Per què Llarena vol jutjar Puigdemont i els exiliats al marge dels presos?
El jutge del Tribunal Suprem planteja un judici a dues velocitats amb l'objectiu que els tribunals europeus no influeixin en la causa i per evitar la nul·litat per vulneració del dret a la defensa
Un procés judicial amb dues velocitats.
Així és com finalment Pablo Llarena, jutge del Tribunal Suprem, treballarà la causa general contra l'independentisme -amb 25 dirigents polítics encausats, 13 dels quals per rebel·lió-, segons va anunciar l'11 de maig.
Els 18 processats per rebel·lió, malversació o desobediència que es troben en territori estatal -empresonats o en llibertat-, seran els primers que s'asseuran al banc dels acusats.
La previsió és que el judici es pugui celebrar a la tardor.
Per altra banda, el president a l'exili, Carles Puigdemont, i la resta de dirigents polítics desplaçats a Alemanya, Bèlgica, Suïssa i Escòcia seguiran un altre curs judicial.
Això és el que volia la Fiscalia i el que, finalment, Llarena ha acceptat.
Per què ha canviat l'estratègia?
Canvi de criteri
La decisió de Llarena contrasta amb la que va prendre a principis de desembre, quan va deixar sense efecte l'euroordre contra Puigdemont i els consellers que es trobaven a Bèlgica.
La possible vulneració del dret a la defensa és un dels motius pel qual Llarena ha decidit dividir la causa en dues peces separades
Per tant, el magistrat no volia que la justícia belga decidís sobre la situació de Puigdemont i els altres quatre consellers exiliats i els atribuís un delicte menor.
És per a això que al·legava que els fets que s'investigaven tenien una naturalesa "plurisubjectiva", és a dir, que es portaven a terme de manera "concertada" per diverses persones.
Això vol dir que tots els investigats s'havien de sotmetre a un mateix tribunal per donar una "resposta unitària".
Llarena evitava així que els investigats fossin lliurats per delictes que, entre ells, no coincidissin.
El canvi de criteri es llegeix ara en el marc d'una nova situació política.
Puigdemont i els exiliats no es plantegen, de moment, tornar a Catalunya, i hi ha altres processats -com Marta Rovira i Anna Gabriel- que també s'hauran de citar als tribunals -en el seu cas, als de Ginebra.
Això fa que el procediment cap al judici es pugui allargar més del previst.
El 9 de març, el magistrat del Suprem va fer pública una nova interlocutòria, que representa l'enèsim intent d'accelerar el procés.
Allà hi donava per comunicat el processament -és a dir, els delictes pels quals es portarà a judici els acusats-, i tombava els recursos d'alguns dels dirigents polítics a l'exili, com el que havia presentat el lletrat del president a l'exili, Jaume Alonso-Cuevillas.
Vulneració de drets dels processats
La possible vulneració del dret a la defensa és un dels motius pel qual Llarena ha decidit dividir la causa en dues peces separades.
Les interpretacions sobre si els acusats han oficialitzat el seu personament per rebre el processament podria generar la nul·litat del conjunt d'aquesta.
En aquesta sentència -aliena al procés català- es va declarar que s'havia vulnerat el dret del demandant en relació a la defensa i l'assistència lletrada, i es declarava la nul·litat de la causa des del moment de la instrucció.
Aquest és l'escenari que, precisament, vol evitar Llarena.
Els exiliats aprofiten la possibilitat d'"eludir la capacitat d'actuació de la jurisdicció espanyola" per al·legar "restricció defensiva", argumenta Llarena
En aquest cas, argumenta el jutge, els exiliats aprofiten la possibilitat d'"eludir la capacitat d'actuació de la jurisdicció espanyola" per al·legar "restricció defensiva".
Un fet que Llarena "desestima" perquè considera que ja va donar prou temps als acusats perquè aquests es personessin "precisament per la rellevància que té el dret de defensa en la configuració del procés just".
No obstant això, es cura en salut i divideix la causa.
La negativa d'extradició de Bèlgica
La negativa de Bèlgica d'extradir els exiliats -així com la posició d'Alemanya en relació al cas Puigdemont- són noves traves que permeten a Llarena defensar la decisió de dividir la causa.
