De quin tema parla el text següent?
En les dissolucions ideals el potencial químic μ (l'energia de Gibbs molar) és definit per l'expressió:                                    μ                        i                             =                    μ                        i                                   ∗                             +         R         T         ln         ⁡                    x                        i                                     {\displaystyle \mu _{i}=\mu _{i}^{*}+RT\ln x_{i}}    Amb aquesta expressió es poden calcular totes les propietats de les dissolucions ideals. En el cas de sistemes no ideals aquesta equació deixa de ser vàlida i totes les que s'han deduït a partir d'ella. Per poder seguir utilitzant en els sistemes reals aquesta equació i les que en resulten es fa una correcció introduint un factor, anomenat coeficient d'activitat i simbolitzat per γi, que multiplica la fracció molar, xi, i faci que l'equació sigui aplicable. Per tant l'equació anterior es transforma en:                                    μ                        i                             =                    μ                        i                                   ∗                             +         R         T         ln         ⁡                    γ                        i                                        x                        i                                     {\displaystyle \mu _{i}=\mu _{i}^{*}+RT\ln \gamma _{i}x_{i}}    on μi* és el potencial químic del component pur i a la pressió p i temperatura T de la dissolució. Al producte de la fracció molar, xi, pel coeficient d'activitat, μi, s'anomena activitat:                                    a                        i                             =                    γ                        i                             ⋅                    x                        i                                     {\displaystyle a_{i}=\gamma _{i}\cdot x_{i}}     Els coeficients d'activitat poden calcular-se teòricament sense necessitat de mesures experimentals a partir de la teoria de Debye-Hückel o de les seves modificacions. A continuació hi ha una taula amb coeficients d'activitat del clorur de sodi en dissolució aquosa. En una dissolució ideal aquests valors serien tots igual a 1. S'observa que les desviacions augmenten en incrementar la temperatura i la concentració.
El text tracta sobre química.