Com estava tothom?
I tots van entrar temerosos, sense dir paraula… sols se sentia la fressa del trepig.
-Què hi ha de nou?.. expliqueu-vos!
Ningú va respondre… tots miraven a terra.
-Expliqueu-vos, en què vos puc servir?
Després d'una bella estona que tots es miraven donant-se cops de colze i tocant-se amb els peus, en Fitora vermell i emocionat va dir:
-El Mut li dirà.
-Parleu, Mut, parleu- feu el Rector, tot arrugant la cara per a amagar una rialla que floria en son rostre.
-Jo? això la Monja que és més de missa!
-Justa! la Monja que és més dallós!…
-Dòs ho diré jo amb el permís… Res, que la noa de ses ploralles, sab? ha anat a picu i li veniem a dir que mos fes un enterrament… em dispensarà la franquesa…
-Ni més ni mencos- confirmà en Tenas.
-És morta? Aquella noia?- feu el Rector estranyat.
Temerosos, sense dir paraula.