De quin tema parla el text següent?
La resiliència psicològica (del llatí resilire, que significa 'tornar') és la capacitat que té una persona per a resistir i afrontar situacions traumàtiques per tal de "tornar" al seu estat estàndard, a més també és l'aptitud de reaccionar positivament malgrat les dificultats. Està relacionada amb l'autoestima de tal forma que implica també l'autoconcepte, és a dir, els factors intrapersonals. Està demostrat que la resiliència d'una persona és major quan té almenys una bona relació afectiva amb una persona. Quan un subjecte es comporta de manera resilient, pot recuperar-se després d'una vivència traumàtica i fins i tot pot sortir-ne enfortit. La resiliència no és una qualitat innata sinó que aquesta és un conjunt de conductes, accions i pensaments. Una persona amb un estrès diari interromp l'equilibri tant intern com extern, presentant-s'hi desafiaments i oportunitats. Tanmateix, els estressos rutinaris poden tenir impactes positius que afavoreixin la seva capacitat de recuperació. Algunes persones poden tractar amb més quantitats d'estrès que altres. La resiliència és l'adaptació integrada d'aspectes físics, mentals i espirituals en un conjunt d'estats beneficiaris o perjudicials. És important tenir en compte que la capacitat de resistència no és només superar una situació profundament estressant, sinó també sortir d'aquesta situació amb un "funcionament competent". La resiliència comporta que una persona es recuperi de la desgràcia ,sent una persona més perfeccionada i més àgil. Ser resilient no significa que no pateixi conflictes ni inquietuds, sinó que sap superar-los. Aquest terme no només se centra en malalties mentals sinó que també en la recuperació de malalties físiques i recuperacions d'escenaris traumàtics (ex: un accident amb el cotxe). La resiliència es considera de forma positiva i no té relació amb la psicologia tradicional.
El text tracta sobre psicologia.