Загальне бачення плану Маршалла - це настільки ж міф, як і історична
реальність. Історичні міфи можуть надихати. Вони можуть активізувати дії. Але
вони також можуть ввести нас в оману щодо того, що насправді можливо. Вони
можуть навіть відсилати нас до минулого, коли потрібно щось кардинально нове.
Незважаючи на те, що початковий план Маршалла був названий Європейською
програмою реконструкції, він не був відразу післявоєнним проектом. Його
запустили в 1947 році, через два роки після закінчення війни. Допомога, яка
була безпосередньо спрямована на негайну реконструкцію – щоб зберегти життя
людей, повернути переміщених осіб у їхні домівки та почати відбудову економіки
– була виплачена через установи ООН у 1945 та 1946 роках. Як показав історик-
іконоборець Алан Мілворд майже 40 років тому, 1947 р. європейські економіки за
деякими показниками швидко відновлювалися. Це було частиною проблеми. Вони
засмоктували імпорт, створюючи величезну потребу в доларовому фінансуванні.
Мета плану Маршалла полягала в тому, щоб забезпечити ці долари та дозволити
економіці-одержувачам швидше подолати проблеми. Інвестиції в реконструкцію,
які відбулися в Німеччині, Франції, Італії та Нідерландах після 1947 року,
фінансувалися не безпосередньо за рахунок американських грошей, а за рахунок
коштів, зібраних шляхом продажу американських товарів плану Маршалла, таких як
сировина та обладнання, європейським споживачам та інвесторам. Тому
американське фінансування супроводжувалося значною внутрішньою мобілізацією
коштів.