Qui és Montserrat Darnaculleta i Poch?
Montserrat Darnaculleta i Poch (Calonge, 7 de setembre de 1930) és una historiadora i mestra catalana.
És filla d'Annita Poch i Gay i Octavi Darnaculleta i Valmanya. Després de l'educació primària a Calonge a l'escola per a noies de les Vedrunes (1894-1973), va estudiar per a mestra a l'Escola Normal de Mestres de Girona. Va començar la docència el 1954 a Bellpuig i, després de dos anys, va ensenyar a l'escola de Bellcaire d'Empordà durant setze anys. Hi va tenir un paper important en mantenir l'escola quan el 1965 va ser amenaçada de clausura per una política centralitzadora i un recel envers les escoles rurals per la inspecció franquista. Juntament amb Josep Alabau i Coloma, el seu col·lega de l'escola dels nois, van resistir i no tan sols van aconseguir que l'escola es mantingués, sinó també que es construís un edifici més adient.
Tot i continuar treballant, el 1969 va començar els estudis d'història al Col·legi Universitari de Girona, una dependència de la Universitat Autònoma de Barcelona i embrió del que el 1991 va esdevenir la Universitat de Girona. El 23 de juliol de 1972, arran del «concurso general de traslados para ocupar vacantes de escuelas en localidades no superior a dos mil habitantes», va ser nomenada a l'Institut d'Educació Secundària de Castell d'Aro, que més tard esdevindria l'IES Ridaura. Hi va ensenyar història i, quan es va aixecar la prohibició a mitjan dels anys 1970, català. En va esdevenir directora de 1989 fins a la seva jubilació el 1995.
Com a historiadora ha escrit articles d'història local sobre temes com ara l'ensenyament, Dolors Hubach i Vilarrodà, la indústria tapera o les carmelites. Va col·laborar amb el grup a l'entorn de Pere Caner i Estrany per crear el «Petit Museu» inaugurat el 1978 a l'antiga Capella de la Mare de Déu del Roser. L'abril 1980 va participar en la creació del Centre d'Estudis Calongins Colònico, una iniciativa de Pere Caner i Lluís Vilar i Subirana. El març de 1981 va ser una dels membres fundadors a Sant Feliu de Guíxols de l'Institut d'Estudis del Baix Empordà junts amb Lluís Esteva i Cruañas, qui en fou el primer president, Joan Badia i Homs, el mateix Pere Caner, Josep Escortell Cerqueda, Lluís Pallí Buxó, Néstor Sanchiz Guerrero i Jordi Cama Ribas. Va tenir un paper clau en la creació i l'organització del Festival de Música de Calonge que va néixer el 1968.

Una historiadora i mestra catalana.