Com s'anomena avui dia l'esdeveniment de què parlen?
Ja no se'n diu sarao de disfresses: ara se'n diu ball de màscares.
Tot és u, diran vostès.
No ho creguin.
Abans s'anava a sarau de disfresses, i tant per anar a Llotja com per anar a la Patacada, tothom se disfressava, ballava i esbroncava.
Ara se sopa.
Tot l'any hi ha algú que voldria poder-se disfressar per dir-ne quatre de fresques a son sogre, a son cunyat, a algun veí, a algun regidor, etc.
Arriba el temps de poder-ho fer amb comoditat, i ningú té res que dir-se.
N'hi ha molts que corren atrafegats perquè no els manqui targeta; que dues hores abans de començar el ball ja estan empolainats, rissats de cap i oprimits de mans i peus; pategen d'impaciència com els cavalls, perquè mai acaba de passar el temps, se cremen las sangs perquè mentrestant se'ls desfà el llaç de la corbata; no assosseguen…
I bé, ja és arribada l'hora.
És un fàstic, això d'haver de ser els primers. I deixen entrar gent.
Per últim no poden contenir-se més, i avant.
Quina cosa! Els que van a balls públics, quasi bé sempre hi troben més o menos concurrència de la que voldrien; i quasi bé tots, la segona volta que hi van, diuen: «-L'altra vegada estava millor.»
Ball de màscares.