Quina pregunta fa?
-Que em faràs, demà, per dinar?
-Ai! el que vostè vulgui, senyoret.
-El que jo vulgui… el que jo vulgui!…- mormola de baix en baix En Llucià. I aquests mots li caminen cor endins amb un aire diví de novetat, li causen una sensació tan forta, que resta amb la mirada fixa, sense veure res, oblidat del lloc, de l'hora i de la Genoveva.
-El que jo vulgui… Déu meu!… el que jo vulgui!…
La minyona, mentre dura aquest monòleg, s'està plantada en mig del menjador amb una safata a les mans. Guaita el senyor amb una mica d'esverament. Què pot tenir? Li fa por que no demani plats massa difícils, després de rumiar tant. Dues vegades ha estat a punt de dir-li alguna cosa per retornar-lo del seu encaparrament. No gosa. A la fi (la safata plena de vaixella li pesa d'una faisó intolerable) es decideix. Diu, amb humilitat:
Que li farà demà per dinar.