Digues-me quines son les entitats d'aquest text:
Encara que el sistema autonòmic espanyol siga presidencialista en la pràctica, el parlament en realitat és una institució que als països avançats és el centre de la política i de bona part de la vida pública
Divendres el Parlament de Catalunya es constituirà en la XIII legislatura oficial –una numeració que estaria bé que fos canviada definitivament, per incloure-hi les legislatures de la república de Macià i l’exili. La sessió de constitució serà interessant per si sola, perquè contindrà les bases del possible pacte de govern a la Generalitat, el que hauria de menar a la presidència de Pere Aragonès i la formació d’un govern que a hores d’ara –dit amb molta prudència en vist de les poques coses que se saben de les negociacions– sembla que serà independentista.
La pista clau, per tant, serà el paper dels comuns. Molt probablement, allò que passe en aquesta votació indicarà si són dins el pacte o no, si formen part del nucli de la governabilitat, si són uns aliats parlamentaris i prou o si no són ni això. La proposta del partit d’Ada Colau de fer president Joan Carles Gallego no sembla res més que fum. Perquè Gallego obtinga prou vots per a ser president del parlament, l’independentisme s’hauria de trencar i això no és previsible, perquè tindria greus conseqüències amb vista a les opcions d’Aragonès. Dit això, els equilibris a la mesa, divendres, seran molt indicatius. Qui en són els vice-presidents, per exemple.
Macià : polític, Generalitat : govern, Pere Aragonès : polític, Ada Colau : polític, Joan Carles Gallego : polític, Gallego : polític, Parlament de Catalunya : govern