Com va deixondir en Patllari després que el batzeguessin?
-Patllari! o Patllari!… El sacsejava el mateix que si hagués de socórrer, un cop despert, una gran necessitat.
Ell es desvetllà de mal humor, i ella no sabé pas explicar-li el perquè del seu esverament il·lògíc.
Nevava, nevava, i seguia nevant; però fins aquí no succeïa pas res de l'altre món.
* * *
Cap a la matinada la Tereseta tornà a esparvillar el seu marit: tenia l'aprehensió d'oir una mena d'ahuc llunyà. A vegades li semblava un crit ronc de persona demanant auxili.
Discutiren el que podia ser: si provenia d'això o d'allò, i si els cornaven les orelles o cornava el vent per la sureda. Cornava el vent! De sobte una ratxa furiosa lliscà per la teulada.
Un traüt enorme, muntava dels fondals. Entre els bruels de l'oratge i el gemegar de la selva, ben definits, es percibia un rumor sord, de catàstrofe, compost de crepitacions, xocs i retrunys inexplicables.
Era el cruixir de milers i milers de branques esqueixant-se alhora; era que els grans arbres embalumats de neu, vinclats per l'huracà, es rompien en sec a mitja soca; era que, estimbant la tofa de llurs ramatges, en feien seguir d'altres, i junts esmicolaven els més xics, i per les valls i per les serres el desastre repercutia horríson.
La caseta d'en Patllari, pataquejada pels bufaruts, semblava alçapremada per una força sobrenatural. Ell recorria els llocs de perill, apuntalant fustatges i tapant forats; ella arrupida al llit, recordant-se del Cerdà, resava parenostres.
De mal humor.