Què feia el doctor?
Mentrestant el metge l'examinava, percudint-li el pit amb atenció com se sol fer amb una bóta per esbrinar flns a quin nivell és plena. Pica ací, pica allà, no se sentia més que el sorollet del seus dits en el silenci de l'alcova. Després va acotar l'orella sobre el malalt, auscultant. I en Rivelles estava convençut que l'auscultador no podia deixar de percebre la música dolorosa i el traüt sord del pregon envelat. I li sabia greu.
-Bé, Rivelles, bé. Aixo no serà res -va fer el doctor. -És joc de paciència. Som al ball… i hem de ballar.
-Prou que ho sé-va dir el malalt, somrient.- No, no és cosa per a vostè. Es ball de patacada… sap? No sé com m'hi he embolicat. Hi tinc un compromís que…
-Vaja, no parlis més. Adéu.
L'examinava.