En què consisteix la història dels amants de Terol?
La història o llegenda dels amants de Terol explica la història d'amor entre dos joves de Terol, Isabel de Segura i Juan Martínez de Marcilla, coneguda a partir de les recreacions del teatre barroc com Diego. Des de 1996, se celebra a Terol, com a recordatori de la tradició, la festivitat de les Noces d'Isabel de Segura.
Fa molts anys, vers el segle xiii, visqueren a Terol dues nobles famílies, els fills de les quals, Diego de Marcilla i Isabel de Segura, creixeren i jugaren junts; en arribar l'adolescència, sorgí l'amor més gran que en la terra existí.
Però la família d'Isabel era més acomodada que la del seu enamorat, per la qual cosa, aquest, per ser mereixedor del seu amor, marxà a la guerra, demanant a Isabel que l'esperés durant cinc anys, prometent-li tornar ric o morir en l'intent.
Mes passaven els anys i res se'n sabia, d'aquell valent jove. El pare d'Isabel, en Pedro Segura, cercà pretendent a la seva filla, però la donzella, que no oblidava el seu amor, va convèncer el seu pare perquè li deixés complir la seva promesa, assegurant que quan vencés el termini pactat, acataria amb submissió el pretendent que el seu pare elegís. En Pedro cercà per a la seva filla el més noble jove de Terol i província, concertant les noces per al mateix dia que vencés el termini.
Es preparà una gran boda, tot el poble estava convidat, les campanes voltejaven sense parar, l'alegria es feu mestra del carrer, sols el cor d'Isabel restava encongit de tristesa. Aquesta, convençuda de la mort del seu estimat i complint la voluntat del pare, es casà com li havia promès.
A les poques hores, arribava a la vila Diego de Marcilla carregat de riqueses i honors. En escoltar l'algaravia, instà a la seva euga Quilla a anar ràpida, dient-li Andaquilla (pujada d'entrada a la vila que encara conserva aquest nom).
Quan Diego s'assabentà de la seva desventura, pregà a Isabel que li fes un petó de comiat com a prova del seu amor, però Isabel li ho negà dient-li que davant Déu i els homes ja era un dona casada; Diego desesperat tornà a insistir-li: Vull guardar-lo en penyora del teu amor!, però Isabel no accedí, llavors Diego... caigué mort d'amor als seus peus.
Els funerals es prepararen en l'església de Sant Pere i al bell mig d'aquests, una senyora encoberta s'obrí pas entre la multitud, arribà fins al cadàver, es prostrà al davant i aixecant-se el vel digué:
i ajuntant els llavis amb els del seu estimat, restà morta allà mateix.
L'escena commogué tots els presents, que decidiren soterrar en aquesta mateixa església eixos dos cossos junts que tant s'estimaren i que mai s'uniren.
Qui ho va veure, ho contà i en donà fe, i com a mi m'ho contaren jo us ho conte, i els que ja ho sabeu crideu ben fort, car...
Des de 1996 se celebra a Terol, com a recordatori de la tradició, la festivitat de les Noces d'Isabel de Segura. Des de 2005, es visiten en el mausoleu dels Amants, un espai museístic construït annex a l'església i on, en un audiovisual, es pot veure els estudis que es portaren a efecte en desenterrar les mòmies dels dos amants, l'una correspon a una dona i l'altra a la d'un home. Això tampoc és garantia que la història contada hagi pogut ser verdadera.
Llista no completa d'autors que han escrit sobre aquesta llegenda:
En la història d'amor entre dos joves de Terol, Isabel de Segura i Juan Martínez de Marcilla.