S'estava quiet el noi?
El xicot, tot passejant-se, xiula per lo baix el vals de Faust, i s'atura a mirar els quadros, que són de la història del Hijo pródigo. Davant de cada un s'hi planta, i llavors, parant de cantar, llegeix: Pide la herencia a su padre. Se entrega a la vida disoluta. Está apacentando unos cerdos. La noia, dintre el seu quarto, aparta una mica la cortineta de la vidriera que dóna a la sala i els observa, quan s'obre la vidriera del frente i apareix el senyor Pere, mudat.
-Servidor de vostè.
-Com ho passa?
El senyor Cinto s'alça, i, volent fer compliments, comença a fregar els peus per terra, com si volgués treure el fang de les sabates.
-Seguin, seguin.
-Amb permís de vostè. (Tots s'assenten).
-Vaya, vaya.
-Endemés… sí, sí.
No.