Quin és el tema principal del text?
El terme ruralisme el componen l'adjectiu “rural” (del llatí post-classic “ruralis”, que es refereix a allò relatiu al camp, les societats humanes vinculades, més o menys estretament, a la natura, i/o als treballs agrícoles i ramaders) i el sufix “-isme” (del llatí -ismus, que significa teoria, doctrina o corrent artístic). El “ruralisme”, com a concepte modern, i a diferència del que ja coneixiem com a "agrarisme", apareix a Catalunya en un moment en què la crisi climàtica (acompanyada de diferents crisis socioeconòmiques i sanitàries a nivell mundial) planteja un punt d'inflexió en el futur de la humanitat i la civilització com la coneixem a dia d'avui. Encara de forma incipient i sense consens formal, podríem sintetitzar el concepte de ruralisme com:  Desglossant-ne la síntesi, podríem extreure'n les idees principals. Ruralisme és: Una actitud, no normativa ni estandarditzada, que proposa els beneficis de la ruralitat com una necessitat social, econòmica i ecològica, en el marc de la crisi climàtica i el desenvolupament futur de les societats humanes. Fa referència a una idea o perspectiva, més que a un mètode o disciplina. Ecologia: La comprensió del paper de l'ésser humà com un animal social que habita espais naturals dels quals depèn i ha de respectar, per tal d'assegurar el seu desenvolupament així com el de la resta d'éssers que l'habiten. Poder viure de l'entorn més immediat i de forma sostenible, mantenint l'ecosistema. Sobirania alimentària i energètica en la mesura del possible. Recuperació dels espais agraris i ramaders per a l'obtenció d'aliments sans i frescos sense dependència, i gestió energètica ecològica del paisatge. Així com també la recuperació els oficis i habilitats artesanes que han desaparegut o són en perill d'extinció. Una idea que no implica l'espai que s'habita, sinó la perspectiva des de la qual s'habita. No és, doncs, un concepte atribuïble a les societats rurals, o viceversa, sinó a la predisposició que els habitants d'una determinada zona tenen per a “ruralitzar-la”. Sobrietat i austeritat, en els usos i abusos i la presa de decisions. L'abandonament de les necessitats materials supèrflues i de la lògica abusiva del creixement econòmic indefinit. Interdependència: comprensió de les societats humanes com a sistemes complexes que depenen uns dels altres, amb horitzontalitat, equilibri i justícia social. Descongestió: propiciar el repoblament rural i l'activitat econòmica i cultural en espais rurals, així com descongestionar alhora els centres urbans per evitar el desgast energètic i ecològic que aquests suposen, i afavorir les decisions polítiques des d'una perspectiva no urbanocèntrica. Reivindicació i reclam de les arrels, l'obertura, la diversitat, la radicalitat (en el sentit explícit de la paraula), l'essència i l'espiritualitat.
El text tracta sobre sociologia.