Què va fer el primer personatge en parlar?
Al retornar a casa, la seva veu pregonà amb entusiasme l'esdeveniment d'una edat d'or.
-Dues centes mil pessetes, benefici net! Dues centes mil, benefici net!
Altre temps, per cap cosa del món hauria deixat anar davant de la família la xifra exacta del seu guany. Si la muller li demanava directament, ell mentia, deia una xifra més petita de la veritable. Aquesta ocultació li semblava profundament salutífera. Per la seva virtut, evitava que la imaginació naturalment pròdiga de Rosa, sa muller i de Natàlia, sa filla, s'engegués per viaranys perillosos. De més a més, el seu posat d'home poc sortós li servia per inculcar al fill una moral austera i per a repel·lir amb energia les seves peticions pecuniàries.
Avui no tenia forces per a fingir. Prou havia fet callant fins ara la pluja de comandes ultra-pirenenques que queien sobre el seu despatx. Es sentia freturós de comunicar la seva joia; moriria si no ho feia.
-Dues centes mil pessetes, benefici net!
El seu crit estentori retrunyí en tots els àmbits del pis i àdhuc s'escampà pels celoberts. Sense adonar-se'n, pare, muller i fills es besaven i s'abraçaven, amb llàgrimes als ulls. Hom diria que el senyor Molines tornava de fer fortuna en qualque terra equatorial eriçada de perills. Estava content, boig, delirant.
Va tornar a casa.