En quin ambient es desenvolupa la història?
La solitud i la gràcia del paisatge feren greu la conversa.
-Serà una llàstima que en tornant allà baix hàgim de separar-nos. No li sembla, Adelaida?- deia En Llucià amb una veu lenta i tènuement commosa.
-Jo no crec que a ciutat sigui necessari que deixem de veure'ns- replicava ella.
Hi hagué un silenci massa llarg. En Llucià reprengué la conversa amb un deix malenconiós, com si les paraules s'anessin congriant difícilment en la seva pensa:
-Té raó. Però les entrevistes de Barcelona no seran com aquesta.
-Com aquesta, naturalment que no: ni tindrem la solitud d'ara, ni ens voltarà aquest decorat silvestre!- deia l'Adelaida.
I afegia, després d'un nou silenci, amb una veu resolta:
-Si em permet que li parli amb franquesa, li diré que em sembla convenient que les entrevistes d'aquest gènere no es multipliquin.
-Què vol dir, Adelaida?
-No m'entén? Hauré d'anomenar les coses pel seu nom. Vull dir que d'un mes ençà, matí, tarda i vespre, vostè m'està fent l'amor…
La solitud i la gràcia del paisatge feren greu la conversa.