Què dius el protagonista sobre l’any nou?
Són vuits i nous això de l'any nou.
És clar que a moltes noietes les vestiran de llarg i tindran gran alegria, mes ¿quantes no se'n vestiren l'any passat?
Sentiran dir allò de que el Carnaval ja no val res; allò de que han abaixat la farina i han pujat el pa; allò de que hi ha un predicador molt bo; allò de que a la caiguda de la fulla hi petaran molts xacrosos i vaia! no ens cansem més: veuran, sentiran i desitjaran el de sempre i no escarmentaran de res.
Vegin, doncs, per a on s'agafaria aquest any si tractés de passar per nou.
Si, verbi gràcia, al cap de dotze mesos ens trobéssim que ningú s'havia tirat dalt a baix del balcó, o que la gent no es casés ni s'enviudés ni es fes moneda falsa, ni es morís cap metge… encara vaja!
Mes ca! res d'això. La bola del món donarà les voltes com sempre.
¡Què n'hi haurà de minyons que després d'haver fet els primers versos somiaran que son lord Byron!
¡Què n'hi haurán de nois anant per casa vestits de generals, i de generals que sortiran pel món semblant nois!
De tant en tant correrà allò de que està a punt d'armar-se la grossa.
Els vells del siti de Girona, amb tota aquella formalitat que els caracteritza, seguiran endevinant que en tot rebullici hi ha amagada la mà de l'inglès.
S'hi repetiran aquelles coses de:
-Mare de Déu, com passa el temps!
Que són vuits i nous.