Identifica les entitats que apareixen en el text següent:
Hermínia Grau Aymà (Barcelona, 1897 - Barcelona, 17 de novembre de 1982) fou una historiadora i traductora catalana. Nascuda en un ambient lliurepensador de Gràcia amb família originària de Valls, Hermínia tenia una germana gran, Raquel Grau i Aymà, una de les primeres dones llicenciades en medicina, nascuda el 31 de maig 1895 i morta molt jove el 1922, casada amb el metge-biòleg Pere Domingo i Sanjuán. El seu pare era Joan Grau i Llopis nascut el 1869 a Valls, director de la companyia d'autobusos La Catalana a la ciutat de Barcelona el 1906, i la mare Maria Aymà i Mensa natural de Barcelona (1867-1941). Hermínia Grau estudià història amb Joan Petit. Cap el 1917 va conèixer Miquel Ferrà i Juan, que la introduiria al seu cercle d'amistats entre les quals hi havia el polític i escriptor Lluís Nicolau i d'Olwer i el que posteriorment, l'any 1923, esdevindria el seu marit, Agustí Duran i Sanpere i amb qui tindria tres filles: Núria, Roser i Eulàlia Duran Grau. La família es trasllada, amb l'esclat de la Guerra Civil el 1936, a Viladrau per marxar posteriorment a Suïssa el 1938, on Hermínia es retrobarà amb Lluís Nicolau d'Olwer. A finals de 1938 es trasllada a París per ser intervinguda quirúrgicament el 1939 mentre el seu marit era capturat pels nacionals i acusat d'espionatge a favor de la República. Tot i això, gràcies a la intervenció de mossèn Josep Sanabre, la família es retroba l'octubre de 1939. S'encarregà d'un bon grapat d'entrades sobre música de l'Enciclopèdia Catalana. A partir dels anys seixanta es lliurà a l'art de la traducció i traslladà, per a la col·lecció Blanquerna d’Edicions 62, obres de temàtica religiosa. Entre altres textos rellevants, girà Maria, mare del Senyor, figura de l'Església, de Max Thurian; En espera de Déu, de Simone Weil; Ningú no és una illa, de Thomas Merton; i L'esdevenidor de l'home, de Pierre Teilhard de Chardin. El 1967 portà a la llengua catalana el Diccionari de la música de Roland de Candé, punt de partida terminològica per a molts professionals de la llengua. El 1968 arribà a les nostres llibreries, amb dues dècades de retard, la versió catalana d’El segon sexe, de Simone de Beauvoir, a proposta de Maria Aurèlia Capmany, que en redactà el pròleg. En foren les traductores Hermínia Grau i Carme Vilaginés. Grau n'enllestí la primera part, Vilaginés la segona.
Hermínia Grau Aymà : persona, Barcelona : Entitat_Geopolítica, Gràcia : Entitat_Geopolítica, Valls : Entitat_Geopolítica, Hermínia : persona, Raquel Grau i Aymà : persona, Pere Domingo i Sanjuán : estudiós/científic, Joan Grau i Llopis : persona, La Catalana : empresa_privada, Maria Aymà i Mensa : persona, Hermínia Grau : persona, Joan Petit : persona, Miquel Ferrà i Juan : artista_o_autor, Lluís Nicolau i d'Olwer : polític, Agustí Duran i Sanpere : persona, Eulàlia Duran Grau : persona, Núria : persona, Roser : persona, Guerra Civil : conflicte, Viladrau : Entitat_Geopolítica, Suïssa : Entitat_Geopolítica, Lluís Nicolau d'Olwer : polític, París : Entitat_Geopolítica, República : esdeveniment_polític, nacionals : grup_humá, Josep Sanabre : persona, Enciclopèdia Catalana : mitjans_massius, Edicions 62 : empresa_privada, En espera de Déu : obra_escrita, Maria, mare del Senyor, figura de l'Església : obra_escrita, Ningú no és una illa : obra_escrita, L'esdevenidor de l'home : obra_escrita, Max Thurian : artista_o_autor, Simone Weil : artista_o_autor, Thomas Merton : artista_o_autor, Pierre Teilhard de Chardin : artista_o_autor, El segon sexe : obra_escrita, Simone de Beauvoir : estudiós/científic, Maria Aurèlia Capmany : artista_o_autor, Carme Vilaginés : persona, Grau : persona, Vilaginés : persona, Diccionari de la música : obra_escrita, Roland de Candé : artista_o_autor