Identifica la temàtica clau d'aquest text.
Aquest article és una cronologia dels coneixements sobre el medi interestel·lar i intergalàctic  1848 — Lord Rosse estudia el M1 i l'anomena Nebulosa del Cranc 1864 — William Huggins estudia l'espectre de la Nebulosa d'Orió i mostra que és un núvol de gas 1927 — Ira Bowen explica sense identificar les línies espectrals des de l'espai com a línies de transició prohibides 1930 — Robert Trumpler descobreix l'absorció per pols còsmica mitjançant la comparació de les mides angulars i la brillantor de cúmuls globulars 1944 — Hendrik van de Hulst prediu la línia hiperfina de 21 cm d'hidrogen interestel·lar neutral 1951 — H.I. Ewen i Edward Purcell observen la línia de transició hiperfina de 21 cm de l'hidrogen interestel·lar neutral 1956 — Lyman Spitzer prediu el gas coronari al voltant de la Via Làctia 1965 — James Gunn i Bruce Peterson van utilitzar les observacions de l'absorció relativament baixa del component blau de la línia alfa de Lyman de 3C9 per a restringir fortament la densitat i l'estat de ionització del medi intergalàctic 1969 — Lewis Snyder, David Buhl, Ben Zuckerman, i Patrick Palmer descobreixen el formaldehid interestel·lar 1970 — Arno Penzias i Robert Wilson descobreixen monòxid de carboni interestel·lar 1970 — George Carruthers observa hidrogen molecular a l'espai 1977 — Christopher McKee i Jeremiah Ostriker proposa una teoria de tres components del medi interestel·lar 1990 — Les dades de "contaminació" en primer pla de la sonda COBE ofereix el primer mapa de tot el cel del medi interestel·lar en la freqüència de microones.
El text tracta sobre astronomia.