Вона веде себе скромно і підкреслює, що й до неї багато колег вже проробили
підготовчу роботу. Серед них - колишній депутат Бундестагу Вінфрід Нахтвей,
який, як ніхто інший, був ознайомлений з операцією армії в Афганістані. Або
Омід Нуріпур, нинішній лідер партії. Але саме Бруггер відіграла вирішальну
роль в тому, що партія Зелених набагато позитивніше сприймається в армії, адже
солдати відразу помітили, що молода депутатка краще знається на військовій
справі ніж більшість високопосадовців, які в костюмах приїжджали до
Афганістану, Малі чи Штеттена-ам-кальтен-Маркт. Спочатку, за словами Бруггер,
вона дещо соромилася: «Ієрархія, форма, зброя — це не мій світ». Але вони
слухали, проявляли інтерес і таким чином зменшували дистанцію. Коли вона
дізналася, що солдати в Афганістані не мають можливості користуватися
відеотелефонією, вона написала петицію в Бундестаг. Оскільки в Бундесвері
також попросили Зелених підписати послання солдатам на Різдво, вона підтримала
це прохання. Спочатку деякі її однопартійціі були налаштовані скептично, а
тепер це стало нормою. Для задіяних військ ці листи є важливим символом.
Зрештою, коли доходить до важливих питань, коли повинні прийматися історичні
рішення під тиском подій, справа вже не за спеціалістами-політиками, а за
тими, хто на передньому плані, за тими, хто має задати лінію партії. У зелених
- цими людьми є міністерка закордонних справ Анналена Бербок і міністр
економіки Роберт Хабек, навіть попри те, що вони більше не є співголовами
партії. Саме вони значною мірою сформували нинішню позицію партії щодо
поставок зброї, а решта партії наслідувала їх прикладу.