Què exclama l’home?
-Ja et fum!- s'exclamà l'home. -Una vegada que ensopego el pastor em sortiu amb aquests romansos! Sempre us deixeu entabanar.
Se les tragué del davant dient quatre sentències ofensives per a la mare, per a la filla i per a la generalitat de llur sexe.
Tanmateix l'home no romangué tan indiferent com feia veure. Les inquietuds de la muller i de la filla l'assetjaven estretament: no les podia esquivar. La visible excel·lència del pastor podia, fet i fet, no ésser altra cosa que una estratagema per a despistar sospites. Que tingués una lloca a Granollers, tant se li'n donava; pero la idea del contraban, diastre!, no l'assossegava pas. Podia agafar-s'hi els dits sense com va ni com costa. Sol·licità parer del secretari de l'Ajuntament, que tenia fama de persona honrada i saberuda.
-Quins dies sol anar a Granollers?- li preguntà.
-Crec que sempre s'escau a primer de mes.
-Doncs, si hi va sempre el mateix dia, pot ésser una cosa diferent de les que penseu vosaltres. Qui sap si aquest minyó ha comès un delicte i, mentre li segueixen causa, ha de presentar-se al Jutjat un cop cada mes!… No fóra res d'estrany. Mireu, fem una cosa: jo, per la meva banda, escriuré al secretari del Jutjat, que és amic, i, si hi ha res, m'ho dirà; vos, mentrestant, feu-lo seguir: això us costarà poc.
Ja et fum.