Quin era el paper de Silvà en l'era romànica?
En la mitologia romana Silvà (en llatí Silvanus, o 'dels boscos') era l'esperit tutelar dels camps i dels boscos. Sembla que és una adaptació de l'etrusc Selvans, i que no té relació amb els silens grecs tot i que tingué unes atribucions semblants a les dels faunes, sàtirs i silens grecs. El déu celta Sucellos i el déu eslau Borevit també tenen relació amb Silvà.
Silvà era un genius loci, i del que es diu que en temps molt remots els pelasgs de la Mar Tirrena havien dedicat una arbreda i un festival. Se'l descriu com un déu que presideix sobre els camps i els pagesos, i també se'l considerava protector dels límits dels camps.
Higí el Gromàtic explica que Silvà va ser el primer a posar pedres per assenyalar els límits dels camps i que cada estat tenia tres Silvans:
En relació amb els boscos, sylvestris deus, presidia especialment sobre les plantacions i gaudia dels arbres que creixien salvatges, pel que se li representa portant el tronc d'un xiprer i és anomenat δενδροφόρος (dendroforos). Respecte al xiprer s'explica la següent llegenda: Silvà, o segons d'altres fonts Apol·lo, estava enamorat del jove Ciparís; una vegada va matar per accident un cérvol que pertanyia a aquest. Ciparís va morir de pena per això i va ser transformat en xiprer.
També se'l descriu com la divinitat protectora dels ramats de bestiar, als quals guarda dels llops, i de la fertilitat, la qual promou. Sent el déu dels boscos i els ramats, també se'l descriu com un apassionat de la música: la siringa estava consagrada a ell i se l'esmenta junt amb els Pans i les Nimfes Especuladors posteriors fins i tot identificaven Silvà amb Pan, Faune, Inuus i Égipan. Cató el Vell l'anomena Mars Silvanus, de manera que queda clar que ha d'haver estat relacionat amb el Mart italià, i també s'afirmava que la seva relació amb l'agricultura era només pel que fa a les tasques realitzades pels homes, sent excloses del seu culte les dones.
En la poesia llatina, així com en diverses obres d'art, sempre apareix com un home ancià però alegre i enamorat de Pomona. Els sacrificis que se li oferien consistien en raïms, espigues de cereals, llet, carn, vi i porcs.
Viccionari
Era l'esperit tutelar dels camps i dels boscos.