Escriu-me una frase que expliqui la idea principal del text següent:
Activistes de l'organització Radical Independence Campaign.
Foto: Radical Independence Campaign
A jutjar pel que es pot llegir, veure i escoltar en els principals mitjans de comunicació escocesos, el debat sobre el referèndum independentista del proper 18 de setembre es redueix a un joc reiteratiu de declaracions entre el Primer Ministre escocès, Alex Salmond, i representants dels polítics unionistes (laboristes, liberals o conservadors).
Fins ara, la societat civil i els moviments socials no han trobat el seu espai en un debat acaparat i impulsat gairebé en exclusiva pels partits.
És cert que tant els independentistes com els unionistes disposen de plataformes politico-civils —Yes Scotland per als primers i Better Together per als segons— que aglutinen partits i entitats de base social.
A la pràctica, però, es tracta d’estructures institucionalitzades que es mouen al ritme que marquen els partits.
Entre catalans i per entendren’s: Escòcia no diposa d’entitats equivalents a l’Assemblea Nacional Catalana i Òmnium Cultural.
Ara bé, a mesura que s’apropa el referèndum apareixen noves veus que es reivindiquen en el debat, al marge dels partits.
És allò que l’escriptor i analista polític de Glasgow Gerry Hassan ha volgut definir com la tercera Escòcia, en referència als moviments polítics i socials —principalment d’esquerres i pro-independència— que es desmarquen de les dinàmiques institucionalitzades.
Una manera de fer política que els darrers mesos ha aconseguit mobilitzar actors socials i ha atret sobretot joves per la independència que no es defineixen com a nacionalistes sinó com a demòcrates radicals, feministes i ecologistes —i tot tipus de variants— que contribueixen a complementar el debat fins ara ens mans de l’Escòcia oficial.
Els dos principals pilars d’aquesta tercera Escòcia són la Radical Independece Campaign, que aglutina ecologistes, exlaboristes i partits extraparlamentaris d’extrema esquerra, i el National Collective, un moviment eclèctic d’artistes que a pres força en les principals ciutats del país.
Més enllà del Partit Nacionalista Escocès
“Des de la Radical Independece Campaign fa mesos que treballem per visualitzar que hi ha espai independentista més enllà del Partit Nacionalista Escocès (SNP) del Primer Ministre Alex Salmond.
Es pot discrepar amb Salmond i votar Sí en el referèndum del proper setembre, perquè aquest no és un vot per a un partit polític sinó per al futur de tot un país”, explica Cat Boyd, una de les portaveus de la campanya.
Precisament, el fet que l’SNP tingui gairebé tots els diputats independentistes del Parlament d’Escòcia fa que molts ciutadans associïn la independència a un sol partit.
“Si ens fixem en la representació parlamentària, el moviment del Sí és molt poc transversal.
Però al carrer el debat és més plural del que a primer cop d’ull pugui semblar.
I nosaltres volem demostrar-ho”, comenta l’escriptor Andrew Barr, un dels fundadors de National Collective, entitat que ha aconseguit reunir més de tres-cents associats, una xifra gens modesta en els paràmetres de la mobilització social a Escòcia.
Des del final de l’any passat, l’entitat és present en la major part de capitals escoceses —a Edimburg, Glasgow, Aberdeen, Dundee i Inverness— però el seu projecte estrella tot just acaba de cristal·litzar: s’anomena YEStival i és un festival itinerant que des del 28 de juny i fins el proper tres d’agost donarà la volta a tot el país.
“La nostra iniciativa vol apropar l’art a la política i viceversa: debatre i discutir utilitzant la paraula, la música, la fotografia i el vídeo.
L’objectiu final és buscar noves formes de persuació, potser més desenfadades, per aconseguir motivar aquells que s’han anat distanciant de la participació política”, afegeix Barr.
Treball a peu de carrer
Però quina és la influència d’aquests col·lectius en el debat?
“És cert que disposem de poca infrastructura si ens comparem amb els partits polítics o les campanyes oficials, però som forts en la mobilització social, en el treball al carrer i als barris.
És un treball que pot passar desapercebut, però estem convençuts que tindrà els seus efectes en el resultat del referèndum”, argumenta Cat Boyd.
Així, amb pocs mitjans, però amb el convenciment que la diversitat farà créixer el moviment sobiranista, les noves veus per la independència intenten obrir-se camí en el debat polític escocès.
Surten noves veus a favor de la independència d'Escòcia de la mà de la societat civil.