Sobre qui parlen els dos interventors?
-Però hats vist quin modo té de mirar-te?… sembla que tingui una pena!…
-Poc que me'n sóc ataleiat, jo… de la veia, sí… i que en té cara de plorar, la veia.
-Tira que els toc!… i tan rics com són! …
-Diu que ploren sovint, per xo, les senyores!…
-Psé… deu ésser com per aquí dalt, allà baix, si fa no fa!… Hi ha qui plora i hi ha qui riu!…
D'aquell dia endavant, tot sovint varen trobar-los-hi als forasters allà dalt… es veia que en havent dinat, sortien de câl Boscàs, que queia a una hora lluny en una recolçada de la muntanya, i tot passejant, s'arribaven als Boscassos. Tots dos s'estaven quiets a la punta de Penya-blanca, mirant al lluny.
Un dia, després de trobar-los-hi, l'Antonet va fer:
-Diu que els en ha passada alguna a n'aquesta gent!… diu que ei és desterrat de la seva terra!…
-Oidà!- va saltar en Pere -i com ho saps tu, això?…
-Ahir, quan vaig anar a cercar tabac pel pare, en parlaven a l'estanc de Vilavella… diu que aquest home que hi va cada tarda n'ha dit alguna cosa!…
En Pere quedà pensatiu bella estona; després va dir sentenciosament:
-Qui sap!… Però bastu a dir-te que fins m'ho creuria que té alguna cosa, ei!… Te mira d'una manera!… Mes pas res d'ésser mal home… m'hi jugo el coll, jo!…
Sobre la veia.