Què va fer en Pasqualet?
Ell baixà el cap.
-Naturalment, però ara… el dol…
-Assenyalem una fecha… D'aquí a un any, d'aquí a dos… El dia que tu vulgues, però que jo sàpiga quelcom de cert.
-És imposible, Nieves… Les circumstàncies…la…la…
-Al cap som, Pasqualet… T'he donat tota la meva joventut, totes les meves esperances, i vull saber per a què te les he donades…
L'hereu se passà la mà pel front; suava d'angúnia. Després tartamudejà:
-Tinc de completar els meus estudis…D'aquí a uns dies… potser… potser demà mateix marxaré a Alemanya… Després, quan torni… podrem… parlar…
Ella l'esguardà, atònita.  -A Alemanya? Mai n'havies resat, d'anar a Alemanya! I… quant t'hi  estaràs?  Ell vacil·là novament.

-No sé… dèpen de…
Baixà el cap.