! [​](https://telegra.ph/file/8d7b155509cad7b01a6a1.jpg) Боротьба за
незалежність має різні обличчя: хоробрі як Богдан Хмельницький чи Віллям
Волес, мудрі як Джон Адамс чи Педро І Бразильський. Бувають і зрадники
національної боротьби за свободу, але є в історії один персонаж, який,
перебуваючи в полоні власних хтивих фантазій, нерішучості й самовпевності,
довів націю довгого ланцюжка страждань. У той же час цей персонаж доживав свій
вік в Приморських Альпах у Франції. Усе вірно ми говоримо про Володю
Винничеко. Сьогодні ми згадаємо його блазування перед Керенським й видання
папірчика, який називається ІІ Універсал. Українська революція була в розгарі,
після вимоги І військового з’їзду нерішучі й пацифістичні лідери УЦР видавили
з себе всю хоробрість й проголосили в односторонньому порядку автономію
України в складі Російської республіки. До того Винниченко у квітні, як
представникУЦР, катався до Петрограду з метою виклянчати автономію. Звісно,
його мав би прийняти Керенський, бо це питання було в його компетенції, але
Олександр Керенський сидів за закритими дверима. Простіше кажучи вручив Володі
гарбуза, але той мав надію «достукатися» до серця й розуму московитського
діячів. Уряд в Петрограді, коли дізнався про це рішення, відчув у п’ятій точці
таке тепло, що при старанні могли обігріти весь Петроград на рік уперед.
Російська преса змагалася навипередки в українофобії й звинуваченнях у всіх
гріхах. Аби вирішити це питання з «нахабством УЦР», було відправлено 2 члени
Тимчасового уряду: Церетелі й Терещенко, потім до них приєднається Керенський.
Зі сторони УЦР були присутні: Грушевський (людина-50-гривень), Симон Петлюра й
Володя. Представники Тимчасового уряду почали втирати цим політикам, що їх
рішення нелегітимні, недемократичні, підривають єдність Росії й іншу маячню
вішали на вуха предстаникам УЦР. Замість того аби послати цих «переговорників»
до Петрограду, вони вирішили шукати «компроміс». Цікаво, які можуть бути
компроміси з ворогом? Після двох днів дебатів знайдено рішення — петроградські
міністри погодилися, щоб Українська Центральна Рада виробила статут автономії
України з умовою, що його буде подано на остаточне затвердження Всеросійських
установчих зборів. Тобто, де-факто це було відкликання І Універсалу. Українці
фактично отримали пусті московитські обіцянки, як завжди. Керенський 1 –
Винниченко і Ко 0 Дане рішення зараз виглядає абсолютно дивовижним, якщо не
зрадницьким. Це розуміли й сучасники. Націоналісти на чолі з Міхновським
охрестили ІІ Універсал«Другим Переяславом». Даний універсал спрчинить спробу
військового путчу, який провалиться й отримає назву «виступ полуботківців», на
жаль. На жаль, український уряд на чолі з Володимиром Винниченком жив в
ілюзіях надалі й не був здатним вести націю до незалежності, доля підкидатиме
їм й інші шанси, а вони й далі будуть вірити в казки різного роду: починаючи
від автомії в складі росії закінчуючи пацифістичною шизофренією й мріями про
міліційну армію.