Com marxen els dos personatges?
Per fi se'n van fent bracet, donant-se les mans, reposant el cap d'ella en el d'ell.
Quina estranyesa! M'han fet sospirar al mateix temps que sospiraven ells dos… Jo també me'n vaig.
A vosaltres, ditxosa parella, no us preguntaré per què aneu a fora…
Ja ho sé, i… ben fet.
No em parleu d'aquella gent que us convida un diumenge a la seva torre. Vos dóna la sopa crua, vos condemna a martiri de mosques i vos fa passar el dia explicant-vos la història de tres gallines, les vicissituds de sis mongeteres, les rareses de dos abercoquers, el preu del terreno i les picardies de l'Ajuntament.
Aquests no tenen casa a fora, sinó una espècie de gàbia per a caçar coneguts. ¡Pobre del que hi cau!
Cap al tard torno a Barcelona, entremig d'una multitud avinada. Veig homes que van fent tentines; les seves mullers els guien amb un cistell al cap i les criatures entre peus.
Han anat a beure vi, molt vi: vi barato, vi sol…
Hauran passat tota la setmana treballant, i son premi, son goig, son ideal, era beure vi…
Fent bracet, donant-se les mans, reposant el cap d'ella en el d'ell.