Identifica la temàtica clau del text següent.
La personalitat autoritària és un tipus de personalitat, caracteritzada per la disposició a la conformitat, l'obediència, i el respecte a les autoritats. És un concepte de psicologia social i de política, desenvolupat per l'Escola de Frankfurt, i que cerca, entre d'altres, explicacions dels motius pels quals tantes persones van seguir cegament líders autoritaris als anys 1930. Theodor Adorno, Else Frenkel-Brunswik, Daniel J. Levinson i R. Nevitt Sanford van publicar el 1950 el llibre La personalitat autoritària, basat en dades i observacions obtingudes durant la dècada dels quaranta del segle xx. Els autors van utilitzar escales per mesurar actituds, entrevistes en profunditat i tests projectius i de personalitat. L'estudi proposa altres dos tipus de personalitat: la personalitat democràtica i la personalitat revolucionària. La teoria es va fonamentar en bona part en la psicoanàlisi freudiana i en la psicologia cognitiva. L'autoritat és, a l'origen, poc majestàtica i bastant igualitària. No és rar que el cap sigui el millor caçador o el millor amfitrió de festes. Sent una constant en la història humana i estant referida al maneig de vastes poblacions, la seua legitimitat es basa i es fonamenta en la funció que la fa necessària: laborar pel bé públic. Encara que pot ser il·legítima i laborar al servei d'interessos poc escrupolosos. Una característica psicològica de la personalitat autoritària és la seua tendència a la perversió psíquica sadomasoquista: manar, dominar i obeir, sotmetre's, sense qüestionar la naturalesa intrínseca de l'ordre.
El text tracta sobre psicologia.