Сьогодні 25 вересня. Вчора було 7 місяців війни. 7 місяців життя у пеклі віч-
на-віч з агресорами, окупантами, рашозвірами. Згадую, як у березні вже
здавалося, що немає сил це все терпіти. Та вже 7 місяців... Коли це
скінчиться? Сьогодні 25 вересня. Сьогодні день міста Мелітополя. І зазвичай у
цей день ми зранку йдемо на виставку. По проспекту й вздовж до парку
різноманітні фотозони, виступи дітей, музика, галас, веселощі, ласощі й купа
народу. Ввечері аромат шашлику по всьому місті, концерт якоїсь української
зірки, переповнене місто й святковий салют на завершення. Сьогодні 25 вересня
2022 року. За вікном триколори на кожному кроці. Техніка. Й усіляке військове
сміття. Люди з очима, повними відчаю. Щось зовсім не схоже на свято... Всі
лише й гудять за той псевдореферендум, що вже тягнеться 3 день. Суцільний
спектакль. Лише іноді чутно "привіт" від "своїх" і тоді ті z-інфіковані
метушаться. Нас небагато. Але ми є. Ми - хто лишився. Ми - хто на захисті
своєї домівки. І ми радіємо тим "привітам" як абсурдно це не звучало б. Ми
чекаємо. Ми впевнені у перемозі. Хоч зараз ми всі як одинокі вовки. Нас гнуть,
але ми встоїмо. І настане той день, ми зіб'ємося у стаю. Ми здіймемо
українські прапори і заспіваймо гімн галасно і гордо. А шавки будуть тікати. І
будуть галасні ярмарки. І буде лунати музика. Музика й веселий спів. І буде
лунати Україна...по всьому світові! З днем народження тебе, Мелітополь!