Els ramaders catalans, atrapats entre la gran indústria i la davallada d'ajudes
Els propietaris de les explotacions lamenten la progressiva debilitat del sector i l'augment del domini de les grans empreses, que marquen els preus | Els marges de guany en sectors com el lleter o el cunícula són mínims, i les subvencions públiques no solucionen el problema
Aquest fet provoca que la influència del ramader es vagi debilitant fins al punt que, per no abandonar l'activitat, s'integra a la producció de la gran indústria, la qual cosa significa que el porc passi a ser d'un altre propietari i que el ramader passi a ser un assalariat.
El pagès de Malla, Eudald Senmartí, lamenta a NacióDigital que no hi ha "un sostre que limiti les grans empreses", si bé destaca que treballar per altri suposa una reducció dels riscos, més alts en el cas que es tingui la responsabilitat de gestionar una explotació independent de la gran indústria.
L’alimentació suposa el 70% del cost d’una explotació porcina.
De l'altra, el preu de la carn, que va en funció del que pacten representants de la producció i industrials.
Aquest preu va en funció del que fixa el mercat europeu.
L’estat espanyol és excedentari en producció de porc i n’exporta el 40%.
Per això, el preu ve dictaminat pel mercat europeu i també de la consolidació d’exportacions de fora d’Europa, com la Xina.
"Tenim una situació molt volàtil", sentencia Senmartí.
Les grans empreses et fixen un preu, i si no l’acceptes és el teu problema.
I si t’arrisques se n’aniran amb un altres", assegura Cassà, que reclama més unitat del sector per reclamar preus justos.
La consellera Serret defensa aquesta unitat d'acció com la base a partir de la qual es pot lluitar contra el poder de la indústria, que ara tenen el dret sobre el preus de la llet que abans era del particular.
A aquest context també se li ha d'afegir la davallada del consum de llet.
Serret apunta que aquest és un problema a tenir en compte que s'explica, en bona part, pel canvi d'hàbits de la societat.
En aquest context, Unió de Pagesos denuncia la inacció de la Unió Europea davant de pràctiques de països comunitaris, que exporten els seus excedents làctics a Catalunya i a l’Estat a uns preus a vegades molt per sota costos de producció, i que per als ramaders comporta greus perjudicis per la competència deslleial que suposen aquestes accions.
L’augment de les importacions de productes làctics confirma la dura competència que suposa per a la producció i la indústria catalanes, un fet que fins i tot va arribar al Parlament de Catalunya a tall d'anècdota (però que explicava bé la problemàtica del sector) quan la diputada d'ICV, Sara Vilà, va recriminar al president Artur Mas que al bar de l'edifici es servia llet President, una marca francesa.
Cunicultura: preus baixos i amb productors lligats per les grans indústries
Pesca: davallada de les captures i reducció de les mides de sardines i seitons
La davallada de captures i la reducció de la mida de la sardina i el seitó han dut desenes de pescadors a abandonar l'activitat en els darrers anys.
De moment es desconeixen les causes que ha provocat aquesta situació i des de la direcció general de Pesca s’impulsarà un estudi per detectar-ne el focus, per mitjà de la Unió Europea.
No obstant, aquesta situació del peix blau no és exclusiva de la costa catalana.
Àngel
Els senglars, una plaga sense fre
Quin és el motiu d'aquest increment?
L'absència de depredadors naturals i el fàcil accés a tot tipus d'alimentació (des dels conreus fins a la brossa dels contenidors) són dos dels factors principals per entendre la plaga.
Així ho explica el veterinari Eudald Toralles: "Els senglars són els reis del bosc: sense llops rondant, no tenen cap depredador.
A més, aquests últims anys ha disminuït el nombre de ramaders i, per tant, d'animals que pasturen.
Això fa que hi hagi més menjar per als senglars i com més mengen, més crien".
No obstant, el Govern ha impulsat el pla cinegètic interdepartamental que pretén controlar i prevenir els danys produïts per la fauna.
L'objectiu és, segons va explicar Serret, "equilibrar l’ecosistema i controlar les sobrepoblacions d’animals i alhora garantir l’activitat econòmica en les zones agrícoles" i donar resposta a les queixes del territori, que acusen la Generalitat de només respondre amb una burocràcia complexa que, sovint, queda sense tramitar.
La indústria alimentària colla els ramaders i pescadors catalans menjant-se el marge de producció. Aquest sector acusa l'acumulació de problemes, com la manca d'ajuts suficients, la regulació europea, el domini de les grans empreses, la davallada del consum de llet, l'augment de les importacions, la baixada de captures de peix, cada vegada més petit, i l'agressiva plaga de porcs senglars. 
Els ramaders catalans no poden competir amb els preus que marquen els grans productors. Davant aquesta situació, molts han de tancar la seva explotació o reconvertir-la. D'altres es veuen abocats a formar part de les grans indústries com a assalariats, conseqüència del poc marge de benefici que obtenen i les escasses subvencions públiques.
La presència de les grans empreses i la davallada del consum de llet ha provocat que el sector ramader es vegi obligat a integrar-se a la producció de la gran indústria. Aquest fet i la manca de subvencions públiques comporta greus perjudicis per als ramaders que passen a ser assalariats amb uns preus molt per sota del cost de producció.
El pagès de Malla, Eudald Senmartí, lamenta a NacióDigital que no hi ha "un sostre que limiti les grans empreses", si bé destaca que treballar per altri suposa una reducció dels riscos, més alts en el cas que es tingui la responsabilitat de gestionar una explotació independent de la gran indústria.
De l'altra, fa esment al preu de la carn, que va en funció del que pacten representants de la producció i industrials.
La consellera Serret defensa aquesta unitat d'acció com la base a partir de la qual es pot lluitar contra el poder de la indústria, que ara tenen el dret sobre el preus de la llet que abans era del particular.
En aquest context, Unió de Pagesos denuncia la inacció de la Unió Europea davant de pràctiques de països comunitaris, que exporten els seus excedents làctics a Catalunya i a l’Estat a uns preus a vegades molt per sota dels costos de producció, i que per als ramaders comporta greus perjudicis per la competència deslleial que suposen aquestes accions.
Aquest fet provoca que la influència del ramader es vagi debilitant fins al punt que, per no abandonar l'activitat, s'integra a la producció de la gran indústria, la qual cosa significa que el porc passi a ser d'un altre propietari i que el ramader passi a ser un assalariat.

