La Guerra Civil s'ha menjat la Segona República al cinema
El dèficit de la primera meitat dels anys 30 i el canvi de règim a les pantalles contrasta amb les històries repetitives sobre el conflicte bèlic
"La pel·lícula Yo también podria resumir la història del cinema espanyol.
Un director diu que farà una pel·lícula sobre la Guerra Civil i tots els altres diuen doncs jo també".
Amb aquesta ironia punxava Andreu Buenafuente els creadors i cineastes durant la gala dels Premis Goya de 2010.
Fa més d'una dècada que la broma segueix gaudint de vigència, ja que el sector de la cinematografia de tot l'Estat no ha fet pràcticament res per esmenar-ho ni per crear cap producte rellevant sobre aquella època.
És més, s'han estrenat encara més pel·lícules sobre la Guerra Civil, recaragolant històries ja explicades anteriorment des de noves perspectives.
En el 90è aniversari de la proclamació de la República Catalana (i de l'espanyola), es posa de manifest la manca de varietat de pel·lícules i produccions cinematogràfiques que expliquin aquells fets o, simplement, centrin la seva trama en aquells anys convulsos.
La majoria dels films que s'han fet sobre la Segona República estan permanentment relacionats amb el final d'aquella etapa i el cop d'estat militar que provoca la guerra.
Només un telefilm s'escapa d'aquesta repetida consigna guerracivilista en el cinema, en referència a l'etapa de 1931 a 1939.
El 2011, sota la producció de Minoria Absoluta, el guió del periodista Toni Soler i la direcció de Manuel Huerga, es va estrenar 14 d'abril.
Macià contra Companys, l'única ficció cinematogràfica, que posa el focus en aquells tres dies de republicanisme català en efervescència.
El director de Salvador -una de les millors obres de la cinematografia catalana, que explica la vida de Salvador Puig Antich, la seva detenció i la seva cruel execució- vesteix un original film a través d'un fals documental i explica la història d'aquells dies d'abril a través dels seus personatges principals.
Macià, Companys, Tarradellas, Castells, Alfons XIII... tots passen per la càmera com si estiguessin entaulant una conversa amb un entrevistador, creant una realitat alternativa on graven un documental de format modern.
A partir d'aquesta llicència creativa i temporal, els protagonistes d'un dels episodis crucials de la Catalunya de segle XX, Francesc Macià i Lluís Companys, comenten els fets en primera persona mirant directament a l'espectador, mentre una càmera curiosa ens ajuda a reviure el que va passar a Barcelona entre el 14 i el 17 d'abril del 1931.
No s'havia fet res similar i ni tan sols se n'ha tornat a crear des que s'hi assembli.
El sector cinematogràfic ha buscat, en canvi, tota mena de punts de vista de la Guerra Civil espanyola: el seu origen, els detonants, els protagonistes, els criminals, les conseqüències, les històries paral·leles o fins i tot ser un mer escenari d'altres històries d'amor, investigació o drama.
Amb els dits de les dues mans es poden comptar els films contemporanis que han seguit aquesta línia amb la Segona República.
Matar un president (12/12)
Lluís Companys, una figura única en la cinematografia catalana
El 123è president de la Generalitat, afusellat pel franquisme el 1940, és la personalitat política catalana amb més adaptacions i pel·lícules
La història contemporània del segle XX i XIX de Catalunya pateix fortes mancances en la cinematografia catalana -també l'espanyola- i segueix sense trobar espais per a la creació.
La lengua de las mariposas (1999) de José Luis Cuerda se centra en la Galícia de 1935.
El telefilm Clara Campoamor explica el moviment feminista de 1931, que aterra amb la Segona República.
Bèlle Epoque (1992), guanyadora de l'Oscar a millor film de parla estrangera, se centra en els anys previs a la Segona República i amb la proclamació d'aquesta a Jaca.
Les poques (encara que bones) històries sobre aquella època no s'han centrat, en cap cas, en Catalunya.
Si hi ha aparegut algun element, ha estat en films de la Guerra Civil o del cop d'estat, sempre com a ingredient del guió, mai com a escenari o fil conductor principal.
El cinema, canalitzador de milions d'històries del passat, té un deute pendent amb la Segona República i els fets del 14 d'abril.
Un deute que no es pagarà aviat ni amb cap expectativa de qualitat.
