Запоріжці! Сто пʼятдесят днів тому усі ми з вами були іншими людьми. Ми мали
інші мрії, інші плани, інші звички, інші проблеми. А потім в наших життях
сталося двадцять четверте лютого, і кожен з нас змінився назавжди. Зараз наші
старі проблеми здаються нам не такими вже й важливими, а наша мрія усім нам
добре відома. Вона у нас з вами спільна і одна на всіх. А ще тепер ми вже
точно усвідомили, що щастя – це просто прокинутися зранку. Це прожити тихий
день без вибухів. Це пройтися по вулиці не під звуки сирен. Це мати можливість
обійняти рідну людину. Так, вже сто пʼятдесят днів ми живемо за новими
правилами та з новими звичками. Але головне, що живемо. І впевнено йдемо до
нашої спільної великої мети. До Перемоги, у якої обовʼязково буде українське
обличчя. Разом переможемо! Тихої усім ночі!