Extreu les principals categories d'aquest text:
Rosa Maria Arquimbau i Cardil (Barcelona, 27 de març de 1909 - 28 de febrer de 1992) fou una escriptora i periodista catalana. Emprava també el pseudònim de Rosa de Sant Jordi per als contes. Reproduint la pàgina de l'Associació de Dones Periodistes: la Rosa M. Arquimbau fou "periodista i escriptora que de ben jove ja va començar a escriure, perquè als 13 o 14 anys va escriure algun conte, que publicava en revistes literàries de l'època. Va col·laborar en gairebé tots els diaris i setmanaris d'esquerres i l'any 1929, amb només 19 anys, va publicar la seva primera obra: un llibret de contes titulat: La dona dels ulls que parlen. L'any següent, el 1930, va fer tot un seguit de reportatges de caràcter social a la revista Imatges. Col·laborà al setmanari La Rambla, amb una columna nomenada "Films&Soda", des de la qual comentava, sovint amb ironia, els canvis que protagonitzaven les dones. Els seus articles sovint provocaven polèmica amb els diaris de caràcter més conservador. El periodisme i la literatura no la van apartar de la política ni del feminisme. Va participar en la campanya de recollida de signatures femenines a favor de l'Estatut i va promoure l'agrupament de les catalanes a favor del vot femení. Va ser presidenta del Front Únic Femení Esquerrista, a més de militant d'Esquerra Republicana. Un dels aspectes més moderns de la seva obra és la barreja de gèneres, i així, les seves columnes periodístiques es nodreixen d'elements narratius i d'efectes teatrals, mentre que en el seu teatre, per exemple, hi trobem temes que havia plantejat prèviament en els seus articles. Durant els anys de la República va escriure Història d'una noia i vint braçalets (1934), Es rifa un home (1935) i l'any 1938 va estrenar la peça teatral Maria la Roja, que ella va qualificar com de reportatge, ja que l'acció transcorria en una presó de dones a París. L'any 1957 va publicar la comèdia L'inconvenient de dir-se Martines. Als anys 70 va tornar al panorama literari després d'un temps d'absència amb La pau és un interval (1970) i Quaranta anys perduts (1971) L'any 2016 el Teatre Nacional de Catalunya va publicar la pràctica totalitat del seu teatre, una part del qual havia restat inèdita fins aleshores. El mateix any, Julià Guillamon edità el volum Un cor lleuger, que aplega la major part de narracions breus de l'autora.
Rosa Maria Arquimbau i Cardil : artista_o_autor, Barcelona : Entitat_Geopolítica, Rosa de Sant Jordi : artista_o_autor, Associació de Dones Periodistes : organització, Rosa M. Arquimbau : artista_o_autor, La dona dels ulls que parlen : pintura, Imatges : mitjans_massius, La Rambla : mitjans_massius, Films&Soda : mitjans_massius, Front Únic Femení Esquerrista : organització, Esquerra Republicana : partit_polític, República : esdeveniment_polític, Es rifa un home : obra_escrita, Maria la Roja : cultura, L'inconvenient de dir-se Martines : obra_escrita, La pau és un interval : obra_escrita, Quaranta anys perduts : obra_escrita, Teatre Nacional de Catalunya : organització, Julià Guillamon : artista_o_autor, Un cor lleuger : obra_escrita, Història d'una noia i vint braçalets : obra_escrita, París : Entitat_Geopolítica