Quina temàtica explora aquest text?
El western blot (de vegades anomenat proteïna immunoblot ), o western blot, és una tècnica analítica àmpliament utilitzada en biologia molecular i immunogenètica per a detectar proteïnes específiques en una mostra d'homogeneïtzació o extracte de teixits. En resum, la mostra experimenta una desnaturalització de proteïnes, seguida d'una electroforesi en gel. A sintètic o d'origen animal anticòs (conegut com el anticòs primari ) es cregui que reconeix i s'uneix a una proteïna diana específica. La membrana d'electroforesi es renta en una solució que conté l'anticòs primari, abans que es renti l'excés d'anticòs. S'afegeix un anticòs secundari que reconeix i s'uneix a l'anticòs primari. L'anticòs secundari es visualitza mitjançant diversos mètodes com la tinció, la immunofluorescència i la radioactivitat, cosa que permet la detecció indirecta de la proteïna diana específica. Altres tècniques relacionades inclouen l'anàlisi de transferència de punts, la transferència quantitativa de punts, la immunohistoquímica i la immunocitoquímica, on s'utilitzen anticossos per detectar proteïnes en teixits i cèl·lules mitjançant immunotinció i assaig d'immunosorbents lligats a enzims (ELISA). El nom de western blot és un joc de paraules amb Southern blot, una tècnica per a la detecció d'ADN que porta el nom del seu inventor, el biòleg anglès Edwin Southern. De la mateixa manera, la detecció d'ARN es denomina Northern Blot. W. Neal Burnette va donar el terme "western blot" el 1981, encara que el propi mètode es va originar el 1979 al laboratori de Harry Towbin a l' Institut Friedrich Miescher de Basilea, Suïssa. Entre el 1979 i el 2019 "s'ha esmentat als títols, resums i paraules clau de més de 400.000 publicacions llistades a PubMed " i pot continuar sent la tècnica d'anàlisi de proteïnes més utilitzada.
El text tracta sobre física.