A què es dedicava el primer personatge?
El pastor va pujar a una roca i es llençà al gorg ombrívol. En Joan, admirat, va exclamar:
-Quina impressió deu fer això!
-Ho provi pas, senyor, hi ha pena de la vida!
-Si però ho necessito pel meu poema!
-Ho provi pas… miri que si l'erra la paga!
En Joan pujà a la roca, mirà la fondaria fosca que paorosament s'obria als seus peus i convençut va dir-se:
-Demà hi saltaré… ja sé nedar!
I van anar-se'n cuitosos.
Tot l'endemà en Joan va estar frisós. Glatia per fer aquell salt a l'aigua tenebrosa. Era una necessitat del seu esperit i el desig se juntava amb la por i la vergonya, -un fill d'aquelles muntanyes no podia desdir del pastor.-
Avui lluu al cel un trocet de lluna. Els núvols passen amb lentitud davant la claror d'argent. El pastor i en Joan ja són dalt de la roca i dos ocells han fugit, en deixondir-se amb la remor de les passes.
Era pastor.