Cuina de confinament (7): l’art de saber salar
La sal ha estat un mètode de conservació dels aliments durant molts anys
La sal és un condiment alimentari format per clorur de sodi, un compost de sodi i clor.
El sodi és un mineral essencial que té la funció de regular el contingut d’aigua a l’interior de les cèl·lules i està implicat en la transmissió nerviosa del cervell i en la relaxació de les fibres musculars.
Una dieta molt baixa en sal pot ser perjudicial i si algú sent la necessitat de menjar aliments salats, ha de comunicar-ho al seu metge perquè això pot indicar que li falten minerals.
D’altra banda, una dieta elevada en sal també pot ser molt perjudicial perquè pot causar hipertensió arterial.
La sal és imprescindible, però en petites quantitats.
L’OMS va establir que la quantitat de sal diària havia de ser, com a màxim, de 5 grams per persona, és a dir, la quantitat que cap en una culleradeta de postres.
D’aquests 5 grams, n’hi ha 2 que són de sodi, el mineral responsable que pot causar retenció de líquids.
Aquesta és la quantitat que es recomana en total, tenint en compte la sal que ja contenen alguns aliments i la que hi afegim.
Hi ha aliments que en contenen, com els plats industrials precuinats, els brous preparats, les conserves, els fumats, les olives i envinagrats, els formatges, els aperitius, la fruita seca salada, les galetes, les torrades, els bastonets de pa, les salses, els embotits i la brioixeria.
Podem trobar que alguns d’aquests productes ja es comercialitzen amb un baix contingut de sal, cosa que és indicada a l’embolcall.
Si a les cases es cuina per a més d’una persona, quan es bull la verdura, la pasta o l’arròs i s’hi afegeixen dues cullerades de sal a l’aigua, la quantitat de sal queda repartida en tot l’aliment que es cuina per a totes les persones i també es perd diluïda dins l’aigua.
Es pot saber la quantitat de sal que consumeix cadascú tenint en compte la que s’afegeix a les amanides, a la carn o al peix quan es cuina.
A més, cal tenir present que també hi haurà inclosa una part de sal de la cocció de la pasta, de l’arròs, dels brous o les verdures.
La sal que es fa difícil de calcular és la que ingerim dels productes preparats (galetes, pizzes, snacks, salses industrials, conserves, brioixeria…) perquè no en sabem la composició.
Per aquest motiu, es recomana un consum molt moderat de tots aquests aliments.
Fa uns anys, es va decidir que a tot el món se subministraria sal iodada per posar fi al dèficit de iode d’alguns territoris, que és la causa de l’hipotiroïdisme.
Però si es consumeix peix, marisc i algues, el consum de iode està assegurat, de manera que aquest suplement no és imprescindible.
La sal ha estat un mètode de conservació dels aliments durant molts anys.
A l’antiguitat, ja es van adonar que amb la salaó s’eliminava la humitat dels aliments i, d’aquesta manera, s’inhibia el procés de putrefacció.
A més, l’efecte de la sal en la carn i el peix també té propietats antisèptiques i evita que els bacteris hi puguin actuar.
Precisament, perquè té aquesta facultat de segrestar i captar l’aigua, un excés de sal a la dieta afavoreix que el nostre organisme retingui els líquids.
És per aquesta raó que cal ser moderat amb la ingesta de sal (tant la que utilitzem nosaltres quan cuinem com amb el consum de productes preparats que ja en duen) i és per aquest motiu que les persones hipertenses han de seguir dietes baixes en sal, per evitar aquest augment de líquid i de pressió a les artèries.
La manera d’equilibrar el sodi dins l’organisme és la de mantenir una dieta rica en potassi, perquè es contraresten.
Els aliments rics en potassi són les verdures, les fruites fresques i la fruita seca.
La sal potàssica que es troba als comerços no té sodi, només conté potassi, i pot ser un bon recurs per a les persones hipertenses o amb problemes cardíacs que han de seguir dietes hiposòdiques.
Us aconsello que ho consulteu amb el dietista o el metge.
Arròs i pasta
Brous
Verdures
Ous
Peix i productes del mar
Carns
Carns preparades
Coure a la sal
Amanides
Pa amb tomàquet
És aconsellable tenir una cullera de postres al saler per tenir la mesura (5 grams) ja presa a l’hora d’afegir sal a l’aigua de cocció de la pasta, l’arròs o la verdura.
