Com descriuen la Leionor?
-La Leionor. Aquella tan llamenca, que sembla que tingui la salut emmatllevada, que se la pinta de polida i parla tot safallós.
-Ca, dona!… Si l'amo està que hi delira!
-Doncs si que té gust. ¡Em sembla que deu ser més macarró!
-Per què, dona!
-Què vol que li digui… No compra terra més que de lluny en lluny, i, si vostè ho repara, baixa una olla més plena de cascàrria que fàstic fa de tocar-la. Xo, burro! ¡Maleïda mosca, i com me'l fa partenir! (I, dient això, li alça la pelada cua, caça l'insecte, el rebat per terra i l'aixafa exclamant tota satisfeta: -Vés, pica!) ¿I el senyor Cinto?
-S'ha mort.
-Déu l'hagi perdonat. No vol pas res més?
Com una llamenca, que sembla que tingui la salut emmatllevada, que se la pinta de polida i parla tot safallós.