El jove pot anar a la terrassa?
-Ja vénen! -Ja són aquí! -Cuiti! -Noia, ¿com estàs? -Acabeu d'arreglar això. -Mare, em deixa anar al terrat? -No.
Tot això se sent ensopegant amb les cadires, corrent de l'un cantó a l'altre, plorant el xicot que vol anar al terrat, i anant-se'n la pentinadora corrents i arreconada, com si hagués comès un crímen, per no trobar-se amb la ferrenya cara del senyor Pere, que li diu que totes són unes bandarres i unes encobridores.
De repent truquen. El senyor Pere i la senyora Socors se fiquen en un quarto per aconduir-se un xic; tanquen les vidrieres de la sala; i la criada, obrint la porta, deixa entrar al senyor Cinto i al seu fill, que són els que hi van a demanar la noia.
-El senyor?
-Miquela: que entrin a la sala i s'aguardin- diu des d'on s'arregla, la senyora Socors.
La criada els obre la porta de la sala, i pare i fill queden esperant-se; el primer assentat en el sofà i el xicot passejant-se.
El senyor Cinto havia sigut pastisser. Va arreplegar el principi dels secalls, que s'hi guanyava tant, i ara el tenim amb dos casetes al carrer d'En Llàstics, una gran panxa, cara quadrada i sotabarba.
El xicot és un xitxarelo dels del dia.
El seu pare va dir: -Ja que sóc un ase, no vui que el meu fill ho siga.- I el fa estudiar per advocat.
El pobre senyor està admirat del luxo de la casa.
-Caratsus!- pensa entre si. -Ja deuran anar bé, els capítols.
No.