! [​​](https://telegra.ph/file/e0b683e3d1db79d1872b3.jpg) "*Пам'ятаю 24 лютого
зранку ми прибігли до батьків. Мама плакала, батько неначе закляк. Наша
квартира у двоповерховому будинку, ми побігли у підвал. Там просиділи до
наступного дня. Закінчилась вода, не було їжі і я вийшла. Пам'ятаю як підняла
очі до неба, а там промінчик сонця. І я почала плакати, я не могла спинитись.
Може так стрес виходив, не знаю. А може усвідомлення того що я жива, дихаю,
бачу, відчуваю*". Історії пересічних херсонців зібрало Суспільне. В них про
життя і смерть, страхи і маленькі радощі. Жителі регіону поділилися
сокровенним: своїми відчуттями, болем, вірою. Історію
п'яту[розповіла](https://suspilne.media/218808-mi-pribigli-do-batkiv-mama-
plakala-batko-nace-zaklak-zapiski-z-timcasovo-okupovanogo-hersona/)жителька
тимчасово окупованого Херсона Світлана.