Què s'escoltava abans segons el primer interlocutor?
Al mateix temps, en una altra casa diuen:
-Això deu estar molt malament; perquè abans sentíem tot sovint el combregar i justament ara no el sentim mai: es coneix que els deuen haver donat ordre de no tocar la campaneta per no acabar-nos d'espantar més.
Escoltin-se vostès mateixos a la gent: escoltin-se-la.
-¿I doncs, senyora Quima, quan n'eixirem d'aquest preu fet?
-Ai, què sé jo, pobra de mi! Ja li asseguro, tant m'estimo si em creu com si no em creu, que ja voldria que n'haguéssim sortit.
-Ai, filla! no cal que m'ho juri, prou que la crec.
-Dona, si és un fàstic! Els altres anys, una amb qualsevol cosa passava, i vol dir que, traballotejant una mica amb pena o amb dolor, anàvem tirant la barca endavant… però ara! A fe que jo no só dona de disbauxis; perquè, la vritat, una sempre s'ha criat amb la regleta; però, francament, en lo fort de la calor, sempre, quatre tallets de tomàtec i, ara la tallada de meló, ara la miqueta de la fruita… vamos, m'agradava: i al pensar que avui…
-No me'n parli, que m'hi torno boja i ja no sé a on girar-me. Afiguri's que a casa, ¡bah, ja ho sap! som set; tres criatures que no sé d'on han sortit, que mai tenen prou de res, capassos de menjar-se l'espritatuo. Miri, anava a comprar un quarto de gallina magre, i me'n volien trenta dos quartos, trenta dos quartos, filla! que jo no sé com el govern no hi posa mà, caramba! que en aquestes coses hi hauria d'anar amb molt rigor; i si això dura… faci'm el favor de dir-me, ¿què fem?
El combregar.