Quina convicció tenia en Martí?
Posseir una voluntat de dona! En Martí deia que era gairebé impossible posseir una voluntat, tot lo més un bocí! I ell en va posseir una de voluntat fins al sacrifici i ara a tothora bull dintre seu la recança de no haver-la conservada blanament en l'estoig de l'estimació lluny de les traves que la vida de ric li havia posat.
Així, pensatiu passà pels carrers forans de la ciutat, acorat i retut, tement la mirada de les treballadores que vistosament abillades anaven a la tasca emmirallant llur gaiesa en els aparadors de les botigues luxoses. En Martí fins tenia ganes de fondre's avergonyit i fins li semblava que li cridaven -Covard! - Egoista! -¡Recorda't de la pobre mare del teu fill! Covard! Egoista! L'alegria del teu xofer serà l'enveja de la teva vida!…
Tan bon punt foren a la plaça de Catalunya En Martí va tustar el muscle d'En Pons, dient-li:
-Atura't! Quan te dec?- i mirà el taxis que duia la bandereta alçada.
-No res!
-Ah! Això no pot ser!…
Que era gairebé impossible posseir una voluntat.