Què li dona paternitat a en Melrosada?
-No és molt agradable; però… veu?… a mi, el treball, les lliçons, el tractar tota la vida amb criatures, ja em sembla que em dóna una certa paternitat… Demés, donya Paulina, allunyant els perills…
-Oh! Ja ho comprenc! Melrosada, digui'm: sense religió, ¿vostè creu que es podrien aguantar, certes coses? ¿Vostè creu que si no hi hagués aquest esperit de sacrifici, aquesta esperança en una vida futura…
-És clar, donya Paulina!…
-Però digui, Melrosada: vostè no es decidiria? no faria un cop de cap?
-Vol callar, donya Paulina!…
-La seva vida solitària, aquesta absència d'una mà amorosa…
-Vol callar, donya Paulina!…
-Però que no es veuria amb cor?…
-Fa tants anys, que ja no hi penso!
La conversa s'ha anat allargant. Som a mitja tarda. Els crits de la canalla desperten la lenta digestió d'en Melrosada. Els crits són extraordinaris. Tots quatre entren estrepitosament dins de la casa: reclamen a tothom. Val a dir que el que passa és meravellós.
El treball, les lliçons, el tractar tota la vida amb criatures.