A qui esperava la Malena?
La Malena va guaitar-lo esverada; però ell la va tranquil·litzar tot seguit.
-Sóc dolent per tothom… menys per tu. ¿I sabes per què ho sóc, de dolent per tothom? Perquè tothom ho és per mi. Emprò tu no ho ets. Fa, Malena, que no?…
Com si no el sentís, la noia s'estava quieta, amb la vista clavada al fons del córrec, recoquillant frisosament amb els dits el corn del davantal de cànem i llana.
Tot d'una, sense respondre al que li preguntava en Biel, va fer, amb veu tremolosa:
-Diuen que t'ets donat a les bruixes.
-Als dimonis, me donaria!- va esclafir ell, encès per una onada de sang. Però va revenir-se aviat, i va afegir: -Mira, Malena: con vaig matar al Picotí, tota la gent de la rodalia va estar-ne contenta. I les mosses varen ser les primeres d'estar-ne, perquè totes sabien que amb el Picotí, el més sagrat hi perillava. Com que, quan la raja li venia no tenia fe ni llei! Prou que ho sabes tu, que més d'un cop havies estat en perill de caure a les seves urpes!… I prou que ho sabes, també, que això va ser una de les coses que em varen fer venir set de la seva sang!
Al Biel.