Quina temàtica explora el text següent?
Un centre financer extraterritorial es defineix com un país o jurisdicció que proporciona serveis financers a no residents en una escala que no coincideixi amb la mida i el finançament de la seva economia nacional. Extraterritorial és la traducció de l'anglès d'offshore, d'aquí l'abreviatura anglesa més utilitzada d'OFC. "Offshore" no es refereix a la ubicació de l'OFC (molts OFC de l'FSF-FMI, com ara Luxemburg i Hong Kong, es troben "onshore"), però al fet que els majors usuaris de l'OCC no són residents (per exemple, són "extraterritorials"). L'FMI enumera els OFC com una tercera classe de centres financers, amb els centres financers internacionals (IFC) i els centres financers regionals (RFC); n'hi ha de solapats (per exemple, Singapur és un RFC i un OFC).

Durant els mesos d'abril a juny de 2000, l'FSF-FMI va elaborar la primera llista de 42-46 OFCs mitjançant un enfocament qualitatiu. A l'abril de 2007, l'FMI va elaborar una llista revisada basada en quantitats de 22 OFC, i el juny de 2018, una altra llista revisada basada en quantitats de vuit principals OFC, que són responsables del 85% dels fluxos financers d'OC (que inclou, Irlanda, el Carib, Luxemburg, Singapur, Hong Kong i Països Baixos. L'eliminació dels controls de moneda i de capital, el principal motor de la creació i l'ús de molts OFC a la dècada de 1960 i 1970, (Johnston (1982); Park (1994); IMF (1995); Hampton (1996)) van veure que els règims de fiscalitat i/o regulació es converteixen en els principals motius per utilitzar OFC a partir de la dècada de 1980. Els avenços a partir de 2000 a partir d'iniciatives de l'FMI-OCDE-FATF sobre normes comunes, compliment regulatori i transparència bancària, han debilitat notablement l'atracció reguladora dels OFC. Els acadèmics consideren ara que, per les activitats, els OFC són sinònims de paradisos fiscals, amb un enfocament especial en les eines BEPS de planificació de l'impost de societats, vehicles amb tracte de neutralitat fiscal, i banca a l'ombra/titulització d'actius.

Les investigacions del 2013-2014 van mostrar que les OFC tenien un 8–10% de la riquesa mundial en estructures neutres en impostos i actuen com a eixos per a les multinacionals nord-americanes, especialment per evitar impostos sobre les empreses mitjançant eines d'erosió de la base imposable i trasllat de beneficis ("BEPS") (per exemple, el "doble irlandès"). Un estudi de juliol de 2017, es van classificar els OFC en OFC Conduit (conducte) i OFC Sink (desaigua); obtenint així 5 OFC conducte (per exemple, l'impost modern sobre societats paradisos, pels quals es desplaça una quantitat immensa de valors cap als OFC desaigua) i 24 OFC desaigua (per exemple, paradisos fiscals tradicionals, als quals desapareix una quantitat immensa de valors del sistema econòmic). El juny de 2018, la investigació va demostrar que els OFC s'havien convertit en les ubicacions dominants per als esquemes BEPS d'evitació d'impostos de les empreses, amb un cost de 200 milions de dòlars en ingressos fiscals anuals perduts. Un estudi conjunt de l'IMF de juny de 2018 va mostrar que gran part de la IED dels OFC, a països amb impostos més elevats, provenia de països amb impostos més elevats (per exemple, els Estats Units són el major inversor de si mateix, a través dels OFC).
El text tracta sobre política.