Què li preocupava al protagonista?
Encara que aquest bé de Déu de coses varen ser dites en no gaires minuts, jo temia pel pobre malalt i per la mateixa força expansiva de la tia Paulina: vaig aprofitar un moment de calma per a acomiadar-me. La tia Paulina es manifestà molt joiosa de haver feta la meva coneixença. Jo, per part meva, vaig correspondre amb tota la cortesia de què disposava.
En Víctor Buxareu m'acompanyà fins a la porta el reixat, i mentre baixàvem les escales jo li vaig dir:
-Caram, caram, Víctor! ¿Sap que té una parenta envejable?
En Víctor somrigué, i contestà, amb resignació:
-Pobra tia Paulina! És la germana petita de la mamà (al cel sigui).
-I viu amb vostès?
-No, encara que tot el dia se'l passa a casa nostra!
I, després d'un silenci enutjós afegí:
-És una mica especial, com haurà pogut veure; però ens estima molt.
El pobre malalt i la mateixa força expansiva de la tia Paulina.