Identifica la temàtica clau del text següent.
L'estereotomia (d'estereo -sòlid, del grec stereos- i tomia -cort, del grec temno) és una branca de la picapedreria que estudia la manera en què poden tallar-se, partir-se i aprofitar-se les roques extretes de la pedrera en arranjament a la seva col·locació específica en obres d'arquitectura i enginyeria; la RAE la defineix com a art de tallar pedres i fustes. La majoria de les publicacions sobre estereotomia es refereixen a la pedra, però també existeix l'estereotomia de la fusta, que tracta del disseny i col·locació de les peces en sistemes constructius de fusta, com per exemple el balloon frame, quedant per això fora del tall de pedra. Alguns autors, a més, potser a conseqüència de l'encara incompresa manera de treballar el ferro al segle xix, han pres el disseny de les peces d'aquest material com a part de l'art i la ciència de l'estereotomia; és per exemple el cas de l'enginyer vuitcentista Eduardo Mojados. Malgrat el seu camp d'aplicació històric, si el concepte s'abstreu al disseny d'unes peces, la ciència abasta qualsevol material.La paraula estereotomia apareix com a tal al segle xviii a França i al segle xix a Espanya. Les tècniques d'estereotomia van ser molt utilitzades en tots dos països, i es van conèixer des de l'Edat mitjana com montea. Mentre que l'estereotomia és teòrica i tracta el disseny (pel que es pot agrupar dins de la geometria descriptiva), la seva aplicació pràctica es coneix com a tomotècnia.
El text tracta sobre enginyeria.