Com es diu el primer personatge que parla?
-És la darrera… ja no se'n troba cap més enlloc! Per a això li tinc més ideia… i com Pau que em dic, que no se'n burlarà!
-Vaja, doncs, que el sisè li fassi els comptes!
-Veies que et dic… que no se'n burlarà!…
L'altre, amb l'aixada a coll, tombà cap a l'esquerra i en Pau va seguir camí avall amb un passet tot nerviós, que feia treballar de valent les seves cames, d'ordinari calmoses i cançoneres, movent-se balbament, com tentàculs de cap-per-vall.
Bona estona abans d'arribar a la vinya d'en Nandu, el gos li quedà parat al marge del camí.
-Tèlo!- es digué en Pau, i corre-cuita armà la escopeta. Però encara atacava el tret que ja la guatlla es botava i fugia al lluny, les ales esteses, esflorant amb son ventre rodó el verd tendre d'un camp d'alfals… En Pau se la mirava amb tota l'ànima als ulls, mig encorbat, amb cert aire de gat flairant la rata… El gos semblava de pedra, esperant l'espetec del tret, amb les orelles dretes, la cua caiguda i una pota del davant plegada…
-Passa!- li digué en Pau, i el gos va pegar una arrencada.
-Poc a poc, que ja sé on és!- tornà en Pau.
I el gos es va parar, movent frenèticament la cua i mirant-lo, com preguntant-li: i doncs, què s'ha de fer!…
La guatlla s'havia posat al marge de la vinya d'en Nandu. Va passar una ratxa de vent fresc, que feu tremolar els pàmpols ja rojencs de la vinya, espolsant-los-hi les gotetes d'aigua que la rosada hi havia deixat. En Pau no se'n va adonar, com tampoc s'adonava de la boira, que després d'enfilar-se tota esfilagarsada muntanyes amunt, s'anava estenent per la blavor del cel, deixant-hi una trenyinosa blancor que neulia els raigs del sol. Prou feines tenia per mirar on posava els peus… Alçant molt les cames, per a no enredar-se amb els sarments, anava seguint les tires de ceps, darrera el gos, que apletat a terra, furejava d'un cantó a l'altre, movent molt la cua… De sobte el gos quedà plantat, el nas enlaire, el coll molt estirat, com si tota la vida li afluís al cap… i va avançar a passos curts de dret cap al marge de la vinya. A en Pau el cor li va fer un salt… el va seguir a grans gambades, sense fer soroll, arrupit, amb l'escopeta mig engaltada… i el gos abaixà el cap, guaitant de fit darrera un tou de pàmpols, alçà una pota i quedà parat. En Pau a poc a poc, sempre sense fer fressa, s'hi va acostar un xic més, apuntant ja al lloc on el gos li senyalava la guatlla, prenent-hi totes les precaucions… Era un cas d'honra, llampus! i després de tot, no calia pas esmerçar un altre tret!… '
Es diu Pau.