Com era la roba que es van posar?
I quan finí de besar els peus, estengué un pavelló i aparià aigua calda per rentar els peus i els vestí tots amb dalmàtiques blanques com per l'eucarística solemnitat, i pel Sagrament de Candor convenia. I a la nit celebraren la Cena i encara l'ofici de la Passió de Crist l'endemà, amb molta devoció. Com foren finits tots aquests oficis, l'endemà, ço és el dissabte sant, el sant baró digué als monjos: -Cuitau, mos amics, de muntar a la nau i partiu d'hora, que us cal ésser, en aquesta vespra de Pasqua, allà mateix on fóreu antany, i us hi cal romandre fins a hora de sexta i no pus, i fer-hi tot allò que a fer haveu fins a la dita hora. I després tornau a embarcar-vos i navegau vers aquella altra illa, ço és, el paradís de les aus blanques, on fóreu, ara farà un any, lo dia sant de Pasqua. I allà us hi estareu fins a l'octava de Pentecostès. Portau-vos d'aquí tot ço que us serà mester per menjar i per beure, i jo tornaré a vosaltres l'altra dominica i us portaré vitualles a bastament: ara portau-vos-en per vuit dies.- Així ho feren els monjos, i el sant baró se partí d'ells. I després tornà com els ho havia promès, i carregà una petita nau de pa i d'aigua i de carn salada i d'altres coses bones. I Sant Brandan li donà la seua benedicció. I tots entraren a la nau i feren vela vers aquella illa, que els havia dit el bon home. Quan hi foren prop, encara veieren la olla que hi havien deixada l'altre any, quan fugiren per la sobtada paor del gran peix. I aquesta vegada, confiadament, l'abad i sos monjos baixaren de la nau, cantant l'himne dels tres fadrins Ananias, Azarias i Misael, ço és, aquell salm que diu: Cuncta ei benedicite  (Totes les coses beneïu-lo).
Havent finat de cantar aquest salm, Sant Brandan digué a sos monjos: -A pensar haveu que Déu ha feta humana aquesta bèstia monstruosa sota els vostres peus, que ella no us farà cap mal.- Escamparen-se els monjos per aquella selva viva, d'ací i d'allà, per l'oració; i així escampats estigueren fins a hora de matines, i després s'aplegaren tots i cantaren matines i encara prima. Després un prevere cantà una missa que durà fins a hora de terça. Entrà el sant abad en la nau i cantà la seua missa i beneí l'anyell i donà la benedicció a tots sos monjos i a la fi digué: -Ara abandonem-nos a l'arbitri de la nau, car Déu la governa.- Ja s'acostava la illa i colombrava's el port on havien d'arribar. Veieren la fontana i l'arbre dels aucells blancs, i tots ells cantaven a una veu, dient: Salus Deo nostro sedenti super thronum (Salut al nostre Déu qui sobre el tron s'assenta).
Els vestí tots amb dalmàtiques blanques.