L'adoració dels sacerdots minvava?
La devoció dels frares creixia a cada nom i les veus eren més fortes.
-Un Pare-Nostre per fra Valentí, i que Déu el tingui a la glòria!
I l'oració naixia diàfana en els llavis plens de devoció.
-Un Pare-Nostre per l'ànima de fra Claudi!
I el Pare-Nostre brollava més clar encara.
-Un Pare-Nostre per fra Narcís.
Llavors les veus van créixer i arribaren amb claredat fins a les oïdes del capità ferotge.
-Preguen! I sense donar-se compte va baixar la mà que empunyava l'arma. El canó restà apuntant el sòl encatifat d'escarrotxa i pinassa.
El capità va avergonyir-se!… I si els arriba a matar mentre pregaven! Sense lluita! ¡Quina covardia! ¡fóra com matar una dona mentre dóna el pit, o una criatura mentre juga!… Aquell home, corprès d'una emoció nova per a ell, va romandre indecís, se li apagà el foc de la rancúnia i el coratge bèl·lic; i enlairat per una mena de sentiment enternidor, va moure el cap tot estemordit.
No.