On condueix l'accés de què parla el text?
La porta que donava a la quadra buida, oberta, exclusivament per anar de la casa a la fàbrica sens travesar el pati, en dies de pluja, era una porteta vidriera aprofitada que es tancava amb baldons i pany de frare. Fora en cas d'accident, ningú anava a la farmàcia de la fàbrica, per servir-se tothom en la del poble, on hi havia el practicant; i quan s'hi anava, era sempre per la porta gran. An això es devia que en Pasqualet hagués triat de preferència aquell lloc quietós i oblidat per tenir ses entrevistes amb la Nieves. Aquesta, a l'hora de plegar, pretextant que havia de fer alguna compra, entrava a la fàbrica per advertir a sa mare que tornés a casa sens entretenir-se, i després, per corredors i dependències de poc trànsit, se dirigia a la quadra buida mentre ell se ficava a la farmàcia pel rebost dels cocis; i, com que ningú veia a l'un ni a l'altre, havien pogut guardar secretes fins aleshores les seves relacions.
Mes aquell dia, el senyor Reguera, per fer més dret, passà també per la quadra buida, i abans d'obrir la vidriera, mirant per encert a través dels vidres verdosos i entelats, descobrí, allà al fons de la farmàcia, l'enamorada parella, abstreta en encegada conversa. Retrocedí vivament, sens ésser vist, i anà a sucar-se el tall amb esperit de vi.
L'endemà mateix se féu trobadís amb l'hereu, i agafant-lo familiarment a bracet, li proposà fer un tomb fins a la Font Nova. L'estudiant se'l mirà, sorprès, però veié en la cara del metge una expressió tan particular de riallera i protectora confiança, que, sense saber per què, intrigat, el va seguir mansament. Parlaren estona, molt llarga estona.
El senyor Reguera li contà, a tall d'avís, son descobriment de la tarda anterior, i provocà de cop i volta, amb sa aparent lleialtat, la confessiò desitjada. Després, afectant una indulgència discreta i cordial d'home de món. se cerciorà, per peces menudes,del caràcter que tenia aquell tracte; aconsellà al promès que si volia guardar-lo amagat, parés ment en el que feia; li féu prometre formalment que no diria un mot de la revelació a la Nieves.- Per no posar-la violenta, sap? tenint d'anar jo cada dia a casa d'ella… -i, finalment, s'oferí en tot i per tot al futur senyor d'aquell reialme.
El primer pas estava donat, i d'aquell jorn endavant se veié sovint anar junts a passeig pels afores els dos joves i, malgrat la diferència d'anys, establir-se entre ells una estreta intimitat. No cal dir que el llaç únic i veritable d'aquella intimitat era l'estimada comú. En Pasqualet, joiós de poder-se donar tot a la confiança, en plena efusió de sa jovenesa vibrant i expansiva, parlava al nou amic ex abundantia cordis, no celant en lo més mínim actes, propòsits, anhels, fantasies… El senyor Reguera, a son torn, tot ho escoltava amb interès, tot ho aprovava amablement, i entretant, mantenint sempre a l'hereuet en una atmosfera de graduada llagoteria, anava deixant caure amb tacte i destresa, avui una, demà una altra, en aquell cor que s'obria de bat a bat, sens el més petit recel, llavors d'idees i sentiments que esperava veure-hi grifolar i granar quan l'hora fos. La Nieves digué una vegada amb tristesa al seu promès:
A una quadra buida.