[​​](https://telegra.ph/file/102f2f70578f103f557d0.mp4) “Волею Українського
народу Організація Українських Націоналістів під проводом Степана Бандери
проголошує відновлення Української Держави, за яку поклали свої голови цілі
покоління найкращих синів України. ” Саме цими слова Ярослав Стецько починає
“Акт відновлення Української держави” 30 червня 1941 року. Це була ще одна
спроба нашої нації в боротьбі за незалежність. Після поразки національно-
визвольних змагань 1917-1921 років, провідну роль у боротьбі взяли організації
створені Євгеном Коновальцем. Комендат Коновалець створив УВО, а потім ОУН,
яка стала флагманом у національній боротьбі. Степан Бандера, як один із
лідерів ОУН покладав великі надії по відновленню української державності на
німецько-радянське протистояння. Багато національних інтелектуалів вважало, що
Третій Райх буде як і Німецька імперія у 1918 році, допомогти українцям у
відновленні національної держави. На жаль, українські еліти не знали, що
нациські лідери були ксенофобами, які не здатні були тверезо оцінювати
реальність, тому розглядало українські землі як рабський придаток до
“Тисячолітнього Райху”. Про це ставлення до українців, ОУН дізнається вже
після проголошення Акту 30 червня. Батальйони “Нахтігаль” і “Ролланд” мали
стати ядром на основі яких мало створюватися українське військо. 30 червня
батальйон “Нахтігаль” на чолі з Романом Шухевичем увійшли до Львова. Українці
побачили, що робилося в тюрмах-катівнях НКВС. Серед жертв терору був і брат
Романа Шухевича. Ярослав Стецько вирішив оголосити “Акт відновлення
Української держави”. Українські сили зібралися в палаці Любоитрських, який
був будинком товариства “Просвіта”. Митрополит Шептицький задав питання, чи
знає про цю подію уряд УНР в екзилі, на що отримав відповідь від Стецька, що
ОУН повідомило про це уряд УНР в екзилі, хоча де-факто відповідь ще не була
надана. Тоді Андрей Шептицький погоджується на підтримання цього документу. О
6.00 вечора, з балкону палацу Любомирських, Ярослав Стецько повідомляє віче,
яке зібралося на площі Ринок, оголошує Акт відновлення Української держави.
Львівська радіостанція повідомила про Акт населення України і передала
благословення митрополита Андрея Шептицького з цієї нагоди. Було здійснено
схожі акції на вільних від радянської влади територіях Західної України і
Буковини. Звістку про відновлення Української держави понесли на Східну
Україну понад 6 тисяч бандерівців, розділених на три похідні групи, які
повсюду творили українську адміністрацію та осередки ОУН Найбільший із них був
на Дніпропетровщині (5000 осіб), Кіровоградщині (1100), а також в Донбасі і
Криму. Планувалося здійснити декларацію в Києві. Для нацистів цей акт був
неприйнятним згідно їх ідеологічних міркувань. Вони хотіли перетворити Україну
на ще одну рабську колонію, для Райху. Заставити уряд Стецька і Бандеру
відкликати Акт їм не вдалося, тому було прийняте рішення про репресії проти
бандерівців. Степан Бандера й Ярослав Стецько потрапив до концтабору
Заксенгаузен. Тисячі бандерівців було страчено або репресовано, ті хто уникнув
такої долі стане ядром УПА, яка буде боротися за свободу України.