuosa i no a un plural sintàctic.
Que contenen part de la seva essència.