PERFIL: Toni Comín, l'antiglobalització de tradició federalista que va abraçar l'estelada de Junqueras
Diputat pel PSC-Ciutadans pel Canvi i temptejat per saltar a l'Ajuntament de Barcelona i l'Eurocambra, dirigirà ara la cartera de Salut
Fill de l'històric líder d'esquerres i el cristianisme Alfonso Comín, el nou conseller de Salut, Toni Comín (Barcelona, 1971), va arribar a la primera línia política de la mà de Pasqual Maragall.
Ha estat diputat pel PSC-Ciutadans pel Canvi les legislatures del 2004 i el 2006.
La multitudinària manifestació de l'Onze de Setembre de 2012 va evidenciar diferències insalvables amb els seus companys socialistes.
Dos anys més tard, va acabar entregant el carnet del partit i oficialitzant el seu viratge del federalisme a l'independentisme.
Va rebutjar un lloc en la candidatura d'ERC a les europees però ha sabut cuidar la relació amb el líder republicà, Oriol Junqueras, que l'ha premiat amb un lloc destacat a Junts pel Sí.
Negociador del pla de xoc social amb la CUP, aspira a ser un conseller dialogant i obert en la cartera de major dotació pressupostària del Govern.
A casa ja mamava política des que era un nadó, i no només per influència del pare, sinó també materna.
Adolescència i joventut centrades en reivindicacions socials i en el moviment antiglobalització, amb reflexions i assajos sobre democràcia econòmica.
És el menor de quatre germans i segueix la tradició cristiana de la família.
Catòlic practicant, col·labora en l'espai jesuïta Centre d'Estudis Cristianisme i Justícia.
Un aspecte de la seva trajectòria vital que l'ha acostat a Oriol Junqueras.
Els seus col·laboradors diuen que comparteixen valors i una manera de concebre la política, entesa com a vocació de servei.
Llicenciat en Filosofia i Ciències Polítiques i format també en Humanitats, Comín ha treballat com a professor de Batxillerat al Sagrat Cor del carrer Diputació i a l'escola de negocis ESADE.
Amb una beca postuniversitària, va trepitjar el Parlament Europeu fa prop de deu anys.
La política comunitària el va fascinar però no suficient com per allunyar-se de la seva filla Laia -aleshores bebè d'uns pocs mesos- i la seva parella, en Sergi, quan Junqueras li va oferir concórrer a les últimes llistes d'ERC per l'Eurocambra.
Motius personals però també polítics.
Feia tan sols uns mesos que havia estripat el carnet socialista.
Malgrat els seus coquetejos amb l'activisme social, Comin no va estrenar-se en política fins l'any 2004 amb un padrinatge d'excepció, el de Pasqual Maragall, que el va persuadir fins adherir-lo a la plataforma Ciutadans pel Canvi, propera a l'òrbita del PSC.
Un cop acabada la seva etapa com a diputat va impulsar una ILP per a la reforma de la llei electoral catalana, que s'ha deixat un cop més al calaix.
Tradicionalment, Comín havia estat un ferm defensor de la via federalista, però a començar a allunyar-se de la direcció del PSC quan Barcelona va omplir-se d'estelades i crits independentistes la Diada de l'any 2012.
Va discrepar de sobiranistes com Ernest Maragall, Marina Geli i Montserrat Tura, quan van apostar per nous partits catalanistes d'esquerres, i va preferir foguejar-se en tertúlies radiofòniques i columnes d'opinió fins que Esquerra el va rescatar.
Anteriorment, havia estat temptejat per fer el salt a la política municipal quan el Partit Socialista buscava nous lideratges i renovació interna, Comin va preferir centrar-se en la política nacional.
Enguany ha fet realitat el seu desig i ha tornat al Parlament com a número 11 de Junts pel Sí.
Amb la vicepresidenta Neus Munté i Lluís Llach, ha portat les negociacions del pla de xoc social amb la CUP.
Trobades sovint tenses en què ha exercit de traductor entre el llenguatge polític convergent i el cupaire.
Un tarannà dialogant que vol implantar en una conselleria conflictiva.
Precedit de Boi Ruiz i amb la ressaca de les retallades, Comín s'enfronta a polèmiques encara vives sobre concertacions i projectes daurats de CiU com el Visc+ i el Consorci Sanitari de Lleida, durament criticats pels grups de l'oposició, i també per Esquerra.
