Què fou Calidó?
Calidó (llatí Calydon, grec Καλυδών Kaludon) era la principal ciutat d'Etòlia a l'època heroica.
Va ser fundada per Etol a la terra dels Curetes i el nom se li va donar pel seu fill Calidó. Era veïna de la ciutat de Pleuron, capital dels Curetes. No era a la costa sinó uns quilòmetres a l'interior, a la plana de l'Evenos. La Ilíada fa esment de les lluites entre Curetes i Calidons, els primers lluitant per expulsar als segons de les seves terres i els segons lluitant per restar-hi. Els Calidons van participar en la guerra de Troia amb un exèrcit dirigit pel seu rei Toant, fill d'Andrèmon.
Encara apareix en època històrica. El 391 aC era en possessió dels aqueus però no se sap com la van arribar a posseir. Se sap, això no obstant, que els aqueus van rebre Naupactos al final de la guerra del Peloponès i és possible que llavors Calidó fos part de Naupactos. En aquest any 391 aC Calidó fou atacada pels acarnanis i els aqueus van demanar l'ajut a Esparta. Agesilau II va ser enviat a Calidó amb un exèrcit a lluitar contra els acarnanis i els aqueus la van poder conservar. La van posseir fins a la batalla de Leuctres el 371 aC en què Epaminondas la va tornar a Etòlia. Va ser una ciutat important encara que va jugar poc paper a la història.
La ciutat va ser buidada el 31 aC per ordre d'August i els seus habitants enviats a poblar la recent fundada Nicòpolis. Només un petit nombre d'habitants va restar a la ciutat. L'estàtua de la deessa Àrtemis Làfria, deessa tutelar de la ciutat, va ser donada a Patras, que també va rebre una estàtua de Dionís que abans era a Calidó.
De la ciutat mateixa no se sap exactament la situació. Estrabó diu que a la rodalia hi havia un llac i Pausànies esmenta el temple d'Apol·lo Làfrius. La ciutat havia d'estar entre l'Evenos i l'Aquelos. Unes ruïnes trobades a Kurtagà podrien correspondre a la ciutat.
La principal ciutat d'Etòlia.