El text parla sobre el tema Metodologia?
En horologia, un escapament d'àncora és un tipus d'escapament utilitzat en rellotges de pèndols. L'escapament és un mecanisme en un rellotge mecànic que manté l'oscil·lació del pèndol donant-li una petita empenta cada oscil·lació, i permet que les rodes del rellotge avancin una quantitat fixa amb cada oscil·lació, movent les agulles del rellotge cap endavant. L'escapament d'àncora va ser anomenat així perquè una de les seves parts principals es pot plasmar vagament com l'àncora d'un vaixell.L'escapament d'àncora probablement va ser inventat pel científic britànic Robert Hooke al voltant de 1657, encara que algunes referències sobre la història del rellotge donen el crèdit a William Clement, qui va popularitzar l'àncora en la seva invenció del rellotge d'aniversari o rellotge de paret al voltant de 1680. Quan el rellotge de Clement va aparèixer Hooke va reclamar la invenció de l'escapament, dient que havia mostrat un rellotge amb el mateix escapament a la Royal Society poc després del gran incendi de 1666. Els primers coneixements sobre el rellotge d'àncora és el rellotge del Wadham College, un rellotge de torre construït al Wadham College d'Oxford, el 1670, probablement pel rellotger Joseph Knibb. Llavors, l'àncora es va convertir en l'escapament estàndard en la majoria dels rellotges de pèndola.Un model sense retrocés anomenat escapament de cop mort o escapament de Graham va ser inventat per Richard Towneley vers el 1675 i presentat pel rellotger britànic George Graham al voltant de 1715. Aquest escapament va substituir gradualment l'escapament de retrocés i s'utilitza en pràcticament tots els rellotges de pèndol moderns amb escapament d'àncora.
No.