Què imagina en Jaumet?
Entretant en Jaumet, que ja s'afigura que l'altre ho contarà i que un altre creurà que és cert lo del tràfec inventat per donar-se llustre, ja gosa més que si el fet sigués cert.
Ja es diverteix; ja té gana, i, per a donar més color de veritat a sa enganyifa, fa veure que busca a algú, mira tot esbarriat, i, si algun company vol entretenir-lo, diu:
-Dispensa'm un moment. Aviat nos veurem.
-Ah!- li responen amb malícia. -Fes, fes, no et vull destorbar.
-Ca! no!- replica ell, mig rient. -Si no és res…
Ja la gent s'ha cruixit: tothom va ple de pols i gotes d'espelma; ja s'ha esqueixat l'alfombra; ja han caigut sis o set parelles en el galop infernal.
Els estudiants xiulen i fan el gos; compareixen al saló gent que ja han anat a buscar els abrics. El dia clareja, els de la llet de burra recorden la ciutat.
La meitat dels que ixen del ball se'n van dient:
-Vet aquí un grapat de pessetes fora de la butxaca, i a l'últim per res. Ja voldria ser al llit.
Toquen l'ase, s'embossen…
Que l'altre ho contarà i que un altre creurà que és cert lo del tràfec inventat per donar-se llustre.