La França del malestar: com el nou president ha de recosir el país
Josep Ramoneda, Rafael Jorba i Octavi Martí exposen a NacióDigital quines han de ser les primeres passes del guanyador de les presidencials franceses
El nou president -o presidenta- de França haurà d'afrontar un seguit de temes urgents que reclamen solució.
Haurà de recosir una societat que mostra senyals d'esgotament i ansietat.
La França del malestar ha mostrat les seves nafres en un procés electoral que, a la primera volta, ha atorgat a formacions situades en les franges radicals del ventall polític prop del 50% dels vots.
Caldrà tornar a cohesionar una societat irritada.
Serà el primer deure del nou president de la República.
Com ho farà?
Tres coneixedors de la realitat francesa responen aquest interroant i analitzen les prioritats del nou "monarca" elegit.
Josep Ramoneda, Octavi Martí i Rafael Jorba avaluen l'actual moment francès per a NacióDigital.
Josep Ramoneda: "Macron ha de convèncer Europa que les coses s'han de fer d'una altra manera"
El filòsof Josep Ramoneda, exdirector del Centre de Cultura Contemporània de Barcelona, contempla un escenari clar: la victòria d'Emmanuel Macron amb certa comoditat.
Una percepció, la de la victòria del candidat centrista, que ha vist consolidada després del debat del dimecres a la nit.
"El primer que ha de fer el nou president és evitar caure en l'eterna cantarella europea de dir: 'ja està, ja s'ha acabat el problema'.
Que els mateixos que han presentat el populisme com un espantall, ara vulguin fer creure que ja no és un perill, que vulguin fer com si no hagués passat res", afirma Ramoneda.
El filòsof considera essencial que "Macron convenci Europa que les coses s'han de fer d'una altra manera, que s'ha de buscar més empatia amb els problemes que pateix la gent".
Segons ell, "hi ha un pla B, que és l'autoritarisme postdemocràtic, que s'encarna en Donald Trump o en figures com Marine Le Pen.
Ramoneda creu que "Macron ha d'afrontar un seguit de problemes greus com la fractura social, la incapacitat de les institucions europees per posar límits als poders financers, la fractura generacional i la resistència a acceptar que Europa ja no és el centre del món".
Rafael Jorba: "Ha de reformar la França bloquejada sense incrementar les fractures"
Pel periodista Rafael Jorba, excorresponsal a París i coneixedor profund de la realitat francesa, "el nou president ha d'evitar, en primer lloc, descosir més el país i fer les reformes que no s'han atrevit a fer els governs anteriors, ni els socialistes ni els conservadors".
França continua sent un país centralitzat i intervencionista, amb un sector públic que és hegemònic en àrees estratègiques i un funcionariat que gaudeix de molts privilegis.
Jorba assenyala que "el president haurà de reformar la França bloquejada sense incrementar les fractures.
Si no ho fa, la societat es refugiarà en el debat identitari, que busca la solució en l'atac a l'altre: l'estranger, el musulmà, Schengen, la UE".
Jorba expressa el temor a si Emmanuel Macron, "que ha demostrat capacitat tècnica, té també capacitat de gestió política".
"Pensem que és una persona que mai ha estat elegida per un càrrec polític.
A Espanya les llistes són tancades i és més fàcil ser elegit diputat dins d'un equip, però a França cada diputat s'ha de guanyar l'elecció en la seva circumscripció, i això dona experiència.
El deputé-maire, el diputat a l'Asssemblea que és alcalde és tot una institució a França.
Afrontar els problemes d'un Estat que està sobredimensionat des dels temps de Colbert és una tasca àrdua que s'ha de fer amb habilitat: "Si es fa de manera barroera, o si sembla que es fa així, la reacció serà molt forta en un país on fins i tot la dreta té, des de De Gaulle, una forta tradició intervencionista".
Però abans de tot, assegura Jorba, cal pensar en les eleccions legislatives del juny, que són les que permetran veure quina majoria és possible i si Macron ha de governar en cohabitació.
Octavi Martí: "França només s'ha reformat en moments de daltabaix"
Director adjunt de la Filmoteca de Catalunya, Octavi Martí ha estat corresponsal a París i segueix amb interès les eleccions franceses.
Creu que "França només s'ha reformat en moments de daltabaix.
Ho va fer el 1945, després de la Segona Guerra Mundial, quan va sorgir una classe política nova.
El Maig del 68 va suposar un altre canvi i es van fer reformes liberalitzadores".
Estem ara en un moment així?
Martí creu que "Macron, que és un home competent en macroeconomia, haurà de reformar un sector públic que està sobredimensionat i ha quedat antic, i també un règim fiscal que és molt injust.
