"ОРДЕНА ЛЕНІНА, ІМЕНІ АНДРОПОВА Кажуть, що армія - зліпок суспільства.
Зазвичай, мають на увазі соціальний аспект: відтворення військовим організмом
якостей, притаманних “широким народним масам”. Але цю тезу можна розвинути.
Наприклад, оснащеність армії відображає економічний потенціал та/або
технологічний рівень розвитку країни. А ще є традиції та айдентика збройних
сил. Ці матерії переносяться на військо з ідеологічних засад, які сповідує та
культивує держава. Вже було чимало написано та сказано про формування нового
образу ЗСУ: процес розпочався у 1992 році, але рішучі переміни настали після
втрати Криму і початку АТО на сході України. Українські воїни отримали нові
однострої, емблеми, почесні найменування підрозділів, новий гімн і багато чого
іншого. Військо міцно сперлося на ґрунт національних мілітарних традицій, а
свої устремління спрямувало до натовських стандартів. Колись контраверсійне
для пересічного пострадянського вояка звернення до сюжетів і тем визвольної
боротьби українського народу першої половини ХХ століття тепер стало
беззаперечним каноном. Зрозуміло, що паралельні процеси тривали і в
гуманітарній сфері цивільного сектору. Цьогоріч Україна зустріла “в усій
красі” також військо свого головного противника - Росії. На нашу землю прийшли
формування з усіх 12 армій сухопутних військ ЗС РФ. Проти ЗСУ воюють
підрозділи зі складу абсолютної більшості російських сухопутних, берегових і
повітряно-десантних дивізій та бригад. Незваний візит чужинців змушує нас
ретельно вивчати їх з різних точок зору. Зараз вже є багато фахової аналітики
на тему організаційно-штатної структури, тактики і бойового потенціалу
загарбників. На що можна ще подивитися - це на їхню айдентику. Пропоную
побіжний огляд лише одного аспекту - назв дивізій, бригад і полків, а саме
мотострілків, танкістів, десантників та морпіхів. На перший погляд серед цих
родів військ у збройних силах України і РФ є чимало спільного. І в нас, і в
них є морська піхота, повітряно-десантні та десантно-штурмові частини. Для
основного контингенту сухопутних військ вони зберегли радянську назву
“мотострілки”, у той час як Україна називає такі частини мотопіхотними та
механізованими. Окремі формування мають свою спеціалізацію. І в нас, і у
ворога є гірські частини. А ще проти нас воюють російські з’єднання з
уточненнями “важка”, “арктична” і навіть “миротворча” (! ) у назвах. Базове
тактичне з’єднання у ЗСУ - бригада. У ЗС РФ було так само, але останніми
роками там триває процес заміни бригад дивізіями. Найбільш помітним атрибутом
назви частини є її номер. Напевно більшість номерів як українським, так і
російським частинам дісталися ще від Радянської армії. Через те і “хаос” із
нумерацією, яка не має нічого спільного зі суцільним порядковим обліком.
Наприклад, номери бригад десантно-штурмових військ ЗСУ: 25, 45, 46, 79, 80,
81, 95. Втім просто взяти і запровадити новий наскрізний номерний облік не
вийде. Частини дуже тримаються за свої “історичні” номери, які вже стали
брендами і частиною корпоративної айдентики. Навіть при створенні нових в/ч
часто з архівів витягають певні числа, які ні з чим не асоціюються в
обивателя, але викликають однозначні асоціації у професійному середовищі. Якщо
ми обмежимося номерами і скороченими найменуваннями бригад, то виявиться, що
українській та російській армії є практично “близнючки”. І в них і в нас є
5-та окрема танкова бригада. А ось ще схожі серед мотострілецьких (ОМСБр) і
механізованих/мотопіхотних (ОМБр/ОМПБр) : 15 ОМСБр (РФ) і 15 ОМБр (Україна) 30
ОМСБр (РФ) і 30 ОМБр (Україна) 57 ОМСБр (РФ) і 57 ОМПБр (Україна) 60 ОМСБр
(РФ) і 60 ОПБр (Україна) Але схожості завершуються, коли ми почнемо
приглядатися до повних найменувань полків, дивізій та бригад. Адже саме в них
закладені атрибути, що несуть не функціональне, а ідеологічне навантаження. У
неймінгу російська армія чітко наслідує радянську, доповнюючи її незначними
вкрапленнями, навіяними модою на “імперське дореволюційне”. Україна остаточно
відмовилася від такого підходу після 2014 року.