D’on arriba el senyor Ignasi?
El senyor Ignasi ve de passejar a l'hora de sempre. Ben segur que haurà arribat fins al Criadero i des d'allí se'n torna a casa.
Pobre home, com va perdent! Cinc anys ha que se'l veu fondre's com una candela cap per vall.
Veu's aquí lo que és el món. Tant humor que tenia, tan alegre que havia sigut tota la vida, ara… en faltant-li ella tot li ha faltat.
Arriba a casa i, per a reposar un rato, s'assenta al costat del vetllador a on la difunta solia cosir de dia i fer mitja de nit…
Cinc anys, i encara l'enyora i li apar impossible que per un cantó o per un altre no surti ella a preguntar-li com abans: -Què tal? ¿Fa de bon anar pel món?
De vegades passa el dematí regirant un calaix ple de cintes, encetalls, agulles de ganxo, capsetes de gafets, sivelles… Quan ella era viva, ell d'allò se'n reia i en deia enfarfecs. Ara ho contempla amb carinyo, ho col·loca tot amb simetria i diu: -Totes aquestes cosetes encara són de la pobra Cinta.
L'últim dia que va sortir a passejar amb ella feia un sol hermós… Era pel maig. Arribaren fins al Criadero i no passaren d'allí, perquè ella tenia esgarrifances.
De passejar.