! [​​](https://telegra.ph/file/72098fcaf778c8f5d3241.jpg) **Піски, 2015 рік
**Під час бойового виїзду у танкіста 93 бригади із позивним «Воробей» почав
грітися танк. Це означає, що двигун машини у будь-яку мить може заклинити.
Чоловік виліз із люка полити водою кришку над двигуном та побачив, як дерева у
лісосмузі поруч, від потужних обстрілів підлітають, немов маленькі сірники. Ця
картина – найгостріше враження танкіста від перших років війни. Станіслав
Воробкало із позивним «Воробей» родом із Черкащини. У 2015 році він потрапив у
4-ту хвилю мобілізації і потрапив у 93-тю бригаду. Спочатку опанував 2С1
«Гвоздика», потім перекваліфікувався на танкіста. «Завжди подобалася броня,
великий калібр», - каже Станіслав. *«Після навчального центру нас направили у
Тоненьке на Донеччині. Також ми обороняли Піски, Опитне, Водяне. На той час
там проходила наша лінія оборони. У Пісках шокувала розруха. Покинуті будинки,
де на підлозі валялися розкидані сімейні фото. Все розвалене. Це викликало
складні почуття. Перше бойове зіткнення сталося під Опитним. Чергували три дні
на позиції «Труба», виходили на передній край. Нам показали танкові позиції,
куди в разі наступу ворога нам потрібно буде від’їжджати. Ця позиція
знаходилася навпроти Донецького аеропорту. Ми бачили переміщення російських
найманців. Навіть з відстані у 5 кілометрів було видно, що це професійні
військові, а не якісь «ополченці»: швидко переміщувалися, прапорів не видно.
Вони нас постійно обстрілювали. Ми працювали в основному із закритих позицій.
Кілька разів у Пісках виїжджали стріляти прямою наводкою. Одного разу виїхали,
і по нас одразу почали лупити мінометами. Били досить щільно. А мені, щоб
зробити постріл, потрібно було трохи проїхати уперед. Проїжджаю і бачу по
тріплексах, що земля посипалася. Я спочатку не зауважив, а коли від'їхали,
командир нашої групи «Сава» каже: повезло, на те саме місце, звідки виїхав,
прилетіла міна». * [НачШтабу](http://t.me/nach_shtabu)