A qui va observar el jove?
I aquest xicot… res, què vol que li digui!… va veure un dia la noia (vamos la gran), i ja li dic, una afició tot seguit, que… -Ai, ai! Mossèn Parrell ja va cap a Sant Francisco? Ai pobra de mi, que deu ser tard!- Endemés, una afició loca. Al cap de vuit dies… (com vuit?, set, que era per Sant Jaume), ve-li aquí que ell que va i m'emprèn. Jo, filla, la veritat, vaig pensar: «-Veiam : pendrem informes…» No li vaig dir ni si ni no: m'entén? Posi's al meu puesto. Pregunto a l'un i a l'altre. Filla, tothom no té més boca per alabar-lo. I un gènit… Cregui'm: és d'allò més axistosot. Miri: l'altre dia ens estàvem al sostret, i, allò que succeeix de vegades, ningú deia una paraula, i ell que tot plegat salta… res, un acudit… ell que salta i diu: «Semblem muts!» Però miri: ho va dir d'una manera… allò… tot d'un plegat… «-Semblem muts…!»  que la noia i jo ens partíem de riure. I d'aquestes ne té moltes: cada punt hi és, no es pensi. Per cert que jo de vegades li dic: «-Per mor de Déu, calla!» Perquè m'arribaven a fer mal els ronyons. Ah, sí, sí, és molt dallonses. I doncs, vostè, ¿què ha tingut?
A la noia.