Quina temàtica explora el text?
Semiòtica i semiologia és l'estudi dels sistemes de signes, especialment en relació al llenguatge però amb conseqüències en altres àrees de les ciències socials en les quals les qüestions d'interpretació són de gran importància. És tot el conjunt de llenguatge no verbal. Les teories que s'apliquen al disseny gràfic i a la comunicació visual procedeixen de l'estudi d'aquesta ciència, coneguda com a semiologia a Europa i semiòtica als Estats Units. La nova ciència va ser postulada a la primeria del segle xx per Ferdinand de Saussure (1857-1913), un professor suís de lingüística. Els principis fonamentals actuals de la semiòtica van ser oïts pels alumnes de Saussure en un curs de lingüística fet a la Universitat de Ginebra entre 1906 i 1911. Saussure va morir el 1913 sense publicar les seves teories, però els seus alumnes les publicaren el 1915 amb el títol de Curs de lingüística general. Abans de Saussure els estudis del llenguatge s'ocupaven sobretot de l'ús històric de la llengua. En les etapes inicials la lingüística va temptar d'explicar els signes imaginant-los com a descripcions d'una sèrie de gestos, accions i sensacions. Els lingüistes s'ocupaven de l'estructura del llenguatge sense tenir en compte la seva relació amb la ment. Abans del curs a Ginebra, Saussure també es consagrà a l'estudi de la llengua. Però no n'estava satisfet, així que va canviar completament la forma d'enfocar la qüestió i va considerar la llengua com un sistema de signes. La seva teoria se centrava en el llenguatge i el seu model es basa en els mots com a signes. Per la mateixa època, el filòsof nord-americà Charles Sanders Peirce (1839-1914) estava fent un estudi paral·lel dels signes que ell va denominar semiòtica. Peirce va ser reconegut com a fundador de l'escola de semiòtica nord-americana. Va ocupar-se en estudiar la manera com donem sentit al món que ens envolta: per a ell no totes les persones interpreten els mateixos signes de la mateixa manera, ja que depèn molt de l'experiència cultural que cada persona té de l'objecte a representar mentalment. Segons Peirce la semiòtica és la ciència que hauria d'incloure les altres ciències que tracten dels signes en certs camps d'ús o del coneixement. Aquest pensament és coherent amb el fet que la semiòtica es proposa com la ciència bàsica del funcionament del pensament, mirant de respondre a la pregunta de com l'ésser humà coneix el món que l'envolta, com l'interpreta i com crea coneixement i el transmet. Per això, la semiòtica ha arribat a ser classificada com la ciència de les ciències i rivalitza amb l'epistemologia. La gran diferència entre els dos estudis d'ambdós autors és que el de Saussure era exclusivament un estudi lingüístic, mostrava poc interès en el paper del lector en el procés. En canvi, per a Peirce el lector tenia un paper fonamental. Hi ha tres àrees principals dintre la semiòtica o semiologia: els signes, la manera o forma amb què s'organitzen en sistemes i el context en què apareixen.
El text tracta sobre sociologia.