Què implica ferir una persona d’aquesta manera?
-Oh! això ho veurem. Si jo hagués de fer el testament, ja li asseguro… Miri que, sangrar a un home així, vol fetge!
-I bé, ¿no veu que és gent que no se'ls pot dir res? No la contradiuen: però fan la seva i callen. Jo m'hi desespero, què vol que li digui? no hi puc fer més: és gènit que Déu m'ha donat. Lo que deia jo l'altre dia a sa germana, que és molt més enraonada que ella: «-El carnisser de la Bordeta és un home que en aquesta classe de malalties fa, vamos, miracles- (perquè, senyora, allò és cosa que no es creuria sinó que es veu). -Per què no l'envien a buscar? què hi perdrien? Ell, si no cura, no cobra un quarto.» I lo que ella em va dir… diu: «Jo ja l'hauria fet venir.» I ja li dic que és una xicota que dóna gust de parlar-hi. Però diu: «-Com ma germana -diu- és aixi, sap?… què farà?…» -diu.- Diu: «Per més que vosté la prediqui- diu -no es mourà de lo que li digui el metge- diu -encara que la matin.» Ai! ja li dic jo que quan a una persona li agafa una taleia, ja està fresca. Què es pensa? Ella, per més que ara en vegi l'experiència, morirà a mans d'un metge; aquesta ja li tinc pronosticada: tingui compte qui li diu; perquè la conec de temps i és tossuda com ella sola.
Que es vol fetge.