Quina temàtica explora el text?
El radi covalent d'un element químic és la meitat de la distància entre els nuclis dels dos àtoms d'una molècula homonuclear enllaçats per enllaç covalent simple. Normalment el radi covalent s'expressa en picòmetres (pm). L'expressió matemàtica per calcular el radi covalent                                    r                        A                                     {\displaystyle r_{A}}    d'un element                                    A                          {\displaystyle {\ce {A}}}   , en una molècula                                                 A                            2                                                                                           {\displaystyle {\ce {A2}}}    que té una distància internuclear                                    d                        A             −             A                                     {\displaystyle d_{A-A}}    és:  En teoria, la suma de dos radis covalents quan es troben enllaçats dos àtoms diferents hauria d'igualar la longitud d'enllaç covalent entre dos àtoms, però en la pràctica la longitud de l'enllaç depèn de l'entorn químic. Els valors dels radis covalent es calculen dividint per dos les distàncies entre els àtoms de molècules homonuclears. Tanmateix, hi ha elements que no permeten aquest càlcul i es fa a partir de molècules heteronuclears. Sabent el radi covalent d'un dels àtoms, l'altre es calcula restant aquest radi conegut de la distància entre nuclis dels àtoms. Els elements del grup 18, els gasos nobles, són els únics elements que no tenen valors de radis covalents perquè no formen molècules diatòmiques.  El radi covalent és una propietat periòdica, això és, varia regularment dins de la taula periòdica. Dins d'un període de la taula periòdica el radi covalent disminueix lentament a mesura que s'avança d'esquerra a dreta. Així, els radis covalents més alts els trobam en el grup 1 dels alcalins, i els radis covalents menors en el grup 17 dels halògens. Per exemple, els radis covalent màxim del 3r període és el del sodi (186 pm) i el menor, el del clor (99 pm). Dins d'un mateix grup el radi covalent va augmentant en davallar dins d'una columna. És el cas dels halògens, grup 17, on el radi covalent del fluor és el menor (64 pm), i el del iode el major (133 pm). Molts dels radis covalents s'ajusten a la següent equació: on                                    a                        0                                     {\displaystyle a_{0}}    és el radi de Bohr (5,292 × 10−11 m),                         n                 {\displaystyle n}    el nombre quàntic principal i                                    Z                        ∗                                     {\displaystyle Z^{*}}   la càrrega nuclear efectiva (atracció dels protons del nucli atòmic menys la repulsió dels electrons sobre l'electró més extern). En avançar d'esquerra a dreta dins d'un període es conserva                         n                 {\displaystyle n}    i augmenta                                    Z                        ∗                                     {\displaystyle Z^{*}}   perquè hi ha més protons al nucli i els electrons se situen al mateix nivell energètic i no redueixen l'atracció del nucli sobre el darrer electró. En un grup, en baixar augmenta                         n                 {\displaystyle n}   , que és el factor determinar, ja que                                    Z                        ∗                                     {\displaystyle Z^{*}}    varia poc.Els radis covalents són menors que els radis de van der Waals per a un mateix element químic. Per exemple la distància entre els dos àtoms de iode en una molècula de diiode                                                 I                            2                                                                                           {\displaystyle {\ce {I2}}}    és de 266 pm (radi covalent del iode                                    r                        I                                     {\displaystyle r_{I}}    = 266/2 = 133 pm). Per contra, el radi de van der Waals del iode és de 195 –212 pm, molt més elevat. Això és degut al fet que els niguls electrònics dels àtoms de iode se superposen per formar l'enllaç covalent                                    I                        −                      I                          {\displaystyle {\ce {I-I}}}   , i els nuclis s'aproximen més.La determinació de les distàncies d'enllaç a les molècules en estat gasós es duu a terme mitjançant mesures d'espectroscòpia infraroja o de microones, o més directament per difracció d'electrons. En els sòlids la tècnica emprada és la difracció de raigs X.
El text tracta sobre química.