Els protagonistes professaven la religió cristiana?
Cenyits el lloms amb cíngols de fortalesa, i el pit davall l'escut de la creu, férem molta via, i al jorn qui feia cinquanta de la partença nostra, arribàrem a la ribera del Tigris. Oloràrem el rastre de miracle del temps antic, la bona olor del fetge del peix que excloïa el dimoni, ço és saber, aquell fetge del peix cremat su-baix del llit nupcial per la mà de Tobies, admès a la copulació dels Patriarques la segona nit de continència, su-baix d'aquell llit que Rafael abrigava invisiblement i gelosa, per ço que no fos profanat, amb ses dues ales arcangèliques, segons llargament és recontat en el llibre del dit Tobias. Aquest riu haguérem de travessar, nedant, per entrar en la terra dels Perses. Un camp s'hi estenia, ample i llis, que en llengua d'ells havia nom d'Asia. Allà fou que el braç del Galileu, per ministeri de Mercuri, màrtir, nafrà de mort Julià l'Apòstata.
Passat aquest camp, entràrem a una ciutat, Kitissefodo per nom, on dormen el son de pau Ananias, Azarias i Misael, qui foren llençats al foc i no es cremaren, segons que bellament reconta el profeta Daniel. Menjàrem aquí, en temor de Déu, i sacrificàrem, volenters, l'holocaust d'un himne. Quatre mesos vàrem despendre per travessar la Pèrsia a peu, i arribar a terres d'India. Una casa de pinta en ampla oberta trobàrem avinent i entràrem, amb aquestes humils paraules: «La pau sia en aquesta casa i en tots aquells qui habiten en la casa!» Ningú ens respongué. Era deserta i hi sojornàrem tres dies. Al dia quart, compareixen terriblement armats un home i una dona. Amb posat de reverència humil ens hi acostàrem… Ells fugiren, i al cap de poc temps retornaren amb un exèrcit d'Etíops. N'hi havia més de tres mil. Voltaren la casa i li calaren foc, per ço que ens cremessin de viu en viu. Nosaltres invocàrem a Jesucrist: «O Vós, qui escampàreu tota la sang per extingir la flama eterna, salvau-nos!» Ardidament saltàrem del setge impetuós d'aquell incendi, però caiguérem en llurs mans. Tancaren-nos en la foscúria mal olent d'una presó. Assentats en tenebres i en ombra de mort, no hi havia qui ens portés ni pa ni aigua. El dejuni ens assecà i la fosca ens engroguí. Després d'alguns dies, creient ells que seríem morts, obriren la presó; i en veure'ns, orant, agenollats en oració, ens tragueren, ens assotaren i ens deixaren anar. Vuitanta jorns passàrem sense menjar res. Testimoni ara en donem i sabeu que el testimoni és ver.
Sí.