Per a què es demana la minyona?
-Què mana?
-¿Vol fer el favor de deixar-me la minyona perquè m'acompanyi les nenes a costura?
-Prou. Vés, Catarina.
-Ja li asseguro que tenim un dia!…
Donya Esperança treu el cap per la finestra del pis de sobre i pregunta:
-Què tal? Doncs que ja els té aquí a casa?
-No, senyora, no encara, fins a les onze!… Ja li asseguro jo que estem…
-Cregui'm, senyora Socors: ¡no es descuidi d'allò de la donació!
-Oh! ca! ca! Miri…
La senyora Socors va parar de repent. Havia alçat el cap per casualitat i de la finestra de cada pis havien desaparegut, com visions vàries, mestresses i criades, que, fregant candeleros de llautó amb un guant, pelant patates, fent mitja o esmocant peix, ja miraven si, amb la mà a l'orella, i abaixant el cap tant com podien, fóra possible treure en clar, per lo que sentissin, lo que ocasionava el tràfec que aquell dia hi havia al primer pis.
Perquè acompanyi les nenes.