Amb qui conversa la primera persona que parla?
-Víctor…
-Digui, tia, digui.
-Tu comprens, Víctor, que les nostres relacions han de ser molt curtes. Però… a casa meva… Jo no voldria que ningú pensés mal de nosaltres. Si tu no hi tinguessis inconvenient…
-Vol callar, tia Paulina! Em faig càrrec de la seva situació; i a l'hora que vulgui, a totes les hores que els sembli bé, ja sap que a casa meva…
-Gràcies, fill meu, gràcies. Ja ho he dit sempre, que eres un àngel.
-Per Déu, tia Paulina!…
-Sí, sí, Víctor: d'homes com tu no en corren.
Paulina Buxareu, amb els ulls vermells i amb la respiració afadigada, es despedí del seu nebot. En Víctor, quan es trobà sol, tancà la porta del despatx i va estirar-se en un sofà, com si estigués rendit per un esforç enorme.
Amb en Víctor.