Fes-me un breu resum dels punts principals discutits al text següent.
Foto: Quico Sallés/ND
Aquest dimecres el plenari del Parlament ha de viure una jornada històrica.
El programa parlamentari preveu una solemne Declaració de Sobirania ja qualificada "d'històrica".
Però lluny que el virtual motiu sigui l'aprovació, per una més que amplíssima majoria, d'un text que investeixi al poble català d'un cos polític que legitimi exercitar el dret a decidir, la diada podria passar a la història com el dia que dos grans partits de la política catalana, CiU i PSC, van començar a implosionar.
El PSC, dues ànimes
Si el PSC ha mostrat durant els darrers dies una conducta incòmoda davant aquesta declaració sobiranista, hores abans d'aprovar-se la incomoditat s'ha convertit en un veritable terratrèmol intern.
La maratoriana reunió del grup parlamentari d'ahir la tarda que havia de servir per definir el sentit del seu vot va esdevenir en un teva meva entre crítics i oficialistes del partit.
És a dir, una batussa dialèctica de quatre hores entre simpatitzants del sobiranisme i els defensors d'un imaginari federalisme espanyol.
De fet, a les nou d'aquest matí es tornaran a reunir els diputats socialistes per negociar amb ells mateixos sobre com evitar el fantasma del trencament de la disciplina de vot.
L'aparell del PSC vol un vot "No", una abstenció a tot estirar, a la declaració de sobirania pactada per CiU, ERC, ICV-EUiA i en menor mesura, la CUP.
Però els crítics no estan disposats a retratar-se amb PP i C's i mantenen el pols, més dur que altres èpoques, amb el politburó del PSC que fuig com de la peste del concepte "sobirania".
Joan Ignasi Elena, Rocío Martínez Sampere, Àngel Ros, Xavier Sabaté, Marina Geli, Juli Fernández o Núria Ventura volen votar "Sí" a la seva proposta però també a la consensuada pel tripartit sobiranista.
Una opció que posa els pèls de punta a l'estat major dels socialistes que temen que una complicitat d'aquestes característiques amb l'independentisme els passi factura a nivell estatal.
Vendetta a CiU
Per altra banda, la crisi que ha generat a CiU la clau de volta sobiranista de la federació ha acabat esclatant com una bomba de rellotgeria, com una revenja per una distància estratègia que ha esdevingut en una escletxa sagnant i profunda entre CDC i UDC.
També hores abans de la votació de la Declaració va transcendir una declaració aprovada dilluns pel poderós consell de federació de Barcelona de CDC, amb el silenci d'Oriol Pujol i Josep Rull que hi van assistir, amb la qual carregaven les culpes del fracàs electoral al líder d'UDC, Josep Antoni Duran i Lleida, i el culpaven de "malmetre" la federació.
Aquest ha estat el llumí que ha fet encendre un bosc eixut i sec que des del passat 25N ha crescut entre les direccions de CDC i UDC arran del descarat sobiranisme del nucli dirigent.
Duran va replicar amb duresa i públicament va titllar de "gravíssim" aquest atac.
El número dos dels social-cristians, Josep Maria Pelegrí, i membre del Govern, també va instar a replantejar la federació, i la portaveu d'Unió, Marta Llorens, va fer memòria via Twitter que CDC té la seu embargada per un cas de corrupció.
La contraofensiva convergent no es va fer esperar, i Ramon Tremosa, eurodiputat de la federació va disparar amb bala i va instar als social-cristians a presentar-se sols a les properes eleccions.
Chacón i SiU
A tot aquest joc de declaracions hi ha entrat Carme Cachón, nexe d'unió entre les dues crisis que aprofitava l'avinentesa per posar-hi cullerada: "A veure si Mas i Junqueras, intentant dividir catalans i separar Catalunya d'Espanya, el que acaben separant és Convergència d'Unió!".Com corria ahir a Twitter, amb la sobirania de Catalunya declarada pot néixer un nou partit batejat com a SiU (Socialistes i Unió).
I és que jo ho diuen, la sobirania és com plorar, fa treure allò que portes dins.
PSC i CiU són els primers damnificats per la Declaració de Sobirania que dimecres es durà a terme al Parlament.