Identifica la temàtica clau d'aquest text.
La codificació distribuïda de vídeo (en anglès, Distributed Video Coding, abreujat DVC) és un paradigma de codificació que permet reduir la complexitat dels codificadors de vídeo i que els telèfons mòbils de tercera generació o càmeres de vigilància de circuit tancat puguin transmetre vídeo d'una manera molt més eficient. Fins ara la investigació i estandardització dels algorismes de codificació de vídeo ha adoptat un paradigma on el codificador és l'encarregat d'explorar l'estadística de la font, donant lloc a codificadors complexos i descodificadors senzills. Aquest paradigma està fortament condicionat per aplicacions com la radiodifusió (broadcasting), el vídeo sota demanda i el streaming de vídeo. En tots aquests casos, els continguts es generen per un(o uns pocs) codificadors i es dirigeixen a un gran nombre de descodificadors, el cost dels quals ha de mantenir-se reduït per a garantir un accés econòmic als serveis. Així per exemple, els estàndards més utilitzats de codificació de vídeo com el MPEG-2, MPEG-4, H-263, són cada vegada més eficients gràcies a un millor modelatge i explotació de les característiques estadístiques del senyal de vídeo, però també resulten més complexos a causa de la quantitat de càlculs complexos que han de realitzar. D'aquesta manera, el conjunt codificador-descodificador (còdec) és totalment asimètric amb codificadors que solen ser de 5 a 10 vegades més complexos que els descodificadors
El text tracta sobre informàtica.