Llista i classifica les entitats de què parla el text següent:
Per tant, sí, consellera, parlo de vulneració de drets, i no és pas perquè aquests drets no estiguin protegits, perquè tenim lleis fantàstiques, les lleis les tenim, les lleis es van guanyar en les lluites de tot l’associacionisme, de les famílies, de les persones usuàries de la societat civil amb una lluita ingent, ja en el tardofranquisme, lluites dels anys vuitanta, en què només vull recordar que als anys vuitanta les criatures que tenien pluridiscapacitats o trastorns de comportament importants, no eren ni tan sols considerades educables. Aquesta és una lluita que també es va guanyar. No citaré ara totes les lleis que tenim, perquè vostè les coneix abastament. Però, què passa? Que aquestes lleis no ens serveixen, perquè no s’apliquen; és a dir, tenim les lleis, ho tenim escrit, tenim ara també la Llei d’igualtat, que diu clarament que no hi pot haver discriminació per causa de diversitat funcional, de discapacitat intel·lectual, mental, causa de dèficits sensorials, físics. Però resulta que la falta de polítiques públiques que ho facin possible fa que hi hagi una discapacitat real que la provoca l’estructura social, el sistema.
No hi ha entitats nomenades en aquest text.