Què diu que hi ha en aquests moments?
Ara és el bon temps, ara!
La riallera aurora ens brinda amb mil delícies; cel serè, ombretes fresques, aire suau…
¡Ai, que n'és de plànyer l'home insensible als exquisits presents de la naturalesa!
El sol rogenc alça, pausat i magestuós, son disc per darrera del mar, que li balla l'aigua davant dels ulls.
Les onades, encara joves i ajogassadetes s'entretenen en fotografiar-lo.
Tot és gust i calma… ¿Què me'n diu d'assentar-se en el llit amb rebolada i trobar-se ja al costat el xocolata i l'aigua fresca, eh?
Tira peixet!
En mig de l'alegre silenci considera un home les meravelles de l'univers, i sense adonar-se'n, arriba al fons de la xicra, i si té criatures es complau de goig paternal en veure com s'enginyen per a escurar-la.
Mentrestant, glop a glop s'acaba l'aigua, que regaladament li va apagant la set, i si per sort sent piular a prop els aucellets del cel, procura tornar-se a jaure sense fer remor, per no esporuguir-los i no perdre'n una nota.
L'ocasió no pot ser més a propòsit per a rumiar sobre els perfectes instints de què la Providència dotà a aquells fràgils organismes. ¿Qui no fixa el pensament en els delicats colors i en les valentes picades del lloro? ¿Qui no se sent inclinat a penetrar el misteriós atractiu del pardal que, essent el volàtil que més put és el que gosa de mes simpaties entre els pàrvuls? I tot cavilant com diantre s'ho deuen manegar per fer les coses que tan ens costen a nosaltres, entra sútil i de puntetes una son tan dolça i carinyosa, que a mitges escuses s'hi deixa caure tot home imparcial, que no tracti de fer-li una oposició sistemàtica.
Bon temps.