Digues-me quines son les entitats d'aquest text:
Aquest país s'ha tornat més exigent, i el malestar en veient tot això que li passa al president Torra, encara que coste de veure-ho, n'és una prova
Demane d’entrada al lector una certa indulgència per l’evident flaire de clavells portuguesos que he triat per titular aquest editorial. Alguns diran que és un titular excessiu. Però a mi em sembla precís. I l’he triat a plena consciència perquè demà farà tres anys d’aquell Primer d’Octubre que ho canviava tot i en vista, per contrast, dels episodis lamentables d’aquesta setmana.
El Primer d’Octubre, com tots els grans moments de la història, va ser moltes coses, va concitar molts fets concentrats en un de sol. I també va ser un assalt directe a la classe política catalana i els seus mètodes. El Primer d’Octubre no s’hauria fet sense els polítics i sense aquell govern que n’ha pagat un preu tan alt, això no ho discutiré pas. Però el Primer d’Octubre no seria allò que va ser, allò que és encara tres anys després, sense la gent, sense el poble. Sense el poble anant molt més enllà –i amb la cara descoberta– d’on la classe política catalana en realitat volia arribar.
Torra : polític, Primer d’Octubre : esdeveniment_polític