Знаєте ось довго не міг якось збагнути, що мене бентежить в цих людях, які
ходять по місту і такі, типу: *"Та в Херсоні типу більш-менш все норм, конєшна
є нєбольшие нюанси, но то як і усюди, кахфе работають, магазині тоже, не все
так плоха, можна па суворава погулять, вот я дажи на машині еду, веду стрим,
заебись". *Ось знаєте з цим це можна порівняти? В дитячий садок потрапила
бомба, усюди лежать мертві діти, руки, ноги, кишки на батареях. Хтось з дітей
ще ледь живий, стікає кровью, хтось стогне бо його привалило бетонную балкою.
А в цей час, посеред усього цього ходить завідуюча з поваром і каже самим
діткам: *"Нє, ну не нада так драматізіровать, опрєделенніє сложності бівают у
всех в жизні, давайте нє будем на етам факусіроватся. Наша главная задача
сейчас в чем? Есть кашку, вот севодня повар приготовил манную кашку. Ммм...
Знаєте как она пахнет, я вот только что попробовала, так вкусна.... А еще
манная кашка источник витаминов и макроелементов, которіє так нужні
подрастаєщему поколению. Давайте сейчас все помоєм ручкі, соберем своих друзей
в пакетик, покушаим і будем вадить харавод. Детства, самая щасливая пора в
жизни." *В цей час до садку на вибух збігаються люди та батьки дітей,
починають плакати та намагатись врятувати хоч когось. А завідуюча ходить
проміж них і каже: *"Та ну шо ви начінаєте? Нє все так однозначно, есть
конешна небольшие сложности, а так у нас все прекрасна, расхадитесь. Кстати,
раз ви все прішлі, может сдадите деньги в фонди? А то нам взрівом штору
порвало, кошмар проста, теперь нужна будит новую пакупать"*. Ну от якась така
в мене на все це аналогія знайшлась.