Què passa, quan no hi ha malalties, segons un personatge?
-Veu en temps de salut sempre hi cauen quatre costipats, un tisiquet per aquí, un pletòric per allí… i tot ajuda. Però ara…
-Sí, ara… Jo amb una trentena de casos ne tindria prou per a experimentar les virtuts del meu preparat.
-Home, no s'amoini; seguexi l'antic.
-Sí; però com l'antic no cura…
-Al menos tranquilitza la consciència. ¡Nada, nada! dieta, sudorífics i fregues; jo no em moc del que em varen ensenyar.
De fora. -«Com esteu?»
De dins. -«Noi gran, molt alt; noia gran, Horta; demés, aquí bons.»
La família de fora rep un despatx que diu: «El noi gran malalt, la noia gran morta…» i surten pels carrers del poble escandalitzant que a Barcelona a cada casa se'n moren dos. De fora arriben despatxos a centenars cada dia, dient: -¿Notícies? -Puja? -Baixa? -Quants avui? -Puc venir? -Heu tancat?
De dins ne surten altres tants responent: -Tau, tau. -Un xiquet.  -No gaire. -Vint-i-tres. -Sí. -No.

Mai havia estat tan fecunda i insípida la correspondència telegràfica.
Sempre hi cauen quatre costipats, un tisiquet per aquí, un pletòric per allí.