Toni Albà i Paula Valls, padrins del Casament a Pagès a Ripoll
Els nuvis ''reals'' d'aquesta edició seran els ripollesos Arnau Ferrer i Sussana Mora | La Festa de la Llana també serà protagonista aquest diumenge amb el tradicional concurs d'esquilar ovelles
Joan Font, director de la companyia i artístic, i Jaume Bernadet, director artístic, a la seu de Comediants a Canet de Mar.
Foto: Pere Francesch
Actualment, no s'entén una festa major sense un correfoc.
Però no necessàriament hauria de ser així.
O no necessàriament hauria d'haver estat així si, l'any 1980, Comediants no se l'hagués inventat.
La companyia teatral, que enguany celebra el seu quarantè aniversari, es troba a l'origen d'aquest model de festa, popularitzat arreu amb un model pràcticament calcat a l'original.
"Nosaltres teníem com a referent els plens de la Patum i, com a grup de teatre, vam voler-ho teatralitzar.
Allò va ser una llavor que s'ha fet molt popular, que ha anat creixent i creixent", explica a NacióLaFlama.cat el director artístic de Comediants, Jaume Bernadet, que rebutja atribuir-se en exclusiva la idea del format: "No és una paternitat d'una sola persona, sinó de tot un col·lectiu."
L'any 1980, Comediants va ser cridat pel director de la Biennal de Venècia perquè hi recuperessin i reinventessin la festa del Carnaval, que "feia 150 anys que no s'hi celebrava", explica Bernadet.
"Durant una setmana, dos de nosaltres vam estar-nos a Venècia agafant documentació, parlant amb estudiosos..., i vam acabar fent una proposta, que vam anomenar "tauromàquia": un toro de foc que el passejaven en gòndola pels canals acompanyat d'actors que duien pirotècnia i percussió, que anava de plaça en plaça i, al final, acabava cremat", recorda.
De cara a aquell setembre, el departament de Cultura de l'Ajuntament de Barcelona, pilotat per Marta Taché i amb el suport de Bienve Moya, Isidre Manyà i Jordi Pablo, també va posar-se en contacte amb la companyia per encarregar-li l'organització d'una festa amb foc on hi participessin dracs i bèsties de tot Catalunya.
Amb l'experiència de Venècia a l'esquena, Comediants va idear uns "diables-personatge" que acompanyarien els dracs, inspirats sobretot en els personatges de Dante Alighieri, i dotant-los a cadascun d'ells amb un tipus de foc específic: bombes de fum, flames, espurnes...
Tot plegat, acompanyat d'un grup de percussió, perquè "teníem molt present que la música, el foc i la teatralitat anaven molt lligats, i que després de l'espectacle els percussionistes podien agafar qualsevol instrument, ja fos el saxo, la gralla, o el contrabaix, i fer ballar a la gent".
Així va ser com va començar el primer correfoc del país, amb aquests actors-diables de Comediants que van fer de "mestres de cerimònies" de les bèsties de foc convidades pel consistori barceloní, que van anar sortint per la porta de l'ajuntament "com si fos la porta de l'infern, talment com si fos un dels gravats antics del Bosco".
Tot amb tot, i rebutjant un cop més presentar-se com a pares de la idea, Bernadet emfasitza: "També pot ser que hi hagués gent que, anant buscant, s'hagi acabat trobant en el nostre camí.
És a dir, nosaltres vam fer una reinvenció, però si veus les gàrgoles de la catedral, de seguida és fàcil pensar que pots reproduir-la en cartró-pedra."
Inspirats en la tradició
"Vam tenir la sort d'estar en un moment en què ja havíem estudiat moltes fórmules d'estar al carrer i l'administració ens va agafar com a grup paradigmàtic per poder desenvolupar un model que després la gent s'ha fet seu", reflexiona Bernadet.
"Fins llavors, els balls de diables més aviat pertanyien al món rural, amb diables vestits amb roba de saca, fent danses de foc...
Però nosaltres som un grup de teatre i no fem etnografia, sinó que ens hi inspirem, hi fabulem...", afegeix.
Arran d'aquella proposta, moltes colles de foc que naixien arreu de Catalunya, en primer lloc es desplaçaven fins a Canet de Mar perquè Comediants els expliquessin la seva experiència: "Bàsicament, els explicàvem totes les experiències negatives que havíem tingut perquè no les repetissin.
Per exemple, arran d'un accident, els recomanàvem que cada dimoni portés la bossa amb els petards lligada amb mosquetó perquè, si s'encenia, la poguessin llençar..."
Arribats a aquest punt, el director artístic de Comediants aprofita també per lamentar-se, amb un cert to de crítica, que "abans es feien coses que ara no es podrien fer: omplir el sostre de l'ajuntament amb pirotècnia, lligar-nos amb cordes i baixar amb cues de foc...
La normativa d'ara, que pràcticament per llençar una piula necessites permís, no permet tota aquella creativitat..."
La companyia teatral Comediants, que celebra enguany el seu 40è aniversari, va popularitzar els correfocs a totes les festes populars catalanes. El seu director artístic ha recordat com es van inspirar també en la seva experiència de reinvenció del carnaval de Venècia el 1980. D'ençà d’aquell primer correfoc, les colles de foc d’arreu de Catalunya van inspirar-se en aquest model.
La companyia de teatre Comediants, que celebra els seus quaranta anys, explica que l’any 1980 van anar a Venècia a reinventar el Carnaval. Per fer-ho, van basar-se en la tradició i cultura de la ciutat, però també en la Patum de Berga. Més endavant, aquestes idees servirien per crear els primers correfocs a Catalunya, plens de diables i bèsties.
