Resumeix-me el text següent en una sola oració.
El president d’Òmnium Cultural, Jordi Cuixart, ha enviat una carta a tots els socis de l’entitat coincidint amb els tres-cents dies que fa que és empresonat.
A la missiva, Cuixart reflexiona sobre la importància de la lluita antirrepresiva en el sobiranisme i l’estratègia que ha de seguir ara.
‘Aquesta ha de ser la nostra actitud: no pas defensar-nos sinó acusar l’estat de vulneració flagrant dels nostres drets fonamentals i, alhora, interpel·lar al conjunt de l’opinió pública davant el retrocés democràtic que vivim’, escriu.
Cuixart també diu que des que és a presó, lluny de debilitar-se, ha enfortit les seves conviccions democràtiques.
‘Ja fa mesos que no hi ha condemna que em faci doblegar’, diu.
A més, afegeix que està convençut que, amb el pas dels anys, ‘les nostres condemnes els pesaran molt més a ells que a nosaltres’.
‘Mentrestant, nosaltres continuarem amb la dignitat intacta, la dels qui mai ens deixarem robar el somriure ni les ganes boges de viure’, acaba.
Llegiu ací la carta íntegra:
«Estimadíssim soci, estimadíssima sòcia,
Dilluns vaig poder treure les primeres tasses del forn; la ceràmica i la meditació m’ajuden a mantenir-me en pau i connectat, així com viure la presó amb felicitat i plenitud.
Avui, 12 d’agost, fa 300 dies que som a la presó amb en Jordi Sánchez i us vull donar de nou 300 milions de gràcies per ser-hi.
Lideratges, confiança i coratge: no hi ha presons – ni exili – per aturar tanta democràcia.
La lluita antirrepressiva representa un dels principals fronts unitaris del sobiranisme: un dels instruments bàsics per seguir avançant en el procés d’alliberament nacional.
Sempre vam dir que res ens seria regalat.
I ara coneixem millor els límits de l’estat, fins on són capaços de rebregar el seu sistema jurídic i de dret en nom de la unitat d’Espanya.
Per tant, necessitem enriquir lideratges i assolir els grans consensos que tants resultats han donat sempre.
I per fer-ho, necessitem també lideratges a les institucions i a peu de carrer.
Gestionar el mentrestant amb respostes socials, com a la pobresa energètica i habitacional, sense abandonar les conquestes assolides.
Per què si vàrem gosar lluitar, no vàrem gosar vèncer?, em preguntava Manuel Delgado.
No tinc la resposta exacta i sóc incapaç de fer cap retret, però l’afirmació ‘hem de ser més i més determinats‘ de l’Eduard Voltas és punt de partida important.
Els límits de la perseverança i resistència no poden ser la presó ni podem perdre un llençol a cada bugada debilitant majories essencials per reforçar la legitimitat de les decisions preses.
Per tant, no només crec que podem vèncer sinó que ja estem vencent.
El judici que afrontem no és només contra un govern legítimament escollit a les urnes, sinó també contra representants d’entitats socials: un cas únic de repressió ideològica i cultural dins la Unió Europea.
Avui, només equiparable a Turquia o Rússia.
Reivindiquem l’afirmació de K. Liebknecht: ‘Je suis ici pour accuser, non pour me défendre’.
Aquesta ha de ser la nostra actitud: no pas defensar-nos sinó acusar l’Estat de vulneració flagrant dels nostres drets fonamentals i, alhora, interpel·lar al conjunt de l’opinió pública davant el retrocés democràtic que vivim.
No blanquejar la barbaritat jurídica d’acusacions desproporcionades i sense fonament.
Ho ha dit la justícia d’Alemanya i hauria passat el mateix a Suïssa, Bèlgica i Escòcia.
Durant cadascun dels 300 dies a la presó, lluny de debilitar-me, he anat enfortint les meves conviccions democràtiques: ja fa mesos que no hi ha condemna que em faci doblegar.
Convençut que, amb el pas dels anys, les nostres condemnes els pesaran molt més a ells que a nosaltres.
I que el diàleg honest i sense condicions prèvies serà l’única solució de resolució del conflicte polític.
Mentrestant, nosaltres continuarem amb la dignitat intacta, la dels qui mai ens deixarem robar el somriure ni les ganes boges de viure.
Salut, tendresa, entesa i República.
Jordi Cuixart
10è President d’Òmnium
Presó de Lledoners, 12 d’agost del 2018»
Una carta enviada per Jordi Cuixart demostra que la presó no ha apaivagat els ànims dels dirigents independentistes empresonats.