Llista i classifica les entitats de què parla el text següent:
l’Aragó, la Comunitat Valenciana, Balears– i no en canvi països tan importants com Alemanya, França, etcètera. Venem molt a la resta del món i a la resta d’Europa? Sí, però fonamentalment Espanya continua sent, o la resta d’Espanya continua sent, el principal mercat de les empreses catalanes. Per tant, jo crec que menysprear aquesta realitat és certament injust, és poc equànime i sobretot és profundament perillós per al futur de Catalunya. Per això, quan deia que Ernest Lluch feia aquesta precisió em sembla fonamental tenir en compte el superàvit comercial que tenen les nostres empreses amb la resta d’Espanya, amb els nostres principals socis comercials. Hem de partir del principi de realitat. Catalunya no mereix o no necessita més pensament màgic, no necessita més populisme d’aparador, sinó que necessita més polítiques substantives, necessita més polítiques substantives orientades al creixement econòmic, més polítiques substantives orientades a la indústria, més polítiques substantives orientades a afavorir els autònoms, més polítiques substantius orientades a l’educació, més polítiques, en definitiva, orientades a la sanitat, als serveis socials i a tot el que són els pilars del nostre estat del benestar. Per això quan vostès diuen que tres de cada quatre euros d’aquest pressupost van a polítiques socials, van a carteres que tenen a veure amb sanitat, amb educació i amb serveis socials, jo em pregunto: és que es podria esperar una altra cosa d’uns pressupostos que al capdavall els paguem el conjunt dels ciutadans de Catalunya? Abans vostè feia esment de la cèlebre frase de Josep Pla, quan va visitar Nova York als anys cinquanta, que, impressionat per la bellesa lumínica de la ciutat, va dir: «I tot això qui ho paga?» Doncs això ho paguem els catalans. I per cert, senyor conseller, permeti’m una reflexió potser una mica més de fons, però que crec que escau perfectament a l’actual conjuntura, que és que quan vostè diu «això qui ho paga» i jo li dic que ho paguem els ciutadans de Catalunya, ho paguem els ciutadans de Catalunya d’ara i els que vindran, els ciutadans de Catalunya que vivim actualment en la nostra terra, a la nostra comunitat i els que d’aquí a uns anys hauran de pagar l’enorme, el monstruós deute públic que estem deixant a les futures generacions, tant a Catalunya com en el conjunt d’Espanya. És cert, el deute públic
Aragó : Entitat_Geopolítica, Comunitat Valenciana : Entitat_Geopolítica, Balears : Entitat_Geopolítica, Alemanya : Entitat_Geopolítica, França : Entitat_Geopolítica, Europa : ubicació, Espanya : Entitat_Geopolítica, Catalunya : Entitat_Geopolítica, Ernest Lluch : polític, Josep Pla : artista_o_autor, Nova York : Entitat_Geopolítica