💙💛Знаймо наших! Чудовий письменник Павло Дерев'янко — про те, що в голові у
росіян. Читайте та заразом замовляйте його книжки. Підтримуємо наших! "Днями в
одному чаті прочитав: “Що в голові командування цієї навали, коли вони несуть
такі втрати, але все одно продовжують?” Це питання гарно ілюструє
імпотентність тези про “братські народи”. Українцям (та іншим цивілізованим
державам) не налазить на голову, як можна гнати власних солдат на забій чи
свідомо розстрілювати мирних мешканців. Ця психологія викликає відразу і
неприйняття, бо вона чужинська. І це не про генетику - а про світоглядні
цінності, на яких будуються політичні нації. Українці в Херсоні, Бердянську,
Маріуполі та інших містах і селах виходять на протести проти озброєних
окупантів, а росіянє тікають натовпом від одного поліцейського… Бо вони звикли
коритися. Їм подобається безвідповідальність. Керівництво завжди має рацію. Це
дуже зручно для самовиправдань: “Я просто виконував наказ. ” “Я цю владу не
обирав. ” “А мене за що?” Вони ототожнюють себе з будь-якими, навіть
вигаданими перемогами (звідси, до речі, ростуть ноги у незчисленних крадіжках
питомо українського), але швидко умивають руки, коли починається
відповідальність (і слова не сказали би проти війни, якби санкції не почали
бити по кожному особисто). Вони відмовляються усвідомлювати, чим заслужили на
покарання. Це інша психологія. Понівечена, покручена, людоненависницька. У ній
нема місця емпатії - це видно по тому, як вони вбивають цивільне населення, це
чутно навіть по розмовах їхніх полонених з матерями - все завʼязано на власній
шкурі. Наказ? Буде виконано - інакше покарають! Протест? Ні, що ви - за таке
покарають! Їм не зрозуміти нашу непохитну згуртованість і наш спільний біль:
легше звинувачити у зазомбованості і промитих мізках. Тому їхні солдати
продовжуватимуть пертися сюди на загибель, а їхні командувачі виконуватимуть
накази без огляду на втрати. Так було, і так буде. Бо така чужинська
психологія".