Què acabava de fer, en Ramon?
Tan bon punt hagué en Ramon donat la bona nit, exclamà la mal cofada de la Feliça:
-Vaia un barrut com n'hi ha, d'aquest garlaire! Ja li asseguro que si l'hem de mantenir gaires dies… Ja miraré de no donar-li pas pa tou, que aviat ne quedaríem sense. Menja les crostes i deixa les molles; se coneix que té millor dentat que un hom… Alça, alça! mig got de vi per a l'aiguera: el deuen collir a la font, a ca seva, que el faci anar tan a dojo.
A tot això mossèn Joan res hi deia, passejant-se capficat sala amunt i sala avall.
-I demà què vol que faci per a dinar?- reprengué la Feliça tot plegant les estovalles.
-Demà mata la polla negra que tens a l'engreix- respongué el rector sense mirar-la ni parar de passejar.
-Oh, sí, la polla negra…- gemegà la dona. -Que aviat ho ha dit! Mes la rossa s'enyorarà.
-Mata la rossa i tot!- cridà l'altre, malhumorat. I, prenent la llumanera, es ficà dintre sa cambra.
Queda la Feliça, sola, murmurant:
-Ja se'n farà mal fart! Si que la pujariem dreta, la paret!
Donar la bona nit.