Què fou Carist?
Carist (en llatí Carystus, en grec antic Κάρυστος) era una ciutat de l'illa d'Eubea, situada a la costa sud al peu del mont Oque. La menciona Homer al "Catàleg de les naus" a la Ilíada, i es diu que la van fundar els driops, segons Tucídides i Escimne de Quios. El seu nom derivaria de Caristos el fill de Quiró.
L'expedició persa durant les guerres mèdiques, sota la direcció de Datis i Artafernes va desembarcar a la ciutat el 490 aC i que després d'una minsa resistència es va haver de sotmetre als invasors, segons Heròdot. Després de la guerra del Peloponès va estar amb guerra amb Atenes, però finalment es va acordar la pau. A la guerra de Làmia la ciutat va estar al costat d'Atenes. En la guerra de Roma contra Filip V de Macedònia va fer costat als romans segons Titus Livi.
Característic de la ciutat era el seu marbre, molt sol·licitat a Roma. La pedrera era Marmarion un lloc a la costa, prop de Carist, enfront de la costa de l'Àtica o potser a una muntanya al darrere de la ciutat on s'han trobat restes.
Hi van néixer Antígon, l'autor d'unes Historiae Mirabiles. El poeta còmic Apol·lodor, el metge Diocles i Glauc vencedor als Jocs Olímpics de l'antiguitat.
En època medieval, Carist va formar part del Ducat de Neopàtria. En el folklore de l'illa d'Eubea i de Carist en particular romanen alguns refranys que fan referència als catalans.
Una ciutat de l'illa d'Eubea.