De quina manera va començar a parlar el primer personatge?
Llavors, amb llàgrimes als ulls i amb tremolor dins la veu, digué: -Benvinguts, germans! ¿I d'on sou? Per quin camí sou arribats fins aquí? Encara els ètnics persegueixen als creients?- Diguérem-li les dificultats del llarguíssim camí i com teníem en cor d'anar fins allà on el cel se té amb la terra. I ell ens digué: -No és possible que arribi al Paradís cap home mentre dugui el cilici de la carn i el sac feixuc d'aquesta mortalitat. Jo també, pobre de mi pecador, hi volguí anar algun dia… però una nit, l'àngel del Senyor m'aparegué, no lluminós com altres vegades, sinó roent d'indignació, i em digué: -No t'atrevesques a passar més avant i no vulguis temptar al Senyor. D'aquí al Paradís on Adam i Eva moraren en delícies, hi ha vint milles. Davant el Paradís hi posà el Senyor un Querubí roent amb un glavi de flama vincladiça perquè el servàs inviolat de petja humana. Dels peus fins a la cinta el Querubí té figura d'home: el pit dur i cerrut com el pit d'un lleó; el braç llampegant com el vidre.
Llavors jo, miserable pecador Teòfil i mos dos germans Sergi i Higini, cap cli i genoll a terra, humilment adoràrem els incomprensibles camins de Déu.
Ell ens digué: -Jo us prec, dilectíssims, que sortigueu un poc de la cel·la i m'espereu. Tinc amb mi dos lleons qui de dia tresquen el desert i a la nit retornen a la cova: no sia cosa que arribant inesperadament, vos facin mal.- Sortírem. Rossos com un incendi, xirricant de dents i bramulant, vet-los aquí! Arriben a l'home de Déu, li besen els peus i l'adoren inclinant l'àurea crinera. Ell, posant-los la mà damunt, els va dir: -Fills meus: tres sants monjos són arribats del monestir de Mesopotàmia aquí, no els faceu, doncs, mal!- Entràrem; els lleons ens miraren fixament amb els ulls d'òpal plens de mansuetud. Amb el servent de Déu férem la sinaxis, i monjos i lleons menjàrem en pacífica companya aglans i herbes, i beguérem aigua en silenci i temor de Déu. L'endemà demanàrem-li: -Ens atrevim a demanar a la vostra beatitud que ens conteu la vostra vida, d'on sou i quin nom teniu.-
Amb llàgrimes als ulls i amb tremolor dins la veu.