Què diu Gaspar?
-Sí, sí; però aquesta tarda… aquesta tarda…
-Aquesta tarda… què? Digues, Gaspar.
-La tinc de veure, i ja…
-Però que no la coneixes?
-No!
-Però, Gaspar! ¿no la coneixes i véns a demanar-me consell?
-¿Que no t'ho ha contat tot, la senyoreta Buxareu?
-Fill meu, jo vaig deduir de les seves paraules que era cosa feta. Jo fa tres anys que sóc el confés de la vídua Avellana: t'he de dir que és una dona angelical; que s'està hores i hores al confessionari contant-me històries inútils, i que no m'havia dit res, absolutament res, d'aquest matrimoni. Però les paraules de la senyoreta Buxareu…
-I quines són aquestes paraules?
-No t'atorrollis, Gaspar. La senyoreta Buxareu em digué que tu havies mirat la vídua Avellana amb insistència; que la vídua Avellana no era esquerpa als teus sentiments; que, sent jo el confés de la vídua Avellana, procurés, amb el meu consell, que els vostres desitjos es realitzessin santament…
Que aquesta tarda.