Aconseguir un sistema fiscal més just sense afectar negativament els sectors que reinverteixen en el país serà un element clau per saber si té èxit o no".
Per Martí, un dels reptes que té davant seu Macron de qui no dubta que guanyarà la segona volta, "és fer entendre que França ja no és una gran potència, una cosa que els francesos porten molt malament, de la mateixa manera que De Gaulle va fer creure que hi havia hagut un 80% de resistents contra el nazisme, i en realitat eren molts menys".
Durant el procés electoral, la població de França ha atorgat per primera vegada quasi el 50% dels seus vots a partits radicals del ventall polític. Queda clar el malestar que es viu a França i el nou president o presidenta de França haurà d'afrontar el repte de reorganitzar la societat francesa i afrontar una reforma del sector públic.
La població francesa es troba esgotada, i això serà el primer que hagi de solucionar el nou president de la República Francesa. Haurà d'afrontar la fractura social en què el país està immers i fer reformes que fins ara no s'han fet. França només s'ha reformat el 1945 i el 1968 i, potser, ho haurà de tornar a fer ara.
Els experts Ramoneda, Martí i Jorba analitzen els problemes urgents als quals haurà de donar solució el nou president o presidenta de França, i coincideixen que podria ser Macron. Alguns d'ells són la necessitat de convèncer Europa de fer les coses d'una altra manera, reformar la societat francesa sense augmentar-ne les divisions i abordar la sobredimensió del sector públic.
La França del malestar ha mostrat les seves nafres en un procés electoral que, a la primera volta, ha atorgat a formacions situades en les franges radicals del ventall polític prop del 50% dels vots.
Per Martí, un dels reptes que té davant seu Macron de qui no dubta que guanyarà la segona volta, "és fer entendre que França ja no és una gran potència, una cosa que els francesos porten molt malament, de la mateixa manera que De Gaulle va fer creure que hi havia hagut un 80% de resistents contra el nazisme, i en realitat eren molts menys".
Ramoneda creu que "Macron ha d'afrontar un seguit de problemes greus com la fractura social, la incapacitat de les institucions europees per posar límits als poders financers, la fractura generacional i la resistència a acceptar que Europa ja no és el centre del món". 
França continua sent un país centralitzat i intervencionista, amb un sector públic que és hegemònic en àrees estratègiques i un funcionariat que gaudeix de molts privilegis. 
El filòsof considera essencial que "Macron convenci Europa que les coses s'han de fer d'una altra manera, que s'ha de buscar més empatia amb els problemes que pateix la gent".
Ramoneda creu que "Macron ha d'afrontar un seguit de problemes greus com la fractura social, la incapacitat de les institucions europees per posar límits als poders financers, la fractura generacional i la resistència a acceptar que Europa ja no és el centre del món".
Afrontar els problemes d'un Estat que està sobredimensionat des dels temps de Colbert és una tasca àrdua que s'ha de fer amb habilitat: "Si es fa de manera barroera, o si sembla que es fa així, la reacció serà molt forta en un país on fins i tot la dreta té, des de De Gaulle, una forta tradició intervencionista".
Per Martí, un dels reptes que té davant seu Macron de qui no dubta que guanyarà la segona volta, "és fer entendre que França ja no és una gran potència, una cosa que els francesos porten molt malament, de la mateixa manera que De Gaulle va fer creure que hi havia hagut un 80% de resistents contra el nazisme, i en realitat eren molts menys".
El nou president -o presidenta- de França haurà d'afrontar un seguit de temes urgents que reclamen solució. 
Ramoneda creu que "Macron ha d'afrontar un seguit de problemes greus com la fractura social, la incapacitat de les institucions europees per posar límits als poders financers, la fractura generacional i la resistència a acceptar que Europa ja no és el centre del món".
Jorba assenyala que "el president haurà de reformar la França bloquejada sense incrementar les fractures. 
Per Martí, un dels reptes que té davant seu Macron de qui no dubta que guanyarà la segona volta, "és fer entendre que França ja no és una gran potència, una cosa que els francesos porten molt malament, de la mateixa manera que De Gaulle va fer creure que hi havia hagut un 80% de resistents contra el nazisme, i en realitat eren molts menys".
Els reptes del futur president o presidenta de França: recosir un país centralitzat i reformar el sector públic.
El nou president francès haurà d'afrontar la fractura social en què es troba el país i fer reformes.
Ramoneda, Martí i Jorba analitzen el malestar a França i expliquen què hauria de fer el guanyador de les eleccions.