Llista i classifica les entitats de què parla aquest text:
Que els socialistes espanyols reaccionen a la pluralitat democràtica no pas adaptant-s'hi sinó intentant canviar les regles del joc diu molt sobre qui són i quin és el seu tarannà
Si algú de vosaltres va seguir el debat d’investidura que ahir es va allargar tot el dia, crec que compartirà amb mi la gran estranyesa del seu format. Quan tot semblava encarrilat i mig pactat, Pedro Sánchez es va dedicar novament a fer-ho descarrilar tot. Amb una imprudència insòlita, provocant constantment aquells a qui demana el vot. Al matí tenia els vots suficients per a ser investit president dijous. A la nit, en canvi, sobretot després del darrer enfrontament, duríssim, amb Pablo Iglesias, tots vam tornar a pensar que era possible una nova investidura fallida. Sorprenentment.
És difícil d’entendre que el candidat a president del govern haja exhaurit el temps màxim previst per a les negociacions sense negociar sinó el darrer cap de setmana. Encara costa més d’entendre que, sense tenir els vots suficients, un candidat a presidir un govern no busque sobretot la manera d’assegurar-se’ls, com a primera obligació, com a tasca principal. Fins i tot, si tingués enquestes que li diguessen que unes eleccions avançades anirien molt bé al seu partit, costaria molt de comprendre que algú deixàs passar les oportunitats simplement perquè no sap pactar o no ho vol. Som al juliol i tal com van les coses, a la velocitat que van, és molt poc sensat fiar-se de la fotografia del moment per a projectar-la a la tardor. I no s’entén gaire que un candidat vaja a les eleccions explicant que és qui ja ha perdut abans dues sessions d’investidura.
Pedro Sánchez : polític, Pablo Iglesias : polític, govern : govern