! [​](https://telegra.ph/file/cfa8b35af48182a00149c.jpg) Сьогодні в Україні
відзначають День конституції. На жаль, російська агресія не дозволяє нам
відсвяткувати цей важливий день й безперервно її порушує. Український
констиціуналізм сягає своїми коренями 1710 року. Тоді Пилип Орлик, гетьман
Війська Запорозького підписав договір зі своєю старшиною і козаками. Хоча цей
договір не був конституцією в класичному розумінні слова, його зміст був одним
з найпрогресивніших в Європі. «Конституція Пилипа Орлика» передбачала поділ
влади на 3 гілки: судову, виконавчу й законодавчу і це за 11 років до першої
згадки цього розподілу Шарлем Луї де Монтеск'є. На жаль, українська держава не
змогла тоді зреалізувати цей найпрогресивніший політичний документ свого часу.
Були спроби вироблення конституції й в період Української революції, але всі
вони канули в лету через програш української ідеї у війні за незажність. Новою
спробою було розробка конституції України в 90х роках. На початку свого
існування молода українська держава жила за совіцькою конституцією 1978 року.
5 років українська держава жила без власної конституції. У 1996 році
політично-економічна ситуація в державі на стільки загострилася, що зволікати
вже не можна було. Всі національні сили пробували розробити конституцію з
урахуванням всіх аспектів, щоб головний закон був справді основополжним
національним документом. На противагу цим силам були комуністи й соціалісти,
які всіляко ставили палки в колеса. Найбільше комуністи були проти нашого
національного стягу, мови, гербу й статусу Криму. Комуністи мріяли закріпити в
нашому документі мораторій на закриття садочків й інші так маразматичні
пропозиції. Ситуація загострилася 26 червня 1996 року, коли Рада національної
безпеки України і Рада регіонів при Президентові України виступили з різким
засудженням будь-яких подальших зволікань з прийняттям нової Конституції
України, оскільки такі зволікання загострюють соціально-економічну ситуацію в
державі. Того ж дня Президент України видав указ про проведення
всеукраїнського референдуму 25 вересня 1996 року щодо прийняття нової
Конституції України, в основу якої було покладено варіант проєкту Основного
Закону в редакції робочої групи від 11 березня 1996 року, що означало посилену
роль президента, що мало загрозу встановлення диктатури. Тому 27 червня
Верховна рада України приступила до ухвалення головного закону. Найбільш
рішучим у бажанні ухвалити конституцію був Михайло Сирота. За кожну статтю
довелося голосувати окремо. Національні сили вимагали ухвалення синьо-жовтого
прапору й Кримської області. Ліві популісти кричали дати їм малиновий стяг
(дякуємо, що не червоний) й АР Крим. Зійшлися на середині синьо-жовтий прапор
й АР Крим. Компромісом став і національний герб, яким став тризуб, але
комуністи вимагали великий герб на якого хотіли почепити серпи молоти колоски
й інші ліві символи, але, на щастя, гербом залишився тризуб. Також спірним
моментом була мова. Про-російські сили вимагали російській статусу другої
державної, що було неприйнятно для національних сил, тому погодилися на
теперішньому вигляді 10 статті Конституції. Чимало статей Конституції 1996
року стали результатом компромісу з лівими популістами, і фактично не
показувала реального стану речей в економіці та соціальній сфері, інші – як,
скажімо, згадки про референдум, імпічмент і суди присяжних тощо, не знайшли
відбиття у відповідних законах і суспільній практиці, чи стали «мертвими»
статтями в теперішньому законодавстві. Тому Україна досі має потребу в
реформах цього документа, аби він справді став національним. Ми пройшли важкий
шлях аби зберегти верховенство права й повагу до верховного документу. У 2004
році ми захистили демократію від узурпації влади московськими кандидатами. У
2014 ми захистили свій вибір впливати на політичний рух держави й скинули
диктатора-невдаху. Зараз ми захищаємо нашу державність, конституцію,
демократію й інші цінності, які для нас важливі. Перемога буде за нами! З днем
конституції!