Amb qui parla el primer interlocutor?
-Però, Paulina, m'era simpàtic, i potser l'hauria estimat…
-Però si el coneguessis, en Melrosada! si el coneguessis! És tan bo, tan carinyós, tan pacient!… tracta d'una manera als nens!… Potser Déu us beneiria. Ves a saber, Isabel: potser…
-O Paulina! Això no! Aixó…
-Però, Isabel, per Déu! no hi ha res impossible; i tu ets jove, encara; i ell…
-No, no, Paulina! Jo no sé per què em parles d'aquestes coses!…
La xocolata estava al punt; l'ensaïmada calentona. L'últim trosset va escurar completament la xicra de Paulina. Isabel havia finit ja l'ensaïmada i romania una remica de xocolata al fons, que la dama va ingerir amb una enèrgica inspiració, acariciant la xicra amb els llavis molsudets. Després les dues dames fregaren l'índex i el polze amb aquella misèria de paper fi que donen. La Paulina pagà per totes dues, i sortiren, amb el paraigua estès, fent saltironets per evadir els xifolls i amb molt de compte per a no relliscar.
Amb la Paulina.