Resumeix el text següent en una sola frase.
Bon dia a totes i tots.
Estem ací, al cementiri civil.
Fa pensar que li diguem aixina a la zona més amagada i oculta durant anys, quan de sempre, a tot l’estat espanyol els cementeris son municipals
Les instal.lacions municipals haurien d’haver estat sempre obertes a tota la ciutadania sense distinció d’ideologia política ni religió.
Ara ho estan.
Que aquesta nomenclatura haja arrelat i que continue utilitzant-se és indicatiu de la distancia que encara ens separa dels ideals d’igualtat i laïcitat.
estem ací, en concret, per retre homenatge a les persones aquí enterrades i a moltes que mai estaran ací i que ni tan sols sabem on son.
Cada vegada que intentem recordar-les hi ha qui ens critica dient que no és hora de mirar al passat.
I açó és del tot fals.
Les víctimes del franquisme son presents i segueixen vives en el record, sempre dolorós.
Els vius demanen justícia.
Necessitem rescatar la memòria des de la veritat.
Els de sempre ens recepten amnèsia, mentre volen seguir ocultant el coneixement dels fets.
Però no ho consentirem, perquè els pobles que ignoren el seu passat es veuen abocats a repetir-lo.
En aquestos moments de retallades de llibertats reclamem el dret a recordar, a fer memòria.
En estos moments que torna la foscor de la repressió dels drets, cal no defallir.
Encara que els hereus de la dictadura proclamen que recordar el passat no serveis de res, que recuperar la memòria històrica du a reobrir ferides tancades en la transició, no ho farem.
La memòria històrica no pot quedar tancada en la camisa de força de l’oblit.
La volem ben viva.
Els morts dels vencedors van poder ser plorats , van rebre homenatges, han vist els seus noms escrits a les façanes.
Els morts han segut honrats ací, durant anys. l’any passat, gràcies al treball del Grup de recerca de la Memòria Històrica i la regidoria de Cultura per fi vam fer públics els noms dels centenars de represaliats, als assesinats per defensar la democràcia.
Però les víctimes son moltes més.
Morts i vius.
Encara que sobreviuiren, han seguit estant perseguides i assetjades durant anys.
Sense posibilitat d’expressar-se.
Encara ara, els hereus d’aquell feixisme continuen volent aturar la nostra veu i les nostres idees.
Ara com aleshores, voldrien que el seu fora l´únic pensament, la seua la única religió. i els seus morts els únics a recordar.
A tots, a totes els que vegeu coartada la vostra llibertat d’expressió, a tots els que us segueixen dient que pensar, qué estimar, a qui recordar i com, dir-vos que tenim memòria.
Que no s’ens ha d’oblidar la repressió, les agressions, la barbàrie.
Que estem ací per fer memòria i per transmetre la memòria.
Per defensar, també, els drets i les llibertats dels vius.
Que entre tots i totes estem construint uns capítols importants del que ara és present i en passar el temps serà història.
Dir-vos que des de l’ajuntament ajudarem tot el que puguem a escriure pàgines de decència i respecte a les llibertats.
Que colaborarem en la difusió de la veritat amb conferències, xarrades, teatre.
Que volem dignificar els morts de totes les maneres que tinguem a l’abast, des de donar-los un soterrament digne, recuperar i difondre els seus noms.
Que recuperarem els espais on les coses passaven, siga este cementiri o el refugi de Tetuan.
La persistència en el poder d’uns hereus que no han sabut o volgut desfer-se d’aquest passat repressiu continua retallant-nos drets , ens continua negant les conquestes socials, laborals i polítiques.
Defensarem amb fermesa els valors republicans i democràtics.
Avui quan les llibertats que tants anys han costat d’aconseguir perillen, reprimides de les mateixes maneres que van portar a la mort als nostres avis, és el moment de dir ben fort que treballarem per tal d’evitar que el feixisme encara viu ens torne a arrebatar les llibertats.
Des de l’Ajuntament col·laborarem per a mantenir viva la memòria històrica i continuar lluitant contra el feixisme renaixent.