Què hi ha a la superfície exterior de l'ili que s'estén per sobre de l'acetàbul?
Els trets característics de la pelvis dels tiranosauroïdeus inclouen una osca còncava a l'extrem frontal superior de l'ili, una cresta vertical definida i afilada a la superfície exterior de l'ili que s'estén per sobre de l'acetàbul (conca de la pelvis), i una "bota" enorme al final del pubis, més de la meitat de llarga que l'eix del pubis. Aquestes característiques es troben en tots els tiranosauroïdeus coneguts, incloent-hi els membres basals Guanlong i Dilong. No es coneix el pubis d’Aviatyrannis ni l'stokesosaure però l'ili presenta els trets típics dels tiranosauroïdeus. Les extremitats posteriors de tots els tiranosauroïdeus, com en la majoria de teròpodes, tenien quatre dits, tot i que el primer dit (l'hàl·lux) no tocava a terra. Les extremitats posteriors dels tiranosauroïdeus eren més llargues en relació amb la mida del cos que les de gairebé qualsevol altre teròpode i presenten proporcions característiques d'animals corredors, incloent-hi una tíbia i metatarsos allargats. Aquestes proporcions es mantenen fins i tot en l'adult més gran de tiranosaure malgrat que probablement era incapaç de córrer. El tercer metatars dels tiranosàurids quedava subjectat per la part superior pel segon i el quart, formant una estructura coneguda com a arctometatars. L'arcometatars també estava present en l'apalatxosaure, però la seva presència no està clara en Eotyrannus o driptosaure. Aquesta era una estructura compartida amb els ornitomímids, troodòntids i quenagnàtids derivats, però no es trobava en tiranosauroïdeus basals com Dilong, cosa que n'indica una evolució convergent.
una cresta vertical definida i afilada