Una jove nega alguna cosa?
-Això mai!- va respondre la noia amb una vivesa plena de ingenuïtat.
-Així tu també!… També paties per mi!…
-Feia tant temps!…- i tot seguit es tapà els ulls amb ses mans avergonyida i venturosa.
La gelosia és llunya, la vanitat s'ha fos. L'amor regna en els cors serens. La joventut amb ardidesa, els empeny a la vida, una joia esclatant els inunda; tot són clarors, clarors de cor trontollant d'alegria, clarors de fe, clarors de benaurança!
-¡Sant Vicents gloriós, vull mullerar-me amb la Margarida!
-¡Sant Vicents gloriós, vull maridar-me amb En Quel!
I el Sant Vicents empolsat i descolorit, humil i barroc, ple d'una bonohomia infinita, semblava cercar amb neguit un salpasser i aigua beneïda per a donar-los la benedicció eternal.
Així foren els amors de la Margarida i En Quel, amors sempre flairosos d'il·lusió i ventura. Ja fa prop d'un any que viuen tots solets en aquella casa de pagès afegint a les cantúries dels ocells els seus cants d'alegria. En Quel, sempre que va a la vessana canta i la Margarida mentre està esterrejant en el riu canta gloriosa i resplendent. Fan goig de veure i de sentir. Tenen la virtut del treball i l'alegrança del cor satisfet que estima a tot plaer.
Sí.