Дезінтеграція РФ: точки докладання зусиль В умовах, коли наші ресурси (як
людські, так і фінансові, а головне – часові) сильно обмежені – слід
визначитися з пріоритетами. Спрямовувати свої зусилля на всі регіони РФ
одночасно – контпродуктивно. Ми не маємо таких ресурсів. Також слід
визначитися не лише із територіями, але й напрямками докладання зусиль. Щодо
напрямків – це мають бути ті сфери, де при мінімальних зусиллях можливий
максимальний результат, а головне – те, що від нас справді залежить і на що ми
можемо реально впливати. Наприклад, сприяння у формуванні збройного підпілля в
національних республіках (про політичне та військове крило національних рухів
ми розповімо окремо) – надзвичайно важливий і корисний аспект роботи. Однак,
його реалізація складна і зав’язана на військових фахівців вузького профілю,
котрі мають одержати санкцію керівництва на таку роботу, матеріально-технічні,
фінансові та інші ресурси. Проте, навіть за умов максимального сприяння нашої
держави – розгортання організованих структур силового спротиву в умовному
Татарстані – річ дуже складна. Тобто – це приклад важливого напрямку роботи,
який може дати надзвичайно цінні результати, втім потребує колосальних зусиль,
часу, ресурсів, політичної волі та низки інших чинників, які лише в своїй
сукупності можуть дати бажаний ефект. Зворотнім прикладом досягнення високих
результатів при докладанні незначних зусиль може слугувати звернення
Зеленського до народів Північного Кавказу ([ролик, записаний у Києві на
Кріпосному провулку біля барельєфу Імама
Шаміля](https://www.youtube.com/watch?v=nHoXHXYaenU)). Запис подібного роду
звернення є надзвичайно бюджетним, не потребує консенсусу політичних сил,
тривалої підготовки чи складної міжвідомчої взаємодії. Натомість результат
вагомий. Будьте певні, що це звернення переглянуло чимало мешканців республік
Північного Кавказу, вони його жваво обговорювали, критикували, сварили і т.д.
Однак, головне своє завдання звернення виконало – воно стало каналом
комунікації із представниками народів Північного Кавказу і донесло до них ідеї
та смисли, закладені українським військово-політичним керівництвом. Подібний
підхід хоча і бюджетний та ефективний – ним не можна зловживати. Часті та
схожі за своїм ідеологічним посилом звернення будуть втрачати ефективність і
вплив від ролика до ролика. Відтак подібні акції потрібно продумувати до
дрібниць. Хоча ми й оцінюємо першу спробу як очевидний успіх – все ж бачимо
низку аспектів, врахування яких подвоїло б ефект від звернення Президента
України. Скажемо лише про один із цих аспектів, найважливіший – цільова
аудиторія. Потрібно розуміти до кого ти звертаєшся, на що здатна ця аудиторія
і чого ти від неї очікуєш. На жаль, у нашому випадку це націлювання (тепер це
модно називати «таргетуванням») було розмитим і неефективним. Звертатися до
«всіх кавказців» – це звертатися до дуже широкої аудиторії з різними
інтересами, проблемами, настроями, очікуваннями і можливостями. Скажімо в
кабардинців та балкарців, кумиків та аварців, осетин та інгушів – досить різні
інтереси, різні стосунки із владою та різне ставлення до регіональних еліт. Ці
аудиторії потребують різного підходу. Отже, націлювання або ключові актори
дезінтеграції будуть темою нашого наступного допису. Якщо Ви вважаєте роботу
нашого каналу цікавою та важливою – розкажіть про нас своїм друзям. Чим швидше
зростатиме канал – тим скоріше ми підготуємо наступний допис.