Com van vestides les dones?
Les senyores, sota les robes lleugeres, han posat pell de gallina, i experimenten una vaga terror que gairebé les fa córrer.
En Llucià també s'apressa: li fa pena de veure's en mig de la tempesta amb el seu impecable pantalon de franel·la blanca i les seves càndides sabates de lona.
El dissabte. En Llucià puja a Viladrau per passar-hi el diumenge i el dilluns.
És nit fosca quan hi arriba. Els reflectors de l'automòbil enlluernen la gent que espera a la plaça—fi del viatge. Hi ha cridadissa, salutacions, besades, estretes de mà. Al capdavall d'una estona de recerca es troba davant de l'Adelaida i de la seva cunyada. La primera absència es finida: l'unitat matrimonial es refà en aquell moment. En Llucià creu obligat fer alguna demostració afectuosa. Esforça la veu per a donar-li un to enjogaçat i s'atansa a l'Adelaida per abraçar-la. Ella no està per a abraçades. -Vés, home, vés.
Amb tot, En Llucià és convençut de no haver intentat cometre cap bestiesa: a quatre passes d'ell, un marit que arriba ha besat discretament la muller que l'esperava.
Amb robes lleugeres.