Quina temàtica explora el text següent?
El mànec de fregar, o pal de fregar, fregadora (o meri localment a Terrassa; al País Valencià també són normatius els castellanismes fregona i motxo) és una eina per a netejar el terra humit. Normalment es tracta d'un mànec a l'extrem del qual hi ha uns serrells tèxtils absorbents. El mànec de fregar sol anar associat a un cubell escorredor. Per a torcar el sòl, després d'humitejar-lo i d'escórrer-lo, el manyoc de fibres, ajudant-se del mànec, es refrega contra la superfície del terra que es vol netejar. És la forma moderna del fregall que s'emprava, amb una escombra o sense, per a fregar i netejar els terres o les rajoles del sòl. El mànec de fregar, entès com «un tot compost per una galleda de material plàstic, amb un escorredor del mateix material que s'acobla al poal i un mànec de fregar, a l'extrem del qual hi ha un fregall tèxtil, amb què es frega el terra», va ser fabricat a Espanya pel riojà Manuel Jalón Corominas, i es va anar perfeccionant fins a adquirir l'aspecte actual. També existeix la mopa seca, dissenyada per a collir pols, que acostuma a tenir el cap més ample i els fils més curts que els dels mànecs de fregar humits. Tanmateix va ser el 1953, segons apareix a la pàgina 104 del Catàleg publicat el 29 de novembre de 2011 per l'Oficina Espanyola de Patents i Marques titulat 200 años de patentes, del Ministeri d'Indústria: «Entre els nombrosos antecedents del mànec de fregar hi ha la patent registrada el 1953 per Julia Montoussé Fargues i Julia Rodríguez-Maribona». Aquestes dues dones van inventar una disposició de galleda, mànec i fregall per la qual van obtenir el model d'utilitat número 34.262, de títol «dispositiu acoblable a tota classe de recipients com galledes, cubells, calders i similars, per a facilitar el fregat, rentat i eixugada de pisos, sòls, passadissos, sòcols i locals en general». I continua el text de l'Oficina de Patentsː «A la llum del que ens mostra el croquis adjunt, no pot qualificar-se d'altra cosa que d'un autèntic pal de fregar molt anterior al famós de Manuel Jalón».
El text tracta sobre estris.