Quines entitats apareixen en el text següent?
Giulia Adinolfi (Salern, 27 d'agost de 1930 – Barcelona, 21 de febrer de 1980) va ser una filòloga, hispanista, professora universitària i feminista italiana que va desenvolupar la seva vida professional, personal i política a Barcelona. Va cursar els estudis de Magisteri i de Filologia Hispànica i treballà com a becària a l'Istituto Italiano per gli Studi Storici, que havia estat creat per Benedetto Croce. En aquells primers anys treballà amb l'hispanista Salvatore Battaglia i publicà articles de literatura espanyola en revistes prestigioses de la hispanística italiana, com la revista Filologia Romanza. En concret sobre La Celestina, al voltant de la qual havia versat la seva tesi de llicenciatura –on defensava interpretacions sobre l'obra i la seva autoria que estudis posteriors han corroborat–, i les Cartas marruecas, de José Cadalso, en què aporta una revisió del segle xviii espanyol. La primera vegada que va venir a Catalunya va ser quan li fou concedida una beca d'estudis hispanístics a Barcelona, i hi va conèixer Manuel Sacristán. S'hi casà, el 27 d'agost de 1957, a Nàpols (Itàlia), i es va traslladar tot seguit a Barcelona, on va viure fins a la seva mort, el 1980. El 1958 van tenir una filla, Vera. A Barcelona, inicialment, va ser mestra a la Scuola Italiana de Barcelona, feina que va abandonar en néixer la seva filla. Deu anys més tard entrà com a professora de batxillerat al centre Aula Escola Europea. El 1973 s'incorporà com a professora no numerària (PNN) a la Universitat Autònoma de Barcelona. Hi va impartir assignatures, algunes de les quals eren pioneres, com Teoría literaria, Historia de la crítica literaria, i també hi estructurà un grup d'investigació literària interdisciplinar, format per alumnes de les dues universitats que hi havia aleshores a Barcelona –l'Autònoma i la Central–, que s'organitzaren per parelles de treball dedicades a estudiar la literatura de postguerra en totes les seves formes, novel·la, conte, teatre i poesia. I els seus alumnes tenien fama de ser els més ben preparats de la Facultat. Quan els Departaments de Filologia van crear el curs comú d'Introducció als estudis literaris, Giulia Adinolfi va ser l'encarregada de confeccionar les orientacions d'un programa que havia de ser el punt de partida de la formació del futur filòleg. L'últim curs d'especialitat que preparava tractava sobre els problemes i la legitimitat del mateix concepte d'«Història de la Literatura» perquè, a partir de la seva convicció marxista, el concebia com el punt de trobada entre una dimensió immanent –la virtualitat universal de la obra d'art– i una dimensió contingent –el reflex de la història. Als quinze anys ja era militant del Partit Comunista Italià. En els primers temps del seu trasllat a Barcelona la personalitat intel·lectual d'Adinolfi no es va mostrar plenament perquè per motius de seguretat havia de tenir una actitud discreta: ella militava en el PSUC i era la dona d'un dirigent comunista clandestí, Manuel Sacristán.
Giulia Adinolfi : persona, Salern : Entitat_Geopolítica, Barcelona : Entitat_Geopolítica, Benedetto Croce : estudiós/científic, Salvatore Battaglia : persona, La Celestina : cultura, Cartas marruecas : obra_escrita, José Cadalso : artista_o_autor, Catalunya : Entitat_Geopolítica, Manuel Sacristán : estudiós/científic, Nàpols : Entitat_Geopolítica, Itàlia : Entitat_Geopolítica, Vera : persona, Scuola Italiana de Barcelona : educació, Aula Escola Europea : educació, Universitat Autònoma de Barcelona : educació, Central : educació, Giulia Adinolfi : persona, Istituto Italiano per gli Studi Storici : educació, revista Filologia Romanza : mitjans_massius, Autònoma : educació, Partit Comunista Italià : partit_polític, Adinolfi : persona, PSUC : partit_polític