Aquests dies s'envolta de professionals del sector per aterrar amb un cert salvavides en un terreny que li és desconegut.
Serà el primer conseller de Salut de les últimes dècades que no procedeix del camp mèdic.
Toni Comín, fill del líder d'esquerres i del cristianisme Alfonso Comín, torna al Parlament com a conseller de Salut i número 11 de Junts pel Sí. Tradicionalment federalista, ja que va començar al PSC, va canviar a l'independentisme arran de la gran manifestació de la Diada del 2012. Ha fet realitat el seu desig de tornar al Parlament.
Toni Comín serà el primer conseller al capdavant de la Conselleria de Salut de la Generalitat en democràcia que no és sanitari i succeirà a Boi Ruiz. Comín, que va ser Diputat pel PSC-Ciutadans pel Canvi i temptejat per saltar a l'Ajuntament de Barcelona i l'Eurocambra, dirigirà ara la cartera de Salut.
Fill de l'històric líder d'esquerres Alfonso Comín, el seu activisme social i la persuasió de Pasqual Maragall, el van portar a adherir-se al 2004 a la Plataforma Ciutadans pel Canvi. La Diada del 2012 va ser un punt d'inflexió en la seva carrera política i dos anys més tard abandonava el partit socialista per abraçar l'independentisme.
Fill de l'històric líder d'esquerres i el cristianisme Alfonso Comín, el nou conseller de Salut, Toni Comín (Barcelona, 1971), va arribar a la primera línia política de la mà de Pasqual Maragall.
Adolescència i joventut centrades en reivindicacions socials i en el moviment antiglobalització, amb reflexions i assajos sobre democràcia econòmica.
Tradicionalment, Comín havia estat un ferm defensor de la via federalista, però a començar a allunyar-se de la direcció del PSC quan Barcelona va omplir-se d'estelades i crits independentistes la Diada de l'any 2012.
Enguany ha fet realitat el seu desig i ha tornat al Parlament com a número 11 de Junts pel Sí.
Fill de l'històric líder d'esquerres i el cristianisme Alfonso Comín, el nou conseller de Salut, Toni Comín (Barcelona, 1971), va arribar a la primera línia política de la mà de Pasqual Maragall.
La política comunitària el va fascinar però no suficient com per allunyar-se de la seva filla Laia -aleshores bebè d'uns pocs mesos- i la seva parella, en Sergi, quan Junqueras li va oferir concórrer a les últimes llistes d'ERC per l'Eurocambra.
Malgrat els seus coquetejos amb l'activisme social, Comin no va estrenar-se en política fins l'any 2004 amb un padrinatge d'excepció, el de Pasqual Maragall, que el va persuadir fins adherir-lo a la plataforma Ciutadans pel Canvi, propera a l'òrbita del PSC.
Tradicionalment, Comín havia estat un ferm defensor de la via federalista, però a començar a allunyar-se de la direcció del PSC quan Barcelona va omplir-se d'estelades i crits independentistes la Diada de l'any 2012.
Fill de l'històric líder d'esquerres i el cristianisme Alfonso Comín, el nou conseller de Salut, Toni Comín (Barcelona, 1971), va arribar a la primera línia política de la mà de Pasqual Maragall.
Malgrat els seus coquetejos amb l'activisme social, Comin no va estrenar-se en política fins l'any 2004 amb un padrinatge d'excepció, el de Pasqual Maragall, que el va persuadir fins adherir-lo a la plataforma Ciutadans pel Canvi, propera a l'òrbita del PSC. 
Tradicionalment, Comín havia estat un ferm defensor de la via federalista, però a començar a allunyar-se de la direcció del PSC quan Barcelona va omplir-se d'estelades i crits independentistes la Diada de l'any 2012.
Dos anys més tard, va acabar entregant el carnet del partit i oficialitzant el seu viratge del federalisme a l'independentisme. 
El nou conseller de Salut, Toni Comín, tradicionalment federalista, va girar cap a l'independentisme el 2012.
Toni Comín, el nou conseller de Salut, serà el primer governant al capdavant de la Conselleria que no és sanitari.
Toni Comín, el nou conseller de salut que va fer la travessia del federalisme al independentisme.