Què es va sentir?
En aquell moment va sonar la veu aspra del pare.
-Pareu ment, l'avi: aquí ve l'esborneiat!
I de seguida es desplegà una ratxa violenta, que assorollà la nau, brogint esgarrifosament en els arbres i les antenes. Les ones s'ajagueren com blat en herba que s'aterra a gavells sota un fort ruixat. La barca arrencà mig tombada.
-I ara, l'avi- vaig exclamar. -¿Per què arrumbeu per enfora?
-Convé salvar ses puntes- me contestà.
La mar, de primer arrasada i atuïda, se revenia, crestejant i enflocant-se, i apareixien en ella grosses depressions fugidores. Per dues o tres vegades el vent mancà i tornà a bufar. Vaig veure que la nuvolada de sol ixent se caragolava, esbadellant-se a grans esquerdes, per on s'atalaiava un cel verdelós. Aleshores entrà la llevantada amb totes les seves forces, acompanyada de boires rossegadisses que es rebatien per la immensa planura d'aigua, passant com a fumarades de colossals xemeneies. I l'horitzó tornà a cloure les seves crétues i a ennegrir-se; i la pluja l'esvaí sota el seu vel gris i ratllat.
-En popa, l'avi, en popa! Ja ens hem forejat prou. No perdem temps.  Provem la derrota de Tossa- va dir el pare.

La veu aspra del pare.