Fes un resum extremadament breu del text següent.
Emmarcada en la celebració dels 30 anys de la Fundació Antoni Tàpies, i després d'un ajornament per la pandèmia, la institució inaugura aquest divendres l'exposició 'Tàpies als 30'.
La mostra se centra en el període en què l'artista rondava la trentena, i no per la mera coincidència amb l'efemèride de la Fundació, sinó perquè van ser anys "decisius" en la seva carrera: el 1953 marca l'inici de la maduresa del seu llenguatge artístic matèric, l'arribada del reconeixement internacional de la seva obra i la negativa a deixar-se instrumentalitzar pel règim franquista.
Aplega una quarantena d'obres, la meitat de les quals poc conegudes que provenen de museus i de particulars, la qual cosa agraeix especialment la casa en l'actual context.
La tria d'obres -a cura de la conservadora de la Fundació i comissària de l'exposició Núria Homs- fa especial atenció a aquelles obres que fa temps que no s'han vist o que són desconegudes pel públic pel fet de venir de col·leccions particulars.
Homs agraïa aquest divendres a totes les pinacoteques i col·leccionistes privats que han mantingut el compromís de préstec d'obra a què s'havien compromès en un context de crisi sanitària i dificultats en la mobilitat internacional.
A banda, l'exposició inclou una selecció de documents per contextualitzar la trajectòria de Tàpies durant un període que es considera fonamental en la trajectòria de l'artista.
El 1953 Tàpies havia deixat enrere l'estil de caràcter surrealitzant i el treball de línia
social dels anys precedents i experimentava amb colors purs i contrastos entre tons,
amb formes i línies elementals i, en un aspecte especialment rellevant per a
l'evolució de la seva obra: amb textures.
Poc després, Tàpies va accentuar aquesta marca i aquest treball "matèric" en les seves obres,
amb elements com ara sorra, terres de colors, pols de marbre, pèls, fils, trossos de drap i paper.
L'exposició compta amb exemples rellevants de pintures matèriques.
I també mostra el paper que va desenvolupar el dibuix com a antecedent d'aquesta obra matèrica.
Però com indica Homs en declaracions a l'ACN, el recorregut per l'exposició també situa l'espectador en el terreny de la projecció internacional que va anar adquirint Tàpies en la dècada dels 50, fins aleshores desconeguda.
L'any 1953 va fer les dues primeres exposicions individuals als Estats Units: a la Marshall Field & Company de Chicago i a la prestigiosa Martha Jackson Gallery de Nova York, la qual, a més, es va oferir a representar la seva obra als Estats Units.
Dos anys més tard, a París, Tàpies va conèixer el crític d'art francès Michel Tapié, exponent teòric de l'informalisme i personatge molt influent en els cercles artístics parisencs d'aquells anys.
Tapié es va interessar pel nou tipus de pintura de Tàpies i el va
convidar a formar part de la Galerie Stadler, que estava a punt d'obrir (Tàpies va mostrar en aquesta galeria l'obra Pintura-collage amb draps i fils (1955), que va passar a formar part de la col·lecció de Tapié.
L'altre element significatiu d'aquesta època és el posicionament polític de Tàpies respecte el regim de Franco i el seu intent d'instrumentalitzar els artistes d'avantguarda (un cop va començar a acceptar l'art modern "per homologar Espanya a les democràcies occidentals").
La participació espanyola a la XXIX Biennal de Venècia el 1958 va ser la darrera en què va voler formar part Tàpies (i altres col·legues com Antonio Saura o Manolo Millares), amb 15 obres.
De fet, l'artista va escriure als seus galeristes de París i de Nova York demanant-los de no prestar obra seva a exposicions d'àmbit oficial.
L'exposició inclou una carta de Tàpies adreçada a Rodolphe Stadler en què s'expressa en aquests termes.
També conté unes declaracions antifranquistes i per Catalunya fetes al setmanari anglès 'The Observer' amb motiu de l'exposició Modern Spanish Painting a la Tate Gallery de Londres el 1962, a la qual Tàpies es va negar a participar.
Contra la seva voluntat, un col·leccionista de Barcelona va prestar-hi tres pintures i Tàpies ho va denunciar emparant-se en la llei de propietat intel·lectual que donava a l'artista el dret d'exposició pública de la seva obra.
Tàpies va guanyar el cas als tribunals el 1963.
Aziz Hazara
D'altra banda, la Fundació Tàpies també estrena aquesta setmana l'exposició titulada 'Aziz Hazara.
L'inquietant ressò del demà', que és resultat de la Mentorship Grant atorgada a l'artista afganès Aziz Hazara per la Han Nefkens Foundation el 2019, que té com a objectiu donar suport als artistes en tots els aspectes de la producció.
La beca ha permès a Hazara ser un dels residents a l'Institut Superior de Belles Arts (HISK) a Gant, Bèlgica.
La Fundació Antoni Tàpies inaugura una nova mostra amb les obres de l’artista durant la dècada del 1953 al 1963.