​Les quotes lleteres limitaven la producció de llet i mantenien els preus mínimament rendibles per als productors, però aquest "cinturó de seguretat" va desaparèixer el 2015, de manera que la competència ferotge ha pressionat els ramaders de la llet fins al punt que molts d'ells han tancat l'explotació o l'han reconvertida per fer-ne carn.

La dificultat, però, es va fer palesa quan, a Castella i a Galícia, la cunicultura va passar a industrialitzar-se molt més, fins al punt que "hi ha tres escorxadors a tot Espanya que tenen una posició de domini molt gran en aquest sector", explica. 

La davallada de captures i la reducció de la mida de la sardina i el seitó han dut desenes de pescadors a abandonar l'activitat en els darrers anys.


El pagès de Malla, Eudald Senmartí, lamenta a NacióDigital que no hi ha "un sostre que limiti les grans empreses", si bé destaca que treballar per altri suposa una reducció dels riscos, més alts en el cas que es tingui la responsabilitat de gestionar una explotació independent de la gran indústria.

De l'altra, fa esment al preu de la carn, que va en funció del que pacten representants de la producció i industrials.

La consellera Serret defensa aquesta unitat d'acció com la base a partir de la qual es pot lluitar contra el poder de la indústria, que ara tenen el dret sobre el preus de la llet que abans era del particular.

En aquest context, Unió de Pagesos denuncia la inacció de la Unió Europea davant de pràctiques de països comunitaris, que exporten els seus excedents làctics a Catalunya i a l’Estat a uns preus a vegades molt per sota dels costos de producció, i que per als ramaders comporta greus perjudicis per la competència deslleial que suposen aquestes accions.
El sector ramader i pesquer de Catalunya es troba contra les cordes empès per les grans empreses i ajuts insuficients.
Les grans empreses, així com la manca de subvencions, ofeguen el sector de la ramaderia catalana.
Les grans empreses forcen el sector ramader a integrar-se a la gran indústria per tal de continuar amb la producció.