Ніколи знову війна, але перш за все: ніколи знову Аушвіц Асоціації з найгіршою
частиною німецької історії були визначальними на дебатах Зелених. 13 травня
Фішер мав бути присутнім на спеціальній конференції своїх федеральних
делегатів у Білефельді. Киплячий зал, гнів і ненависть. Фішера затаврували як
«Йошку Гебельса», активіст влучив мішком з червоною фарбою йому в праве вуху,
була травмована барабанна перетинка. У своїй промові міністр закордонних справ
проголосив: «Я дотримуюся двох принципів: ніколи знову війна, ніколи знову
Аушвіц, ніколи знову геноцид, ніколи знову фашизм! Обидва пов’язані між
собою». До тих пір Голокост називали причиною німецького пацифізму, тепер
Фішер зробив навпаки: Освенцим зобов’язав німців припинити звірства також у
військовій формі. Військові зусилля були виправдані гуманітарними
міркуваннями, тому деяким представникам Зелених було легше підтримати його
думку. У підсумку на конференції було прийнято дуже неоднозначне рішення, з
якого кожен міг вибрати щось для себе. Для Фішера це було вирішальним: йому не
довелося постати перед канцлером і благати припинити застосування ВПС.
Наступне випробування для Зелених сталося через два роки, після того, як
ісламісти спрямували викрадені літаки на Всесвітній торговий центр в Нью-Йорку
та Пентагон у Вашингтоні, округ Колумбія. Червоно-зелений федеральний уряд
хотів взяти участь у наступній кампанії проти міжнародного тероризму та
талібів в Афганістані, але більшість не підтримала. Вісім членів коаліції
зелених були сповнені рішучості не надавати Бундесверу жодного мандату,
включаючи Антьє Фолмер, Ганса-Крістіана Штробеле та Штеффі Лемке, нинішнього
федерального міністра навколишнього середовища. Фішера знову звинуватили у
тому, що він «воєнний злочинець» на конференції федеральних делегатів у
Ростоку. Канцлер Шредер вирішив пов'язати голосування щодо кампанії в
Афганістані з питанням довіри. Представники зелених, що виступали проти, не
хотіли розпаду коаліції, тому вони вирішили, що лише чотири з восьми
проголосують проти. Антьє Воллмер сказала фразу, яку довго висміювали: «Моє
так — ні». Шредер залишився канцлером, німецькі солдати пішли на війну разом з
американцями. І Зелені нарешті стали партією урядового прагматизму, реальної
політики. Ось чому фракція Бундестагу так чітко виступає за курс щодо
постачання зброю, який представила верхівка партії. При цьому, у передвиборчій
програмі Зелених досі зазначено: «Експорт зброї та амуніції диктаторам,
режимам, які зневажають права людини, а також у зони бойових дій заборонено».