Сприйняття ситуації із НГШ-першим заступником Міністра оборони Московії
Валерієм Герасімовим для мене показова. Показова в плані того, що люди далі і
мислять емоціями, а не чітким розумінням механіки воєнної справи. Давайте
прикинемо більш тверезо. Одна людина може бути великим професіоналом своєї
справи, але коли мова йде про застосування угруповання на 120К+ солдат цей
професіоналізм одного не перекриє брак професіоналізму в маси. Мова про такі
речі як бойове забезпечення (в тому числі розвідка, зв’язок, інженерне і
медичне забезпечення), логістика, ефективна координація видів і родів військ.
Треба здатність угруповання до адаптації на всіх рівнях, а не якості одного.
Що ж до професіоналізму Герасімова є купа питань. Ніякий він не теоретик -
знаючи ту культуру промови, в яких було мало чого власне про еволюцію форм і
методів ведення бойових дій, йому писали офіцери рівня майор-полковник. Бачимо
окремо як теорія відрізняється від практики. В такому випадку тим паче його
життя чи смерть мало що міняє. Окремо про символізм. Єдиним символом чого може
бути Герасімов так це того якою Потомкінською дєрєвньою за нього стали ЗС
Московії. Такий собі сисволізм в плані втрати можливої. Як наслідок для того
як буде розвиватися протистояння Україна-Московія немає значення чи такий
воєнний злочинець як Герасімов живий чи мертвий. Тому залишаємо символізм для
журналістів і публіцистів, а самі таки мислимо як нормальні диванні стратеги.