! [​​](https://telegra.ph/file/de70a11d9e064611f391a.jpg) **"Соціальна
справедливість" може завести суспільство в мутні води, якщо під нею розуміти
не лише рівні можливості, але й рівні результати. **Нерівність - неминуча ціна
свободи. Якщо людям дають можливість самим приймати рішення, то дехто буде
діяти більш творчо та підприємливо, ніж інший. Не кажучи вже про те, що декому
ще й щастить. В будь-якому випадку, в природі не існує затвердженого набору
критеріїв, які дозволять розподілити багатство та інші вигоди за заслугами.
Проте, навіть якби такі критерії існували, уряд чи інший орган не в змозі
отримати всієї необхідної інформації для прийняття таких рішень. Врешті, у
владі працюють грішні люди, тож тут присутні всі можливості для використання
впливу та корупції. Поки всі чоловіки та жінки дійсно рівні перед законом,
доки закон ефективно виконується і чесно відстоюється у суді, в них, незалежно
від того, яким вони багатством володіють, немає підстав скаржитись на
"несправедливість". Вони самі визначають, що їм робити з власним життям та
власністю. Вони несуть повну відповідальність за успіхи та провали, яких в
житті будь-якої людини вистачає і того, і іншого. Якщо влада дійсно віддана
ідеї свободи, то вона уникає перерозподільчого оподаткування та інших
втручань, які спрямовані на соціальне планування. Така влада знає, що, не
дивлячись на супутні балачки про соціальну справедливість, такі методи
принципово несправедливі. *Маргарет Тетчер, "Мистецтво керувати державою",
2002*