Dona'm les entitats que hi ha en el següent text:
Siga per això o siga perquè el conseller és incapaç de manar i de donar les ordres corresponents per evitar que es repetesquen aquests fets, el resultat és que la crisi de confiança de bona part de la població catalana envers la policia pròpia és innegable
Dissabte Jusapol es va manifestar, una vegada més, a Barcelona. L’excusa, una vegada més, era una equiparació salarial que s’ha de resoldre a Madrid i no a Barcelona. La raó real de la manifestació era, una vegada més, indignar els ciutadans retent homenatge als policies i guàrdies civils que havien atacat els votants del primer d’octubre. La manifestació, una vegada més, va ser un espectacle ultra i els manifestants van tornar a cridar consignes agressives i insultants i van fer el símbol de la pistola amb els dits. En l’anterior va haver-hi manifestants que es van encarar a mossos i fins i tot van intentar d’agredir-los; s’hi van detectar coses fosques que calia que fossin investigades i no ho van ser. Aquell dia, els Mossos ja van concentrar l’esforç a perseguir els qui protestaven contra el desplegament d’aquesta gent, mentre deixaven que l’extrema dreta campàs al seu aire. I dissabte passat, igual. Vàrem veure els Mossos girats d’esquena a manifestants agressius que insultaven, també, el seu uniforme, i vigilant tota l’estona els CDR i la gent que denunciava el feixisme que desfilava pel seu carrer. Mirant-los com si fossen ells els perillosos, és a dir, enviant el missatge que eren els CDR i no Jusapol els perillosos, identificant-los, fotografiant-los els documents d’identitat –cosa que no veig clar que siga legal– i fins i tot actuant amb violència contra ells. No tant com en la manifestació anterior, això és cert.
Doncs ja n’hi ha prou, d’aquest color. L’actuació dels Mossos d’Esquadra en les manifestacions que han fet els de Jusapol ha suscitat un rebuig generalitzat i una indignació mal continguda que ha exhaurit la paciència de molts. És cert, i això cal dir-ho, que la manifestació de Jusapol és convocada amb els permisos en regla i la dels CDR no. Però, així i tot, crec que no és just ni justificat de protegir els provocadors i amenaçar i reprimir d’una manera tan agressiva els qui només volen protestar per la seua presència. No ho és tècnicament (o per ventura ara Interior dirà que els CDR són perillosos?), però sobretot no ho és políticament. No hauria de ser aquesta l’actuació del govern català. Aquest govern, el conseller d’Interior, Miquel Buch, i la cúpula de la policia han de ser conscients que avui són en el punt de mira de la mateixa gent que després dels atemptats de l’agost de l’any passat omplia de flors els cotxes i les furgonetes dels Mossos. Som molt lluny d’aquelles escenes i això és així perquè aquesta policia, la que es veu ara, difícilment pot representar aquell model de policia que vàrem veure ara fa un any. Era una policia prudent, eficaç, preocupada pel be comú. I aquesta d’ara no. Aquesta d’ara és molt lluny del model que un dia va posar sobre la taula el major Josep Lluís Trapero.
Jusapol : organització, Barcelona : Entitat_Geopolítica, Madrid : Entitat_Geopolítica, Mossos : organització, CDR : organització, Mossos d’Esquadra : organització, govern català : govern, Interior : govern, Miquel Buch : polític, Josep Lluís Trapero : persona