Com estava el personatge?
Va demanar això com a enfurismat, però vaig compendre que la idea no li desplaïa.
-Ah, creu-me, no era una dèria, no, allò que dèiem de la llibertat dels cims… Aquí l'home es fa conscient, terriblement conscient. Jo podria ara donar les lleis perfectes a tota la humanitat. Això és, les lleis per a trabucar tota llei, per a esprémer enfora de l'esperit de l'home, tot atavisme de llei.
Vaig preguntar-li si la Roseta també n'era, de conscient.
-La'n faig. Parlem. Li llegeixo llibres. Després, en aquest cim, la Roseta ha perdut el fonament de l'esclavitud del seu sexe, que és el desig de plaure.
-I el fonament de l'esclavitud del nostre, de sexe?
-El treball? Està ben llest.
-Però heu arribat a poder viure sense cap mena de treball?
Com a enfurismat.