Quan parlem d’afegir un polsim de sal volem dir que amb tres dits de la mà (el polze, l’índex i el del mig) n’agafem un pessic (són 2 grams) per tirar als ous, la carn, les amanides… Cal tenir present que la humitat fa la sal grumollosa, de manera que en aquests casos, quan se n’agafa un pessic, n’hi ha més quantitat.
També és molt important agafar els polsims de sal amb les mans ben seques perquè la sal caigui ben repartida i no quedi ni grumollosa ni enganxada als dits.
La sal en la nostra dieta és imprescindible, però en petites quantitats. Una dieta molt baixa en sal pot ser perjudicial, però un excés pot causar hipertensió arterial. L'OMS va establir que la ingesta ideal són 5 grams diaris, una mesura difícil de calcular perquè molts aliments preparats contenen sal. Per això cal evitar aliments processats i consumir verdura.
La sal regula el contingut d'aigua de les cèl·lules, per això en excés o en poca quantitat pot ser perjudicial per a la salut. Es recomana que una persona consumeixi un màxim de 5 g de sal diaris i que reguli el consum dels aliments ja cuinats. Una dieta rica en potassi és molt recomanable, perquè controla el nivell de sodi.
La sal és un condiment essencial però perjudicial en excés, ja que pot causar hipertensió arterial i retenció de líquids. L'OMS recomana un consum màxim de 5 grams per persona al dia. S'ha d'anar amb compte perquè ja consumim sal en els plats industrials precuinats, els embotits, la brioixeria, etc. El potassi ajuda a equilibrar el sodi dins l'organisme.
Es pot saber la quantitat de sal que consumeix cadascú tenint en compte la que s’afegeix a les amanides, a la carn o al peix quan es cuina.
És per aquesta raó que cal ser moderat amb la ingesta de sal (tant la que utilitzem nosaltres quan cuinem com amb el consum de productes preparats que ja en duen) i és per aquest motiu que les persones hipertenses han de seguir dietes baixes en sal, per evitar aquest augment de líquid i de pressió a les artèries.
Quan parlem d’afegir un polsim de sal volem dir que amb tres dits de la mà (el polze, l’índex i el del mig) n’agafem un pessic (són 2 grams) per tirar als ous, la carn, les amanides… 
Cal tenir present que la humitat fa la sal grumollosa, de manera que en aquests casos, quan se n’agafa un pessic, n’hi ha més quantitat.
Es pot saber la quantitat de sal que consumeix cadascú tenint en compte la que s’afegeix a les amanides, a la carn o al peix quan es cuina.
És per aquesta raó que cal ser moderat amb la ingesta de sal (tant la que utilitzem nosaltres quan cuinem com amb el consum de productes preparats que ja en duen) i és per aquest motiu que les persones hipertenses han de seguir dietes baixes en sal, per evitar aquest augment de líquid i de pressió a les artèries.
Quan parlem d’afegir un polsim de sal volem dir que amb tres dits de la mà (el polze, l’índex i el del mig) n’agafem un pessic (són 2 grams) per tirar als ous, la carn, les amanides… 
Cal tenir present que la humitat fa la sal grumollosa, de manera que en aquests casos, quan se n’agafa un pessic, n’hi ha més quantitat.
L’OMS va establir que la quantitat de sal diària havia de ser, com a màxim, de 5 grams per persona, és a dir, la quantitat que cap en una culleradeta de postres. 
La sal que es fa difícil de calcular és la que ingerim dels productes preparats (galetes, pizzes, snacks, salses industrials, conserves, brioixeria…) perquè no en sabem la composició. 
És per aquesta raó que cal ser moderat amb la ingesta de sal (tant la que utilitzem nosaltres quan cuinem com amb el consum de productes preparats que ja en duen) i és per aquest motiu que les persones hipertenses han de seguir dietes baixes en sal, per evitar aquest augment de líquid i de pressió a les artèries.
Quan parlem d’afegir un polsim de sal volem dir que amb tres dits de la mà (el polze, l’índex i el del mig) n’agafem un pessic (són 2 grams) per tirar als ous, la carn, les amanides… 
El sodi que conté la sal és un mineral essencial per regular el contingut d’aigua a l’interior de les cèl·lules.
Una persona ha de consumir un màxim de 5 g de sal al dia i l'ideal és combinar-ho amb potassi.
La sal, utilitzada antigament com a mètode de conservació, és perjudicial en excés, però imprescindible en petites quantitats.