Існує хибна думка, що Україні не слід знижувати податки, лише тому, що є
багато країн, де податки високі, але при цьому економіка росте достатньо
динамічно Що дозволяє частині країн за високих податків не шкодити економіці і
продовжувати розвиватися? Для цього слід знати, які типи податків і на що в
економіці впливають. Загалом, податки можна поділити на п'ять видів: податки
на підприємництво, податки на споживання, податки на особисті доходи, рентні і
стримуючі стягнення. До останніх належать мита й акцизи. Їхня головна ціль —
згладжування негативного впливу від різних видів господарської діяльності на
економіку і життя країни взагалі. Мита призначені для того, щоб не допустити
шкоди для власних виробників через засилля іноземних товарів. В сучасному
світі, де все більше країн прагнуть до вільної торгівлі, мита відіграють все
меншу роль. Акцизи встановлюють щоб запобігти монопольного впливу на ринок,
адже такі товари, які тютюн, алкоголь чи пальне дозволяють отримувати високі
прибутки за малих вкладень і швидко накопичити значний капітал. Головний вплив
цей вид стягнень чинить на баланс ринку. Наприклад, візьмемо автомобільну
галузь країни, де на імпорт авто встановлені надто високі мита. Вона
ізольована від внутрішньої конкуренції з іноземними виробниками і з часом може
почати відставати від світових стандартів. В кінці це відбивається на якості
авто, адже у споживачів в цій країні немає вибору, імпортні авто надто дорогі.
Рента — це збір за користування ресурсами, які належать державі. Буває рента
на видобуток газу, нафти, вугілля, металів й іншого. Її використовують для
того, щоб не допустити занадто швидкого вичерпання корисних копалин. Загалом,
рента не чинить значного впливу на ринок, дозволяючи залучити до бюджету
додаткові кошти. Шкідливою вона може бути, якщо собівартість видобутку разом з
рентою виходить нерентабельною. Така ситуація в Україні з видобутком газу,
наприклад, на який у нас одна з найвищих рент у світі — понад 27%. Це стримує
інвестиції в галузь і робить її не вигідною. Податки на особисті доходи. Сюди
можна віднести податок на доходи фізичних осіб та єдиний соціальний внесок
(хоч законодавчо він не відноситься до податків, та фактично таким є). Вони не
чинять впливу на конкурентоспроможність ринку і підприємців. Проте зменшують
заможність людей. В деяких розвинутих країнах бувають прогресивні податки.
Такі податки можуть стримувати економічний розвиток через те, що менше людей
будуть економічно активними. Податки на споживання. До них належать податок на
додану вартість і податок на розкіш. ПДВ не чинить впливу на
конкурентоспроможність підприємств країни, адже за експорту товарів він не
нараховується. На внутрішньому ринку для всіх гравців ПДВ однакове. Тож це той
податок з допомогою якого можна збирати більше грошей не сильно впливаючи на
економіку. На що ПДВ чинить вплив, так це на внутрішнє споживання. За ті ж
гроші люди купують менше товарів. Але для ринку це не чинить значного впливу,
адже хоч попит у народі зменшується, та ці гроші все одно витрачає уряд через
держзамовлення. Податок на розкіш дозволяє збирати більше коштів з дорогих
товарів. Основна його ідея полягає у тому, що для справді заможних людей%
поверх вартості товару не буде відчуватися боляче. Та в Україні дискусія щодо
цього податку часто переходить з розряду наддорогих товарів, таких як яхт,
елітної нерухомості, предметів мистецтва і т.д. до товарів, які призначені для
середнього класу, тих же автомобілів, що є небезпечним і вже може вдарити по
кишені звичайних людей. І підійдімо до найцікавішого. Податки на
підприємницьку та інвестиційну діяльність. Саме вони чинять найбільший вплив
на конкурентоспроможність національних підприємств у світі. Адже від них прямо
залежить вартість товарів від виробника та інвестиції в економіку.