**Вчора долучився до міжнародного форуму на вкрай серйозну і важливу тему:
«Масові штучні голоди». **Кому як не українцям знати, що таке штучний голод,
або Голодомор. Ким і для чого він створювалися… Коли мені було років 10,
бабуся розповідала страшні історії того часу. Я спочатку не вірив. Радянському
школяру складно було повірити в те, що радянська влада могла таке зробити з
людьми. З цілою нацією. Для радянської влади було надважливим робити все, щоб
люди не дізналися про цей злочин. Але ми – українці –запам’ятали. Передавали
ці жахливі історії з вуст у вуста. Намагалися донести до майбутніх поколінь,
що пам’ятати – означає бути. Кажуть, історія живе, поки її вивчають та
повторюють. Так воно і є, адже чим більше проходить часу – тим менше ми про
неї знаємо, пам’ятаємо. Особливо коли зникають очевидці подій. Саме тому
стільки зусиль ми вкладаємо і в будівництво меморіалу в пам’ять про страшні
роки, і в історичні дослідження цієї теми, і в інформаційну підтримку. Наші
діти, онуки, праонуки, всі майбутні покоління українців мають знати про
злочини комуністичного тоталітарного режиму. І про те, що з закону «про 5
колосків» може розпочатися знищення нації. Вони мають про знати, аби не
допустити такого в майбутньому. Збереження пам’яті і правда про страшні часи
Голодоморів – це не просто важливий напрямок гуманітарної політики – це
невід’ємна частина захисту прав людини. Це право на правду. Це про повагу і
збереження пам’яті минулого, яка формує майбутнє. Пам’ятати, щоб бути – не
прості слова. Це про нашу національну пам’ять 🇺🇦