Què diu la primera persona?
-Mori!
-¡Balleu, balleu, ninetes, la dansa del senglar!
I el flabiol esvaïa les lilaines que feia moure les barretines vermelles damunt la blancor de la nevada. Les noies rosses, lluminoses, es veien fosques davant la neu tant blanca.
L'Andreu, amb el cor espinat per les penes que el tornaven a torturar, va mirar de dalt estant aquella plaça curulla d'alegria i les llàgrimes floriren en sos ulls.
-Visca l'Esparver!
-Visca!
-Apa, noi! com us estimen! -va dir el metge per trencar aquell mutisme, i com que l'Andreu no va dir res, el senyor Celestí va girar-se i quedà tot sorprès de veure'l plorant silenciosament, tot apenat.
-Què us passa? Esteu mig mort. ¡Pugeu a l'animal!
L'Andreu no podia respondre i movia el cap d'un cantó a l'altre, entossudit.
-Pujeu, Andreu!
Mori!