De qué tracta aquest text?
La cònsol Tanya C. Anderson, pronunciant el seu discurs amb motiu del 238è. aniversari de la independència nord-americana.
Foto: Bernat Ferrer/Nació Digital.
Hi ha una sèrie de països pels quals el catalanisme sempre ha tingut una debilitat especial.
I no pas per res en concret, sinó possiblement per un cert emmirallament del que es voldria ser i no s'és.
No pas perquè hagin fet cap acció decidida a favor de Catalunya, sinó per una confiança vaga, inconcreta, que el "dia D" els faran costat.
I un d'aquests països és, de manera innegable per a molts, els EUA.
Tenint clara aquesta màxima, la celebració de l'Aniversari de la Declaració d'Independència dels Estats Units al consolat de Barcelona esdevé cada any un esdeveniment social de primer nivell, on el bon ambient es respira a totes les converses.
I, enguany, especialment.
"Hi tenim una relació molt fluïda", deien uns.
"Estan molt interessats en tot el que passa aquí", deien els altres.
"Vau veure que l'ambaixador Costos no va desmentir que les empreses americanes s'adaptarien en cas d'independència?", es preguntaven els de més enllà.
"Estem prenent nota de com se celebra una independència", ironitzaven uns altres.
A la festa, hi havia tothom qui hi havia de ser: des de Josep Rull a Jordi Turull -el ferro de CDC-, passant per l'eurodiputat Ramon Tremosa, els consellers Josep Maria Pelegrí -que va arribar a la festa conversant distesament amb l'exeurodiputat Salvador Sedó- i Germà Gordó, la líder de les JNC Marta Pascal, Oriol Pujol Ferrusola, Carles Campuzano o l'incansable Víctor Terradellas, entre d'altres.
Quan queden poc més de 100 dies per a la consulta del 9 de novembre, l'Independence Day vist des de Barcelona tenia un punt d'estimulant.
També hi eren la republicana Marta Rovira, just arribada dels EUA, així com també Salvador Cardús, Joan B. Culla o la presidenta d'Òmnium Cultural, Muriel Casals.
De Societat Civil Catalana, ni mu.
Com tampoc no s'hi van veure representants de Ciutadans (C's).
Qui sí que complia amb les seves obligacions institucionals, sol·lícit, era el subdelegat del govern espanyol a Barcelona, Emilio Ablanedo Reyes, així com el líder del PP barceloní, Alberto Fernández Díaz.
El PSC, en tant que es troba en la situació que es troba, la representació institucional es va limitar a Jaume Collboni i Gabriel Colomé.
Ni Massachusetts ni Florida: San Francisco
La cònsol, Tanya C. Anderson, va dedicar el seu parlament a commemorar "l'amistat i els forts llaços" existents entre "dues ciutats excepcionals" com San Francisco i Barcelona.
Si l'una té les seus de Whatsapp, Twitter i Facebook, l'altra ostenta la capitalitat del Mobile World Congress (MWC) i és la seu "d'excel·lents exemples d'iniciatives empresarials en l'àmbit biotecnològic".
Sense esmentar-l'ho, Grífols va fer-se present en la ment de molts.
Anderson sí que va lloar les "bones relacions entre els dos països", però va optar per un discurs bàsicament municipalista, destacant la contribució catalana en la fundació de San Francisco -des de Gaspar de Portolà, nascut a Os de Balaguer, a l'arquebisbe vigatà Josep Sadoc Alemany.
Amb el 9 de novembre a la vista, millor no embolicar-se gaire amb els conceptes "països", "nacions" o "regions".
I Anderson va sortir-ne airosa.
Hot dogs, Jack Daniel's... i alguna cosa més
En acabar el parlament i l'himne, els convidats van abraonar-se damunt les hamburgueses, hot dogs i talls de pizza que servien les diverses parades situades als jardins del consolat, gentilesa de les primeres marques nord-americanes.
I, com en qualsevol altra festa, la cua per als mojitos de rom Bacardí era eterna.
Enmig de tanta distinció, també hi havia qui anava per feina, que consti.
De cop, un dels allí presents venia tot esverat: "M'acaba de conèixer i ja m'ha demanat per anar a sopar i al cine!"
L'altre hi posava cullerada: "Home, doncs és un bon partit, té molta pasta."
La víctima en qüestió es defensava: "Però si aquesta només deu tenir de seves les pupil·les!"
Si tot va com el catalanisme somia que vagi, i l'administració Obama s'adapta als canvis que puguin sorgir a Catalunya a partir del 9-N com va apuntar Costos, el 4 de Juliol del 2015 podrà acollir exactament la mateixa celebració que enguany, amb l'única diferència que al cartellet d'entrada hi posarà "ambaixada".
I l'alta societat barcelonina podrà continuar buscant-se els rotllos d'una nit d'estiu exactament com va fer enguany.
La coral de la Universitat de Yale.
Foto: Bernat Ferrer/Nació Digital.
La festa del consolat nord-americà a Barcelona del Dia de la Independència va tenir el caire festiu i frívol de sempre, però aquest any potser amb un significat especial per la proximitat de la consulta del 9 de novembre. Tanmateix, la cònsol Tanya C. Anderson es va mantenir en l'àmbit municipalista, remarcant les similituds entre San Francisco i Barcelona.