Qui fou Isabel de Villamartín i Thomas?
Isabel de Villamartín i Thomas (A Guarda, Pontevedra, 1837 - la Garriga, 1877) va ser una poeta i dramaturga catalana que escrivia en les llengües catalana i castellana.
Nascuda a Galícia de mare empordanesa, es va traslladar a Catalunya a la infantesa, on va residir a Barcelona i Girona. Va desenvolupar la seua obra literària en català i castellà i va ser participar plenament en la vida literària de mitjan segle xix. Va guanyar la Flor Natural dels primers Jocs Florals de Barcelona el 1859 amb el romanç Clemència Isaura, i també la Viola el 1861 amb Lo flor de Cristo. El romanç que li va portar la Flor Natural cantava Clemència Isaura, la fundadora dels Jocs Florals de Tolosa, les originals, al s. XV.
El seu primer poema publicat va ser en castellà: Pembé-haré. Oriental (1856, Girona). Obres seues en català van ser incloses en els volums Los trobadors nous (1858) i Los trobadors moderns (1859), dues antologies poètiques de la Renaixença. També va participar en el Calendari Català. Va publicar el poema La desposada de Déu (1862) en català, i Horas crepusculares (1865) i La envidia y la caridad (1872) en castellà.
Com a dramaturga, tingué una peça a punt d'estrenar-se al Circo Barcelonés el 1859.
Va morir a la Garriga el 2 d'octubre de 1877, als quaranta anys, a causa d'una apoplexia cerebral.
Una poeta i dramaturga catalana.