Identifica la temàtica clau del text.
En l'estètica índia, un rasa (en sànscrit: रस) significa literalment «néctar», «essència» o «gust». Connota un concepte de les arts índies sobre el gust estètic de qualsevol obra visual, literària o musical que evoqui una emoció o sentiment en el lector o l'audiència però no es pot descriure. Es refereix als sabors/essències emocionals que l'escriptor incorpora a l'obra i que gaudeix un «espectador sensible» o sahṛdaya, literalment aquell que «té cor» i pot connectar amb l'obra amb emoció, sense sequedat. Els rasas són creats per bhava: l'estat d'ànim.La teoria rasa té una secció dedicada (Capítol 6) al text sànscrit Natya Shastra, un text antic sobre les arts del 1r mil·lenni aC atribuït a Bharata Muni. No obstant això, la seva exposició més completa en teatre, cançons i altres arts escèniques es troba a les obres del filòsof caixmiri xivaïsta Abhinavagupta (c. 1000), que demostra la persistència d'una tradició estètica de llarga data de l'antiga Índia.Segons la teoria rasa del Natya Shastra, l'entreteniment és un efecte desitjat de les arts escèniques, però no l'objectiu principal, i l'objectiu principal és transportar l'audiència a una altra realitat paral·lela, plena de meravella i felicitat, on experimenten l'essència de la seva pròpia consciència, i reflexionar sobre qüestions espirituals i morals.Encara que el concepte de rasa és fonamental per a moltes formes d'arts índies, com ara la dansa, la música, el teatre, la pintura, l'escultura i la literatura, la interpretació i implementació d'un rasa particular difereix entre diferents estils i escoles.La teoria índia del rasa també es troba en les arts hindús i les produccions musicals del Ramayana a Bali i Java (Indonèsia), però amb evolució creativa regional.
El text tracta sobre art.