Era de nit?
(Tota la parentela se'ls posa entremig.)
Vàries veus. -Bona nit.-Boranit.-Estigui bo.-Estigui bona.  -D'aquí a demà.-Si a Déu plau.

Ells dos (aprofitant el soroll). -Sí? -Sí. -Sí? -Sí. -Sí? -Sí.
Coro general. -Bona niiiiiit!
* * *
És un altre vespre. Al mateix siti. Els mateixos personatges.
Ell (cremadís). -Però no em negarà que aquell subjecte ha passat avui dos cops per sa casa i vostè s'estava al balcó.
Ella. -Però, si ell hi passa, què hi faré, jo?
Ell. -És que hi ha passar i passar; i com a l'hivern sempre se'l veia al seu costat…
Ella. -Bé; no l'hi veuen pas mai, ara. Si vostè m'estimés com jo, no pensaria tan mal. Jo sí que d'allò… però vostè… Això que vostè diu fóra suposar que no l'estimo.
Sí.