Llista i classifica les entitats que s'esmenten al text:
Cecilia Margarita Bartolomé Pina (Alacant, 10 de setembre de 1940) és una directora de cinema, guionista i productora valenciana. Va néixer a Alacant i es va criar a la província de Fernando Poo, antiga colònia espanyola, actualment Guinea Equatorial, on es va traslladar amb els seus pares, destinats a l'excolònia espanyola per exercir-hi de mestres. Allà va fer d'actriu en l'Agrupació Teatral de Guinea, companyia que va ajudar a fundar. Als 18 anys va tornar a Espanya amb la idea de cursar estudis d'economia. Va abandonar els seus estudis de Ciències Econòmiques per formar-se a l'Escola Oficial de Cinema de Madrid, on es va diplomar el 1969 amb Margarita y el lobo, convertint-se en una de les primeres dones a diplomar-se a l'Escola de Cinema els anys seixanta, juntament amb Pilar Miró i Josefina Molina. Aquesta tríada de cineastes (Cecilia Bartolomé, Josefina Molina, Pilar Miró) que emergeixen entre finals dels anys seixanta i principis dels setanta suposen "l'autèntic començament dels esforços de les dones per projectar la seua pròpia visió cinematogràfica darrere la càmera". Com diu Natalia Contreras, Bartolomé "és de les que pensen que ‘no hi ha res com l'oblit per netejar la mala consciència’. És una dona que ha hagut de lluitar dur contra les exclusions de l'oficialisme en el cinema". A nivell estilístic, com indica Laia Ramos, l'antirrealisme i el pastitx narratiu es barregen amb el gust per l'allò popular, evident en l'ús de la música, les cançons i les rimes, i l'humor com a eines per a fer explícits els mecanismes que sostenen les construccions simbòliques a l'entorn de les quals Cecilia Bartolomé articula els seus relats. Uns relats que, per altra banda, estan travessats pel vincle que Bartolomé manté amb l'allò referencial, amb el context històric i cultural sobre el qual erigeix els seus personatges, que esdevenen representacions de la individualitat sobre un fons translúcid de l'allò col·lectiu. En relació als personatges i temes que recorre, Laia Ramos subratlla que "les protagonistes de les pel·lícules de Cecilia Bartolomé es construeixen des de la quotidianitat, des del privat, el domèstic, des d'allò presumptament insignificant, per a donar compte de les històries als marges de la "Història", conformant així una mirada vers el món a partir de "l'intrascendent", en diàleg permanent amb les circumstàncies socio-polítiques i culturals. I és així com les seues heroïnes transiten del privat al públic i a la inversa, entomant unes lluites 'mínimes' que, efectivament, tindran la força de subvertir de manera profunda l'statu quo imperant". Quan vivia a Guinea Equatorial va fer les seues primeres pel·lícules en 8mm, Fragmentos rodados en Guinea (1962), uns dietaris cinematogràfics que mostraven la gent que l'envoltava, centrant-se en els nadius. En la dècada dels seixanta va rodar alguns curtmetratges de la Escuela Oficial de Cinematografía: Carmen de Carabanchel, La Noche del Dr. Valdés, La Siesta i Plan Jac Cero Tres. La seua primera pel·lícula, Margarita y el lobo (1970), de 45 minuts de duració i rodada en blanc i negre i en 35mm, va ser el seu projecte final de carrera a l'Escuela Oficial de Cinematografía. La pel·lícula es va rodar en deu sessions de set hores, inclosos els cinc números musicals en play back. Es tracta d'una tragicomèdia musical i, alhora, d'un manifest feminista en el qual crida a l'emancipació de la dona en l'Espanya tancada i obtusa del franquisme. A través del progressiu alliberament de Margarita d'un matrimoni opressor, de les limitacions professionals, de la manca de llibertat d'expressió, Cecilia Bartolomé construeix un retrat satíric sobre l'Espanya de finals dels anys seixanta. La pel·lícula acaba amb un tango que canta: "No sé por qué te amé, pero no ha sido en vano. Me has enseñado la llave que las puertas me abrirá. Adiós, Lorenzo, tengo mucho camino por delante, respiro, la vida es bella y estoy sola. ¡Al fin sola!". La pel·lícula va despertar les ires de la censura de l'època, va quedar prohibit i el Ministeri de Cultura la va incloure en les “llistes negres” impossibilitant la seua incporporació al cinema. La censura va condemnar la pel·lícula a la invisibilitat i la directora a l'ostracisme, essent apartada de l'àmbit cinematogràfic durant gairebé deu anys.
Cecilia Margarita Bartolomé Pina : actor_o_director, Alacant : Entitat_Geopolítica, Fernando Poo : Entitat_Geopolítica, Guinea Equatorial : Entitat_Geopolítica, Agrupació Teatral de Guinea : organització, Espanya : Entitat_Geopolítica, Escola Oficial de Cinema de Madrid : educació, Margarita y el lobo : pel·lícula, Escola de Cinema : educació, Pilar Miró : actor_o_director, Josefina Molina : actor_o_director, Cecilia Bartolomé : actor_o_director, Natalia Contreras : persona, Bartolomé : actor_o_director, Laia Ramos : persona, Fragmentos rodados en Guinea : pel·lícula, Escuela Oficial de Cinematografía : educació, Carmen de Carabanchel : pel·lícula, La Noche del Dr. Valdés : pel·lícula, La Siesta : pel·lícula, Plan Jac Cero Tres : pel·lícula, Margarita : persona, Ministeri de Cultura : govern