90 anys de l'embat republicà
14 d'abril de 1931: Macià proclama la República catalana i el rei fuig
La monarquia és abatuda i Alcalá Zamora assumeix la presidència del govern provisional del nou règim republicà
La proliferació de pel·lícules sobre la Guerra Civil contrasta amb l’escassa cinematografia relacionada amb la proclamació de la República Catalana i Espanyola. Només a la ficció "14 d’abril. Macià contra Companys" s’aborda el tema com a fil conductor de la trama. La indústria cinematogràfica té doncs un deute amb la història de Catalunya que sembla que de moment no se saldarà.
Gairebé no existeixen pel·lícules sobre la Segona República espanyola i menys sobre la catalana. Gran part de la filmografia d’aquesta època versa sobre la seva caiguda o el començament de la Guerra Civil Espanyola. Com a excepció, destaca el film “14 d’abril: Macià contra companys”, un documental presumptament enregistrat el 1932 però amb una estètica pròpia del 2010.
La cinematografia catalana gairebé mai no va poder reflectir la Segona República ni els fets del 14 d'abril a causa de la seva supeditació a la política de l'estat espanyol, ja fos per causes socials, polítiques o militars. Només hi ha un telefilm que, sota la producció de Minoria Absoluta, posa el focus en aquells tres dies de republicanisme català.
En el 90è aniversari de la proclamació de la República Catalana (i de l'espanyola), es posa de manifest la manca de varietat de pel·lícules i produccions cinematogràfiques que expliquin aquells fets o, simplement, centrin la seva trama en aquells anys convulsos.
La majoria dels films que s'han fet sobre la Segona República estan permanentment relacionats amb el final d'aquella etapa i el cop d'estat militar que provoca la guerra.
El 2011, sota la producció de Minoria Absoluta, el guió del periodista Toni Soler i la direcció de Manuel Huerga, es va estrenar 14 d'abril. Macià contra Companys, l'única ficció cinematogràfica, que posa el focus en aquells tres dies de republicanisme català en efervescència.
El sector cinematogràfic ha buscat, en canvi, tota mena de punts de vista de la Guerra Civil espanyola: el seu origen, els detonants, els protagonistes, els criminals, les conseqüències, les històries paral·leles o fins i tot ser un mer escenari d'altres històries d'amor, investigació o drama.
En el 90è aniversari de la proclamació de la República Catalana (i de l'espanyola), es posa de manifest la manca de varietat de pel·lícules i produccions cinematogràfiques que expliquin aquells fets o, simplement, centrin la seva trama en aquells anys convulsos.  
La majoria dels films que s'han fet sobre la Segona República estan permanentment relacionats amb el final d'aquella etapa i el cop d'estat militar que provoca la guerra.  
Només un telefilm s'escapa d'aquesta repetida consigna guerra civilista en el cinema, en referència a l'etapa de 1931 a 1939.  
El 2011, sota la producció de Minoria Absoluta, el guió del periodista Toni Soler i la direcció de Manuel Huerga, es va estrenar 14 d'abril. Macià contra Companys, l'única ficció cinematogràfica, que posa el focus en aquells tres dies de republicanisme català en efervescència. 
Fa més d'una dècada que la broma segueix gaudint de vigència, ja que el sector de la cinematografia de tot l'Estat no ha fet pràcticament res per esmenar-ho ni per crear cap producte rellevant sobre aquella època.
En el 90è aniversari de la proclamació de la República Catalana (i de l'espanyola), es posa de manifest la manca de varietat de pel·lícules i produccions cinematogràfiques que expliquin aquells fets o, simplement, centrin la seva trama en aquells anys convulsos.
La majoria dels films que s'han fet sobre la Segona República estan permanentment relacionats amb el final d'aquella etapa i el cop d'estat militar que provoca la guerra.
El cinema, canalitzador de milions d'històries del passat, té un deute pendent amb la Segona República i els fets del 14 d'abril.
El conflicte bèl·lic espanyol de la segona meitat dels anys 30 s’imposa, en termes cinematogràfics, a la Segona República.
El cinema espanyol manté en l’oblit els fets del 14 d’abril de 1931 a Catalunya. 
La indústria cinematogràfica continua posant de manifest la manca de pel·lícules i produccions entorn a l'època de la República Catalana.