A Europa les coses no li surten com s'esperava, i el tribunal germànic ja va donar-li una primera mostra d'això quan va descartar extradir Puigdemont per rebel·lió.
La causa general, però, podrà continuar sense que les decisions dels tribunals europeus l'afectin.
El judici s'espera que sigui a la tardor, amb una previsible imposició de pena per a les persones empresonades i encausades.
El cas d'Europa anirà diferent.
Els exiliats podrien quedar lliures i sense càrrecs fora de l'estat espanyol, si no es tramita un nou procediment d'euroordre.
La seva pena, per tant, seria la de no poder tornar a casa.
El jutge Pablo Llarena decideix treballar a dues velocitats contra el procés: en un judici a la tardor contra 18 processats al territori estatal i en la causa internacional contra els exiliats. El motiu és la vulneració del dret a la defensa dels processats. Però Llarena vol evitar que els processats internacionals siguin jutjats a Europa i puguin quedar lliures. 
El jutge del Tribunal Suprem processarà de forma separada Carles Puigdemont i la resta de dirigents que estan a l’estranger, dels encausats que continuen a Espanya. El motiu és evitar que el judici es declari nul al·legant una possible vulneració de la defensa. D’aquesta manera, Llarena s’assegura continuar amb la causa principal prevista per a la tardor.
Pablo Llarena ha decidit jutjar Puigdemont i els exiliats a una velocitat diferent dels presos; és a dir, d'una banda s'asseuran al banc dels acusats els processats que es trobin en territori estatal, i en una segona instància ho faran el president a l'exili, Carles Puigdemont, i la resta de dirigents polítics desplaçats fora del país.
La possible vulneració del dret a la defensa és un dels motius pel qual Llarena ha decidit dividir la causa en dues peces separades.
En aquesta sentència -aliena al procés català- es va declarar que s'havia vulnerat el dret del demandant en relació a la defensa i l'assistència lletrada, i es declarava la nul·litat de la causa des del moment de la instrucció.
La negativa de Bèlgica d'extradir els exiliats -així com la posició d'Alemanya en relació al cas Puigdemont- són noves traves que permeten a Llarena defensar la decisió de dividir la causa.
La causa general, però, podrà continuar sense que les decisions dels tribunals europeus l'afectin. 
Els 18 processats per rebel·lió, malversació o desobediència que es troben en territori estatal -empresonats o en llibertat-, seran els primers que s'asseuran al banc dels acusats.
Per altra banda, el president a l'exili, Carles Puigdemont, i la resta de dirigents polítics desplaçats a Alemanya, Bèlgica, Suïssa i Escòcia seguiran un altre curs judicial. 
Si se n'acordés la nul·litat per vulneració de drets fonamentals, doncs, només afectaria la peça separada dels exiliats, mentre que la principal continuaria endavant. 
El judici s'espera que sigui a la tardor, amb una previsible imposició de pena per a les persones empresonades i encausades.

Així és com finalment Pablo Llarena, jutge del Tribunal Suprem, treballarà la causa general contra l'independentisme -amb 25 dirigents polítics encausats, 13 dels quals per rebel·lió-, segons va anunciar l'11 de maig.

La possible vulneració del dret a la defensa és un dels motius pel qual Llarena ha decidit dividir la causa en dues peces separades.

En aquesta sentència -aliena al procés català- es va declarar que s'havia vulnerat el dret del demandant en relació a la defensa i l'assistència lletrada, i es declarava la nul·litat de la causa des del moment de la instrucció.

La negativa de Bèlgica d'extradir els exiliats -així com la posició d'Alemanya en relació al cas Puigdemont- són noves traves que permeten a Llarena defensar la decisió de dividir la causa.


Llarena divideix la causa contra l’independentisme en dos processos, un d’estatal contra 18 encausats i un internacional contra els exiliats.
Pablo Llarena divideix el procés judicial contra Carles Puigdemont i la resta d'imputats a petició de la Fiscalia.
Llarena ha decidit dividir la causa en dues parts per una possible vulneració del dret a la defensa dels processats.