**Часто люди вкладають в поняття капіталізму і вільного ринку не правильний
сенс. **Дивлячись на те, який широкий спектр соціальних гарантій надають
країни Скандинавії, Канада, деякі держави Західної Європи, чи навіть ті ж
сусідні нам Польща, Словаччина - вони говорять, ось, там справжній соціалізм.
Та виявляється, усі перелічені країни мають виражено капіталістичну економіку.
Як так може бути? Чому одні капіталістичні країни приділяють захисту населення
більшу роль, а інші - меншу? Спробуємо розібратися. Справа в тому, що в межах
капіталізму і вільного ринку можуть функціонувати різні типи економіки.
Сьогодні у цивілізованому світі панують інноваційні, індустріальні держави і
країни, з надлишком ресурсів. І для всіх них характерні капіталістичні ринкові
відносини - проте вони мають різну структуру виробництва, яка змушує їх
впроваджувати різну соціальну політику. Постіндустріальні держави, з
інноваційною економікою залежні від імпорту технологій і освіченого населення
з усього світу. Як правило, вони досить глобалізовані і їх внутрішня політика
будується на засадах мультикультуралізму, верховенства права і свободи.
Найяскравіші приклади таких країн - США і Британія. Вже сотні років для них
держава - щось більше, ніж просто союз однодумців. Навпаки, це те, що об’єднує
зовсім різних людей навколо одних цінностей. І сьогодні вони переживають
соціальні проблеми з цим пов’язані. І маючи високий рівень економічного
розвитку і потужний середній клас, там зараз здебільшого говорять не про
рівень життя населення, а про питання рівноправності, як основний виклик.
Індустріальні країни на тлі переходу найрозвинутіших держав до
постіндустріальної моделі, сьогодні займають їх місце у світовій економіці.
Активно поглинаючи разом з цим їх світогляд, технології і соціальний лад.
Багато індустріальних країн сучасності пережили або переживають зараз
економічне диво, стрімкий безперервний і стабільний ріст економіки протягом
десятиліть. Приклади таких країн - держави ЦСЄ (Польща, Словаччина, Чехія,
Румунія), країни Південної Європи (Хорватія, Чорногорія, Словенія), Ірландія.
Для них важливо, щоб людський потенціал ріс не повільніше, ніж економіка. Тому
вони активно вкладають в освіту, науку, розвиток молоді. Створюються програми
зі збільшення народжуваності, залучення працівників з за кордону, адже
промисловість потребує багато робочих рук. Щоб подолати наслідки бідності, в
якій лише недавно перебувала левова частка населення, вони стимулюють його
купляти більше товарів, накопичувати капітал. І нарешті, найбільш
“соціалістичний” на думку багатьох тип - країни з надлишковими ресурсами. До
них належать країни Скандинавії і Канада. Вони мають невелику чисельність
населення паралельно з надзвичайно великими і площами і багатством на корисні
копалини. Вони могли б потрібно країнам Перської затоки жити лише за рахунок
цього. Наприклад, тільки лише експорт риби дозволив би Норвегії забезпечити
рівень життя не нижчий, ніж в Україні з купою секторів економіки. А якщо
додати сюди ще газ і нафту - то не гірше інших країн Заходу. Але ні, глибока
інтеграція у світову економіку, височенний людський потенціал, давні правові
традиції, і знову ж, багатство ресурсами - дозволили їм потужно розвинути
економіку, звівши частку видобутку сировини у ній до мінімуму. Саме тому вони
сьогодні знаходяться на вершині рейтингів за якістю життя. Надлишок ресурсів
дозволяє реалізовувати найширші соціальні програми. Так, здається, ці країни
доволі різні. Та об’єднує їх одне - капіталізм, вільний ринок і верховенство
права. Як основна запорука економічного процвітання. Усі перелічені в списку
країни займають найвищі позиції в рейтингу легкості ведення бізнесу.
Державного бізнесу там практично немає. Скандинавія має один з найнижчих
рівень корпоративних податків у світі. Частка бюджету в ВВП Данії вдвічі менша
за українську. Важливо пам’ятати, щоб не дозволити засліпити себе лівим
популізмом. Не завдяки соціалізму цим країнам вдається підтримувати високий
рівень життя.