! [​​](https://telegra.ph/file/bc1912cffaf5014e32f5e.jpg) Це відбулося два
місяці тому, в мій день народження, 4 липня. Мій покійний вже дід - він був
головним архітектором Високопілля. Моя досі жива бабуся була продавчинею
головного універмагу Високопілля. 4 липня 2022 року їх спільний дім в смт.
Високопілля Херсонської області, який моя бабуся відмовлялася полишати, було
зруйновано повністю, російським знарядом. Від дому, який вони з дідом будували
всеньке своє життя, лишилася одна воронка. Пуста земля. Бабуся вижила чудом,
за її словами «якраз пішла поратись в дальній город». Після цього їй вже не
було де ночувати. З усього, що у них з песиком Дружком нині лишалось, був один
курятник слеш велика собача будка. Переночувавши пару днів в курятнику, бабця
вийшла з нами на зв‘язок і сказала «Добре, забирайте мене, я більше не не можу
бачити цю воронку на місті нашого з дідом дому, не можу спати в собачій будці.
Забирайте, я не можу це витримати». Нарешті у нас були розв‘язані руки: ми
евакуювали бабулю до Кривого Рогу. Там її вже чекала моя мама. Бабця більше
чотирьох місяців жила без світла, тепла, а їжу готувала собі на кострі у
дворі. Тому їй сильно потрібно було привести в порядок тіло. З цим мама
впоралась досить швидко. А от з пораненою змученою душею було сильно
складніше. Бабця наша втратила пам‘ять і, певною мірою, розуміння того що
взагалі відбувається. Поплавило її від усіх цих подій, одним словом. Працюємо
над цим. Бабця з дідусем мали якийсь практично релігійний пієтет до нашого
дому в Високопіллі. Вони не були релігійними, але цей дім, який вони вдвох
будували все своє життя, як я нині розумію, насправді був їхнім храмом, їхнім
монотеїзмом і їхнім Євангєлієм. Це був той Едем, до якого вони намагались
сховатись, врятуватись від екзистенційного жаху життя. Все погане лишалось за
межами дому. Вдома могло бути тільки хороше. Там завжди було прохолодно,
навіть під час херсонської липневої спеки, а ще - дуже чисто. І приємно пахло
свіжою постіллю і милом. Там висіли дуже красиві репродукції відомих картин, я
вивчала мистецтво з них. І книжки, цілі колекції, від Олександра Дюма до
Джеймса Хедлі Чейза, красивенні, в чорних палітурках. Років в десять я підсіла
на цих авторів, мені страшенно подобався стиль і передбачуваність обох, я
читала їх запоєм. Замість аналою в цьому храмі стояв велетенський годинник з
курантами, який натурально бив на всю хату кожної години - і це був ужас, якщо
чесно. Але дідо то дуже подобалось. Він постійно лягав спочивати від тими
курантами в спеку. Дідо, як очільник нашого сімейного культу ВИСОКОПІЛЬСЬКОГО
ДОМУ, і як будь-який поважаючий себе лідер секти, звісно мав і свою уніформу.
Він все своє життя носив темно-сині штани. І все. Це була ідеальна уніформа. В
ній він пас кіз, будував щось в Високопіллі, засинав вдень в степу разом з
козами, встромивши свого довгого красивого носа в херсонське синє небо. Дуже
рідко, коли була вже якась ну дуже офіційна причина, дідо вдягав рубашку. В
серванті стояли якісь екзотичні лікьори, які бабці дарував мамин колишній
чоловік, моряк. Бабці дуже подобалось їх показувати, але ніколи, ніколи, чорт
забирай, не куштувати. Все в цьому домі було таким, хай і по-селянському, але
ідеальним, ніби ми - п‘ятизірковий готель, який очікує секретних агентів, які
перевірять його на відповідність найвищим готельним стандартам. Юнг би плакав,
одним словом. Якби побачив цей дім. Це був сенс життя, і це був витвір
мистецтва. Я скоріше куплю собі новий столик, ніж нову сукню. А в кінці весни,
повертаючись з зустрічі з малою, купила собі в свою київську квартиру дуже
красиву вазу з темно-зеленого скла. Моя мама аж заклякла: «та можливо буде
новий контрнаступ, яка вазочка, ну ти шо, з глузду з‘їхала». Але для мене це
дуже важливо: все красиве, що я бачу, зустрічаю по життю, я забираю в свій
дім. Дім надихає і наповнює мене. І я думаю це щось глибоко пращурське, це
установка глибинна, сформована в мені родиною, правом крові. Я нічого з цим не
зроблю. Це в мені з того, високопільского дому. Якого більше немає. Але прапор
України над лікарнею на вулиці Гагаріна, де був дім бабці і дідуся - є. І це
чудово.