Què va demanar un personatge al Guim?
-Què li farem a Déu més que dir-li Senyor! Veiam, lleveu's la roba.  Veiam… Veiam… què tè aquesta cama. Ara com ara no s'espanteu!  És una trencadura igol que la d'aquell xai; ¿vos recordau? El que  enguany vos vaig gorir!

-Sant!… mireu's-hi força! ¡Tot ho tenim a punt!- va dir la dona trafegosa.
-Ben pensat!
Llavors el Sant va agafar la cama i va arreglar-la-hi. En Guim gemegava mossegant un mocador i En Joanín amagava sa faç en un recó, plorava i aclucava els ulls.
-Doneu una mossegada al llençol i no vos en sentireu tant!… Ja estarà aviat… ¡mossegueu la dona entretant!
El Sant, aquell home pelut i bru que duia gorra musca i un sarró de pell d'ovella, en finir la seva tasca va rentar-se les mans i, voltat del silenci que naixia, de l'admiració dels que el miraven, va exclamar:
Que es llevi la roba.