Херсонка Олена разом із сім'єю одними з перших в місті опинилися під
обстрілами окупантів. Будинок, де вони жили, розташований неподалік
Антонівського мосту. Його довелося покинути, разом з ним і відчуття спокою.
захищеності, миру. Своєю історією
Олена[поділилась](https://suspilne.media/216624-mi-sidaemo-v-kolo-i-molimosa-
sonoci-zapiski-z-timcasovo-okupovanogo-hersona/)із Суспільним. "*Ми сідаємо в
коло і молимося. Щоночі. Я, моя мала і наша прабабуся. Під гуркіт літаків і
вибухи. Я знаю, що Бог закриває небо над нами. Він сказав - там, де троє
зберуться в ім'я моє, там і я серед них. До Чорнобаївки, де гнізда ворога - 4
км. Тому нам все добре чути. В перші дні я нічого не могла зробити з відчуттям
суцільного жаху. Сидячи з дитиною під столом, я навіть не могла дихати. Та
зараз у нас більше віри".*