Ізюм - інша точка болю України... Під час осади міста у березні Ізюм фактично
був перетворений на згарище. Школа, яка простояла у центрі міста 140 років і
витримала Другу світову війну, бібліотека, музична школа - вщент… Легше,
мабуть, перерахувати будинки, які не згоріли, не зруйновані, ніж ті, які на
сьогодні малопридатні для життя. Мужні працівники Краєзнавчого музею змогли
зберегти всю колекцію та експонати, але пошкоджено дах будівлі. Гнітюче
враження від російських злочинів проти людства. Немає поки що ні світла, ні
тепла, ні води, люди намагаються з центру прийти жити в приватний сектор по
2-3 сім’ї, готують їжу на дровах. Навкруги триває розмінування. Місто до війни
мало 50 тисяч населення, зараз - 15 тисяч. Ще невідома точна цифра загиблих та
закатованих. Але мова йде про сотні, сотні людей. Вистачало і колаборантів,
які з наступом українських військ втекли разом з росіянами, або поховалися.
Але їх знаходять.