La companyia Comediants va ser contractada l’any 1980 per recuperar l’esperit del Carnaval de Venècia. Al setembre d’aquell any, l’Ajuntament de Barcelona els va demanar que organitzessin una festa amb dracs, bèsties, foc i música d’arreu del país. Uns diables acompanyaven les bèsties mentre travessaven les portes de l’Ajuntament que simulava l’infern. Així va néixer el primer correfoc a Catalunya. 
La companyia teatral, que enguany celebra el seu quarantè aniversari, es troba a l'origen d'aquest model de festa, popularitzat arreu amb un model pràcticament calcat a l'original.
Amb l'experiència de Venècia a l'esquena, Comediants va idear uns "diables-personatge" que acompanyarien els dracs, inspirats sobretot en els personatges de Dante Alighieri, i dotant-los a cadascun d'ells amb un tipus de foc específic: bombes de fum, flames, espurnes... Tot plegat, acompanyat d'un grup de percussió, perquè "teníem molt present que la música, el foc i la teatralitat anaven molt lligats, i que després de l'espectacle els percussionistes podien agafar qualsevol instrument, ja fos el saxo, la gralla, o el contrabaix, i fer ballar a la gent".
Així va ser com va començar el primer correfoc del país, amb aquests actors-diables de Comediants que van fer de "mestres de cerimònies" de les bèsties de foc convidades pel consistori barceloní, que van anar sortint per la porta de l'ajuntament "com si fos la porta de l'infern, talment com si fos un dels gravats antics del Bosco".
Arran d'aquella proposta, moltes colles de foc que naixien arreu de Catalunya, en primer lloc es desplaçaven fins a Canet de Mar perquè Comediants els expliquessin la seva experiència: "Bàsicament, els explicàvem totes les experiències negatives que havíem tingut perquè no les repetissin.
De cara a aquell setembre, el departament de Cultura de l'Ajuntament de Barcelona, pilotat per Marta Taché i amb el suport de Bienve Moya, Isidre Manyà i Jordi Pablo, també va posar-se en contacte amb la companyia per encarregar-li l'organització d'una festa amb foc on hi participessin dracs i bèsties de tot Catalunya.
Amb l'experiència de Venècia a l'esquena, Comediants va idear uns "diables-personatge" que acompanyarien els dracs, inspirats sobretot en els personatges de Dante Alighieri, i dotant-los a cadascun d'ells amb un tipus de foc específic: bombes de fum, flames, espurnes... Tot plegat, acompanyat d'un grup de percussió, perquè "teníem molt present que la música, el foc i la teatralitat anaven molt lligats, i que després de l'espectacle els percussionistes podien agafar qualsevol instrument, ja fos el saxo, la gralla, o el contrabaix, i fer ballar a la gent".
Així va ser com va començar el primer correfoc del país, amb aquests actors-diables de Comediants que van fer de "mestres de cerimònies" de les bèsties de foc convidades pel consistori barceloní, que van anar sortint per la porta de l'ajuntament "com si fos la porta de l'infern, talment com si fos un dels gravats antics del Bosco".
Arribats a aquest punt, el director artístic de Comediants aprofita també per lamentar-se, amb un cert to de crítica, que "abans es feien coses que ara no es podrien fer: omplir el sostre de l'ajuntament amb pirotècnia, lligar-nos amb cordes i baixar amb cues de foc... La normativa d'ara, que pràcticament per llençar una piula necessites permís, no permet tota aquella creativitat..."
L'any 1980, Comediants va ser cridat pel director de la Biennal de Venècia perquè hi recuperessin i reinventessin la festa del Carnaval, que "feia 150 anys que no s'hi celebrava", explica Bernadet. 
De cara a aquell setembre, el departament de Cultura de l'Ajuntament de Barcelona, pilotat per Marta Taché i amb el suport de Bienve Moya, Isidre Manyà i Jordi Pablo, també va posar-se en contacte amb la companyia per encarregar-li l'organització d'una festa amb foc on hi participessin dracs i bèsties de tot Catalunya.  
Amb l'experiència de Venècia a l'esquena, Comediants va idear uns "diables-personatge" que acompanyarien els dracs, inspirats sobretot en els personatges de Dante Alighieri, i dotant-los a cadascun d'ells amb un tipus de foc específic: bombes de fum, flames, espurnes... Tot plegat, acompanyat d'un grup de percussió, perquè "teníem molt present que la música, el foc i la teatralitat anaven molt lligats, i que després de l'espectacle els percussionistes podien agafar qualsevol instrument, ja fos el saxo, la gralla, o el contrabaix, i fer ballar a la gent".
Així va ser com va començar el primer correfoc del país, amb aquests actors-diables de Comediants que van fer de "mestres de cerimònies" de les bèsties de foc convidades pel consistori barceloní, que van anar sortint per la porta de l'ajuntament "com si fos la porta de l'infern, talment com si fos un dels gravats antics del Bosco". 
Fa quaranta anys, la companyia Comediants va fusionar tradició, cultura italiana i inspiració artística per crear els seus populars correfocs.
Comediants explica l’origen col·lectiu dels correfocs a les festes majors, a partir d’una experiència organitzant el Carnaval de Venècia.
Dracs, bèsties, foc i música: El naixement del primer correfoc a Catalunya gràcies a Comediants. 