Херсонці пишуть про життя в окупації Авторство не зазначаємо. Ви ж розумієте,
чому. "Сніданок на траві. Закреслено. Сніданок у дворі. Мить насолоди,
улюблений домашній сир, який я купую в однієї і тої ж продавчині вже років 15,
дрібно подрібнена грудочка кураги, щоб розтягнути насолоду, кава з молоком.
Свіже повітря і сонечко. Можна на мить забути про нашу реальність. А думки про
те, що аби я поласувала цим сиром і молоком, селяни десь біля лінії отого "
динамічного фронту" пасуть своїх корів, ховаючи їх від обстрілів по сусідських
городах у людей, що покинули свої домівки і виїхали. Нещодавно, каже Галя,
прийшла, а десь за 20 метрів від її корівок вирва від снаряду. Але корови
цілі, бо мабуть у той час лежали на землі, а в сусідских всі спини посічені
осколками. А потім тих корів доять, роблять сир, намагаються зберегти його
свіжим по льохах, бо не завжди є електрика і не завжди працюють холодильники,
і везуть за 40 км в місто, проходячи купу блокпостів асвабадітєлєй. Взагалі,
наші селяни під час війни показали себе з найкращої сторони. Хтось обурюється,
що Херсон перетворився в суцільний ринок, а я готова дякувати всім, хто навіть
з багажників автомобілів продає в місті городину, фрукти, інший крам,
доставляє м,ясо, молоко, і виручає мешканців Херсону в той важкий час, коли
закрилася і миттєво схлопнулася мереживна торгівля, позакривалися сучасні
супермаркети. Мабуть ніколи я так щиро не дякувала, як зараз. Бо пам,ятаю, як
в березні стояла в черзі величезній за маленькими бурячками, бо про інші овочі
взагалі і не мріяли. А в Кочубеївській громаді Херсонської області, яку тільки
звільнено, селяни вже почали жнива. Бо хліб не чекає. Тримаймося і тримаймо
стрій, мої любі. Шукаймо насолоду в малому і дякуймо тим, хто тримає небо над
нами. І дає надію". [ #Херсон_хроніки_окупації]( #Херсон_хроніки_окупації)