Jordi tenia gaires manies?
Malgrat d'aquests rampells matinals, hom pot dir que En Jordi menava una vida més senyorívola que abans. La Rosa i la Natàlia a les tardes, vulgues no vulgues, l'arrossegaven a passeig, a algun espectacle o a compres.
Fruïa contemplant l'adalerament joiós de la muller i de la filla; però no sempre estava tranquil. Després d'haver pagat unes quantes factures fortes, li calia reveure els seus llibres, els compte-corrents dels bancs i obrir la caixa per a constatar de nou el fet de la seva riquesa i pendre coratge.
La muller i els fills semblaven d'una altra raça. Despenien el diner amb fuga, sense recances. A més, contestaven vigorosament les recomanacions temoregues d'En Jordi, retraient-li el programa que ell mateix s'havia traçat. Ell havia dit: «Gastarem una cinquena part dels beneficis i el restant, a recó». Traspassaven aquest límit? amb prou feines hi arribaven.
Entre les mil millores que la família Molines havia introduït en el seu viure, una n'hi hagué que va commoure el veïnat. Feia quinze anys que habitaven un quart pis del carrer Gran de Gràcia. Esdevingué que el principal de la mateixa casa restà desllogat; després d'un ràpid conciliàbul celebrat amb la seva senyora, En Molines el deixà llogat. La notícia s'escampà amb una rapidesa elèctrica, fent sospitar un tornaveu actiu com ara la portera.
Sí.