En Jordi i la Rosa es consideren afortunats amb el noi?
-Quina desgràcia hem tingut amb aquest noi! Hi penso més estones!
-La nostra única alegria és la noia. Mira que n'és d'eixerida! Amb quatre dies ha après de vestir-se, de parlar, de viure com la filla d'un marquès.
-Això sí que és cert… ha anat molt de pressa.
-Sembla que et dolgui.
-No em dol que ella hagi estat llesta pe apendre… em dol no ser-ho tant com ella… He restat endarrerida, comprens?
-No del tot.
-Vull dir que no faig res com cal que ho faci una senyora. La Natàlia no ha cessat d'advertir-me torts, durant tretze mesos. No allargo la mà amb prou solta, ni porto el capell amb gràcia, ni sé tenir converses fines davant de la gent… A les botigues no sé comprar; al cotxe no sé seure… En fi, un desastre!… Necessitava la miss com el pa que menjo…
Rosa ha dit tot això amb un sarcasme tristíssim. En Jordi ha romàs silenciós.
No.