Qui diu que hi ha, l'home, dins el taüt?
-No hi ha dubte- diu l'home; -la caixa? mort tenim. Algun pobre senyor d'edat.
I no hi tal mort ni tal aca, sinó que la senyora ha tingut de despatxar una criada que estimava però que se'n prenia massa per lo llarg temps que estava amb la família, i la caixa de què parlava era la de la roba…
-Sí, sí- diu un home a sos amics; -ahir en arribant a casa la vaig trobar morta.
Parla d'una tomaquera que tenia al terrat; però la poruga que sent dir «morta», lo primer que fa és esglaiar-se; després, se'l mira i pensa: si era la seva dona, vet aquí un viudo que fa planta.
Els botiguers que han fugit a França procuren fer escolliment de robes de colors foscos, amb l'esperança de que l'hivern vinent mig Barcelona portarà dol.
Baldament no en venguin mitja cana!
Els corredors y dependents d'escriptori aprenen de fer baguls, maletes i sacs de nit pels fugitius; que ara és negoci.
Els adroguers fan babarotes a tothom amb ampolletes de càmfora, sofre, te, esperit de vi i demés caterva d'ingredients anti-colèrics, que per als esporuguits són un espectacle pitjor que la malaltia.
La meitat dels que es queden és per força.
Pregunteu-los si se n'aniran, i amb una rialleta mes falsa que una mula guita, vos responen:
-Ca, de cap manera! Jo no tinc por. Es dir… per ara, el que toca avui, em quedo.
Algun pobre senyor d'edat.