Dona'm les entitats que hi ha en el text següent:
Fitxer 19_1PLE13 a la Unió. De fet, uns quants números més crec que són interessants. Té més parlants que onze llengües que són llengües oficials de la Unió Europea. I aquí, si ens preguntem quina és la diferència entre el català i aquestes onze llengües –que els hi llegeixo; són el danès, l’eslovè, el búlgar, el letó, l’estonià, el croat, el finès, l’eslovac, el lituà, l’irlandès i el maltès–, la diferència és que no és llengua oficial de la Unió Europea. El català no és llengua oficial per manca de voluntat política de l’Estat. No es manca... No hem d’entrar en tecnicismes; ara ho veurem. És un tema purament de voluntat política. De fet, és la tretzena llengua més parlada a la Unió Europea. Però, encara que no ho fos, hauria de ser reconeguda. Però és que és la tretzena. Els números aquí em semblen importants per contextualitzar el debat. Repassem el que diu l’Estatut d’autonomia vigent en el seu article sisè, sobre la llengua pròpia i les llengües oficials; és rellevant per al que estem discutint aquí. Llegeixo literalment: «La Generalitat i l’Estat han d’emprendre les accions necessàries per al reconeixement de l’oficialitat del català a la Unió Europea i la presència i la utilització del català en els organismes internacionals i en els tractats internacionals de contingut cultural o lingüístic.» Això ho diu, literalment, l’Estatut
Unió Europea : Entitat_Geopolítica, Estat : Entitat_Geopolítica, Generalitat : govern, Unió : Entitat_Geopolítica