De quina dona parla el text?
(Gelosia en les criatures, que els dóna un gran marriment i que fins pot ocasionar-los la mort)
La Tecla de la Riera tingué la segona criatura quan la primera estava per complir-li quatre anys. Així que la grossesa fou manifesta, les dones del carrer que li feien compte la nena mentre ella era al pou o al forn, comencaren a dir amb mofa a la menuda, per a fer-la rabiar i divertir-se:
-Equèhe!… La mare tindrà un nen petit i tu cauràs de l'escambell!… Equèhe! An ell li donaran sopetes i a tu te petaran les xurriaques si no fas bondat…
I quan veieren que la criatura, de primer innocent, així que les entengué es posava sorruda i feia morriquet, tot el rall esclafia a riure i no la deixaven habitar.
-Garideta, Garideta: escolta! El nen petit serà l'hereu i el pare li donarà el camp i les vaques, i a tu et trauran a fora i hauràs de guardar ànecs… Equèhe!…equèhe!…
Així nasqué la gelosia en el petit cor d'anyell. La mare, ignorant del que passava, tan tost ella girava l'esquena, no podia entendre de que li venia el canvi de geni a la infantoneta. Sempre havia sigut dolça i pacífica, xerraireta i alegre. Un cop llevada, rentada la carona i feta la clenxa, esmorzava i, en havent esmorzat, es posava a jugar a cou-dinetes, o feia parada de pedretes i bocinets de plat que trobava pel carrer, sostenint llargues converses amb si mateixa o cantant cançons que sols ella s'entenia. I així fins a dinar, i en havent dinat, tornem-hi, fins al vespre.
De La Tecla de la Riera.