Quina temàtica explora aquest text?
El trastorn de conversió, o trastorn de símptomes neurològics funcionals, és una categoria diagnòstica utilitzada en alguns sistemes de classificació psiquiàtrica. De vegades s'aplica a pacients que presenten símptomes neurològics, com ara entumiment, ceguesa, paràlisi o convulsions, que no són consistents amb una causa orgànica ben establerta, i que causen angoixa important. Es creu que aquests símptomes sorgeixen com a resposta a situacions estressants que afecten la salut mental d'un pacient o a una condició de salut mental permanent com la depressió. El trastorn de conversió es manté en el DSM-5, però amb el subtítol de trastorn de símptomes neurològics funcionals. Els nous criteris cobreixen el mateix rang de símptomes, però eliminen els requisits de la presència d'un estressor psicològic. ICD-10 classifica el trastorn de conversió com un trastorn dissociatiu  mentre que el DSM-V el classifica com un trastorn de símptomes somàtics. La teoria del trastorn de conversió prové de l'antic Egipte i antigament era conegut com a histèria i ceguesa histèrica. El concepte de trastorn de conversió va cobrar protagonisme a finals del segle xix, quan Jean-Martin Charcot, Sigmund Freud i el Pierre Janet van centrar els seus estudis sobre el tema. Abans dels seus estudis, sovint es creia que les persones amb histèria simulaven la malaltia. El terme "conversió" té els seus orígens en la doctrina de Freud sobre la qual l'ansietat es "converteix" en símptomes físics.
El text tracta sobre psicologia.