Quines dues opcions li dona, el noi?
-Com les voldràs? ¿amb pedres verdes o vermelles?…
Ella baixà el cap tota sufocada i respongué modestament:
-No sé…com tu vulguis. De la manera que costin més pocs diners…
Ell se parà en sec, contemplant-la encisat; després murmurà tot commòs i agraït:
-Quina alegria que tindrà el pare, quan jo li diga que m'has respost això!… Tu si que fas per casa! I afegí tendrament: -Però aquestes coses se compren un cop a la vida i s'han de fer ben fetes… Duro més, duro menos… Ja ens rescabalarem, si Déu ens dóna salut… Mentrestant, tot el que convinga vull que siga ben bé al teu gust…
I com ella tornés a caminar, amb els ulls en terra, ell barbotà de cop:
-Ja voldría ésser-ho de casat. I tu?…
Ella vingué com una cirera i girà la cara cap a l'espessor del marge.
-I ara!… -féu dolçament. -Què vols que et diga?…Aquestes coses… no es pregunten.
Ell, en un rampell, li prengué la mà que ella duia penjant i l'apretà contra son pit.
Si les voldrà amb pedres verdes o vermelles.