De qui tenien informació els nens?
Des de llavors no passaven vuit dies que els vailets no sabessin alguna cosa dels forasters… sobretot l'Antonet que era el que corria pel poble, mentre en Pere facturava la llet, un dia per vendre ous o aviram, un altre per comprar tabac, fer esmolar les eines i per comprar el que a Torre-guillera s'havia de menester. I al tornar cap amunt ho explicava a n'en Pere, qui, com a més entenimentat, hi donava son parer.
-Sabas qui hi havia avui a câ l'adroguera?- va dir l'Antonet un vespre -Aquei home que trobem cada dia per la carretera…
-Oidà!… Diu que té un parlar tant estrany, oi?… Que l'hats sentit, tu?…
-Ui, si ha dit més coses!… ja s'entén ja… només que a vegades li costa de parlar… fa com aquei que s'ennuega!…
-I que ha dit quelcom d'eis?…
-Ha dit que era casat el malalt i que té una mossa… un vra bijú, estic que l'ha anomenada!… I tot seguit aqueia dona grossa que s'està a la cantonada de la carretera, sabas?… al davant de câ la Vila, doncs aqueia li ha saltat: I per què no ve a fer-li companyia la seva dona!…
-És net! per què no ve!…
-Oh, és que diu que tampoc gasta salut, eia…
-Doncs, per això mateix: si ei no en gasta i ve aquí per a refer-se, per què no ha de venir eia?…
Hi hagué un silenci. L'euga anava fent camí…
-Ja ho ha dit, ja, aqueia dona- tornà al cap d'una estoneta l'Antonet, -quan ei ha estat fora!… per mi, deia, és que no filen bé!…
Dels forasters.