Com estarà a partir d’ara la mare?
-Oi, que es un fet!
-I, filla, al menys estaré tranquila… perquè és un dimoni, filla, un dimoni fet… Tot ho fa anar en renou! Peret, vina, què fas aquí fora!… Veus?…
-Aquesta és la senyora mestra, saps?… Ja cal que facis bondat de la bona…
-I que creguis tot el que et mani, saps?…
-Ah, sí; això sobre tot; als mal-creients jo no els…
-I què…
-Ah, sí; això sobre tot…
I en Peret se les mirava amb uns ulls!… vermell!…
Sa mare després de conversar bella estona amb aquella senyora, se'n anà. Al veure-la desaparèixer, en Peret sentí que el coll se li nuava… Les llàgrimes li vingueren als ulls i vaga, però dolorosa, una idea s'apoderà de son petit cervell de noi:
-Adéu, perduda llibertat!…
La costura li sembla una presó; la noia de la canya l'escarceller.
Tranquila.