Què és Les Dionisíaques?
Les  Dionisíaques  (en grec antic Διονυσιακά  Dionysiaká , també anomenades Basàricas, Βασσαρικά  Bassariká ) de l'egipci Nonnos de Panòpolis és el nom d'un poema escrit en hexàmetres dactílics, compost probablement entre 450 i 470, lloant el déu Dionís.
Les Dionisíaques consten de 48 cants, una evident al·lusió a Homer, ja que la Ilíada i l'Odissea inclouen 24 cants cadascuna des del període hel·lenístic.
La composició del poema s'ajusta a les normes establertes pel retòric Menandre de Laodicea (finals del segle iii) per a la lloança d'un sobirà:
Encara conserva l'hexàmetre dactílic, vers clàssic de l'epopeia homèrica, Nonnos obeeix les normes de versificació establertes pel poeta Cal·límac de Cirene (segle III, aC) A més, es basa en la pronunciació del grec contemporani: l'accent d'intensitat és substituït pel prosòdic.
Com Quint d'Esmirna en les seves  Posthomèriques , Nonnos no dubta a presentar versos i fins i tot episodis complets diverses vegades en el seu treball. De la mateixa manera, li agrada variar els patrons i estils, justificant pel caràcter proteic del déu al que canta. Quan es dirigeix a les muses en el preàmbul, exclama:
La primera edició que es va publicar és la de G. Falckenburg, Anvers, 1569, en quart. El 1605 va aparèixer a Hanau una edició en octau, amb una traducció al llatí. Una reimpressió d'aquesta, amb una dissertació del Sr Heinsius i esmenes de Joseph Juste Scaliger, va ser publicada en Leiden (1610, vuitè). Una nova edició, amb un comentari crític i explicatiu, va ser publicada per F. Graefe, Leipzig, 1819-26, en 2 toms, vuitè.
En espanyol hi ha una traducció en quatre toms publicada entre 1995 i 2008, a càrrec de S. Manterola i L. Pinker (vol. 1) i D. Hernández de la Fuente (vols. 2-4).
El nom d'un poema escrit en hexàmetres dactílics.