Південь України, де нині російські війська обложили міста й бомблять шпиталі,
був добре відомий у стародавні часи. У міфі про заснування Афін богиня Афіна
дарує місту оливкове дерево. Насправді, місто могло вирощувати оливки лише
тому, що завозило зерно з портів на узбережжі Чорного моря. Греки знали
узбережжя, але не глибинку, де вони уявляли собі міфічних істот, що охороняють
поля золота та амброзії. Тут уже був колоніальний вигляд України: країна
фантазій, де ті, хто бере, мають право мріяти. Місто Києва в давнину не
існувало, але воно дуже старе — приблизно на півтисячоліття старше за Москву.
Ймовірно, він був заснований у 6 чи 7 столітті н.е, на північ від будь-якої
території, яку бачили греки або контролювали римляни. Іслам просувавався, а
християнство ставало європейським. Західна Римська імперія впала, залишивши
форму християнства підпорядкованою папі. Залишилася Східна (Візантійська)
імперія, яка керувала тим, що ми зараз називаємо Православною Церквою.
Оскільки Рим і Константинополь змагалися за новонавернених, народи на схід від
Києва прийняли іслам. Кияни розмовляли слов'янською мовою, яка не мала
писемності, і сповідували язичництво без ідолів і храмів. Бачення «єдності»
путіна пов’язане з хрещенням, яке відбулося в цій обстановці. У IX столітті до
Києва прибула група варягів, відомих як руси. Шукаючи південний шлях для своєї
работоргівлі, вони знайшли річку Дніпро, що протікає через місто. Їхні отамани
тоді боролися за клаптик територій на території нинішньої України, Білорусі та
північного сходу росії — нагородою завжди був Київ. Наприкінці 10 століття
вікінг на ім’я Вальдемар захопив місто за допомогою скандинавської армії.
Спочатку він правив як язичник. Але близько 987 року, коли візантійці
зіткнулися з внутрішнім повстанням, він відчув нагоду. Він прийшов на допомогу
імператору і дав заміж свою сестру. У цьому процесі Вальдемар прийняв
християнство. Путін стверджує, що ця безладна послідовність подій розкриває
волю Бога зв’язати росію та Україну назавжди. Волю Божу легко зрозуміти
неправильно; у всякому разі, сучасних націй тоді не існувало, а слова «росія»
та «Україна» не мали значення. Вальдемар був типовим для язичницьких
правителів Східної Європи свого часу, розглядаючи кілька монотеїстичних
варіантів, перш ніж вибрати той, який мав найбільший стратегічний сенс. Слово
«Русь» більше не означало робітників вікінгів, а християнську державу. Його
правляча сім’я тепер одружувалась з іншими, і місцеві жителі розглядалися як
суб’єкти оподаткування, а не як тіла для продажу. Але жодне правило не
визначало, хто прийде до влади після смерті київського правителя. Вальдемар
взяв собі в дружини візантійську принцесу, але мав півдюжини інших, не кажучи
вже про гарем із сотнями жінок. Коли він помер у 1015 році, він ув’язнив
одного зі своїх синів, Святополка, і воював з іншим, Ярославом. Після смерті
батька Святополк був звільнений і вбив 3 своїх братів, але на полі битви
зазнав поразки від Ярослава. У бійку вступили інші сини, і Ярослав не правив
один до 1036 року. Наслідування тривало двадцять один рік. Принаймні десять
інших синів Вальдемара за цей час померли. Ці події не показують вічну
імперію, як стверджує путін. Але вони вказують на важливість принципу
спадкоємності, теми, дуже важливої ​​в українсько-російських відносинах
сьогодні. Українська транслітерація «Вальдемара» — «Володимир», ім’я
сьогоднішнього Президента України. В Україні влада передається шляхом
демократичних виборів: коли Володимир Зеленський переміг на президентських
виборах 2019 року, чинний президент визнав поразку. Російська транслітерація
однойменного імені – «Владимир». Росія крихка: у неї немає принципу
правонаступництва, і незрозуміло, що станеться, коли путін помре або буде
відсторонений від влади. Тиск смертності підтверджує імперське мислення.
Старіючий тиран, одержимий своєю спадщиною, хапається за високу ілюзію, яка
ніби надає безсмертя: «єдність» росії та України.