Раніше цей підрозділ використовував радянську самохідну реактивну систему
залпового вогню «Ураган» із максимальною дальністю стрільби близько 20 миль.
Він також мав похибку приблизно в півмилі, і був спрямований у координації з
безпілотником або розвідувальною групою. За словами солдатів, HIMARS керується
супутником і відхиляється від координат цілі щонайбільше на 100 см. В цілях
безпеки вони просили впізнаватися лише за позивними. Оскільки системи
вважаються першочерговою метою для росіян, сім’ї членів команди навіть не
знають, що вони з ними працюють. Їм доводиться тримати HIMARS постійно в русі,
тому що довго залишатися на одному місці ризикує виявити його
місцезнаходження. Пускова установка вміщує шість ракет і прикріплена до темно-
зеленої рами вантажівки. Бойові дії в основному ведуться вночі — солдати
стоять на відстані і відраховують перед криком «Вогонь! ». Під час зльоту
кожної ракети спалахує яскраве світло. Тоді вони готові рухатися протягом двох
хвилин — і швидкість є обов’язковою для забезпечення безпеки HIMARS, оскільки
росіяни можуть швидко визначити джерело пострілу та стріляти у відповідь.
Мобільність вражає — за їхніми словами, для громіздкого автомобіля він може
рухатися зі швидкістю до 100 км на годину. «Нас також здивувало, що така
високоточна зброя може так тихо стріляти», – сказав Кузя