Трохи хронічної зрадоньки. Наша економіка занадто ресурсна, а значить залежна
від коливань цін на ресурси Та ще й при високих цінах починаємо робити якусь
соціалістичну дивичну, встилі Юля роздає гроші чи Володя створює паспорти
майбутніх Українців. А в часи спаду - смокчемо лапку. Бо додаткові можливості
знов не використали для подальшого розвитку. Останні пару років ціни на метал
були дуже ок. А зараз все знов падає: З початку травня ціна на залізну руду
(Китай) упала більш ніж на 18%, ціна на чавун (США) - на 33%, на квадратну
заготівлю (Туреччина) - на 28%, на гарячекатаний рулон (Європа) - на 34%.
Список можна продовжувати. З іншого боку є логістика, яка не дозволяє за таких
цін покрити навіть приблизну собівартість. Підприємства Гірничо Металургійного
комплексу будуть на простої корч. Звісно. Контекст війни зараз важливий. І у
нас не просто мирні часи з відповідними економічними циклами. І нам зараз
допомагають витягнути макроекономіку. Просто треба пам'ятати, що така
залежність від ресурсів - не ок. А тим більше спроба побудувати розвинений
соціялізм на тимчасово високій ціні на метал, кукурудзу чи пшеницю.