Qui va ser Tecla Sala?
Tecla Sala Miralpeix (Roda de Ter, 26 d'abril de 1886 - Barcelona, 2 de setembre de 1973) fou una empresària catalana.,  Quan encara no havia fet els dos anys, la seva mare, Dolors Miralpeix i Ballester, va morir de part d'una segona criatura, que no va sobreviure. El pare, propietari de diverses fàbriques, la va deixar òrfena als cinc anys. La Tecla va anar a viure amb el seu oncle, Pau Sala i Roma i la seva tia, Francesca Miralpeix i Masvidal, que també es feien càrrec d'un cosí germà de Tecla, en Joan Riera Sala, que amb els anys acabaria sent el seu marit. Els oncles originàriament es dedicaven a la cria de porcs, però la tia Francesca va heretar un petit taller tèxtil situat a Roda de Ter que, amb el temps i després de diverses ampliacions, va prosperar fins a esdevenir una de les indústries més importants de la població. Quan el seu oncle va morir el 25 de juliol de 1904 la seva esposa va heretar la indústria canviant el nom a Vídua de P. Sala fins que, al morir aquesta cap el 1910 passà a mans de Tecla, tot i que de la direcció de la firma se n'ocupava el seu marit.,  Ben aviat el matrimoni es va instal·lar a Barcelona, i van tenir cinc criatures. Degut a la bona marxa de la fàbrica de Roda de Ter, Tecla Sala va adquirir el 1913 uns grans edificis industrials a l'Hospitalet de Llobregat, propietat de la família Basté, on va ubicar-hi la fàbrica de filatura de cotó aprofitant el salt d'aigua del Canal de la Infanta i la bona comunicació per tren de la població. En morir el seu marit el 1926 va ser ella qui la va dirigir, arribant l'any 1930 a treballar-hi fins a 1.200 persones, la majoria dones.,  Dona de caràcter, amb moltes aptituds empresarials i fortes conviccions religioses, es preocupava per les condicions de vida del seu personal. A la fàbrica hi havia infermeria, economat, servei de dutxes, escola amb biblioteca -on qui ho desitjava hi aprenia a llegir i escriure- i s'hi feien classes de brodats. Durant la Guerra Civil Espanyola, Tecla Sala s'exilià a França. La fàbrica va viure un procés general de col·lectivització obrera. En tornar a Barcelona, va reprendre el seu lideratge tant empresarial com social. Va contribuir a restaurar l'església de Santa Eulàlia de Mèrida, subvencionà obres de la Creu Roja i va finançar la construcció d'una escola per a infants al barri Centre de l'Hospitalet. El 1954, la ciutat la nomenà filla adoptiva de l'Hospitalet del Llobregat, li atorgà la medalla d'or de la ciutat i li dedicà un carrer.,  El 1957 va fer donació del terreny del camp de futbol i de 500.000 pessetes per construir un col·legi, que avui duu el seu nom i que ha tingut una presència continuada en l'educació des de parvulari fins a batxillerat, primer a càrrec dels Missioners del Sagrat Cor, i des de 1992, dins de la Fundació per a les Escoles Parroquials, depenent de l'Arquebisbat de Barcelona. El mateix any 1957 va fer una visita al Vaticà i va ser rebuda per Pius XII. Va fer beneficència a Montserrat, donatius econòmics a Premià de Mar finançant-ne les campanes de l'església i l'Escola Professional de la vila; i a Roda de Ter va fer-se càrrec de la reconstrucció de l'església i de l'Escola-Llar Santa Tecla, on es preparava les noies per als treballs domèstics dotant-les de formació en administració econòmica i humana que els fos útil per a la seva vida en família. També va impulsar la creació del moviment escolta de Catalunya, amb mossèn Antoni Batlle. Va morir el 1973.,  Un dels seus fills, Pau Riera i Sala, va continuar l'empresa i el mecenatge cultural dins Òmnium Cultural i l'Institut d'Estudis Catalans.,  En l'antic recinte fabril de l'empresa actualment hi ha un centre cultural amb el seu nom.,  L'any 2008, després d'una votació popular en què van participar més de vint mil persones, Tecla Sala fou escollida com una dels 7 savis catalans, l'única dona en el camp de l'economia.
Una empresària.