Наприкінці квітня міністр оборони США Ллойд Остін спонтанно запросив своїх
європейських колег на американську авіабазу в Рамштайн, оскільки Сполучені
Штати хотіли прискорити поставки зброї. У Берліні тепер знову дають напружені
поради щодо того, що можна запропонувати, щоб вас не сприймали як тих, хто
вагається. Те, що сталося за день до зустрічі в Берліні, ілюструє відсутність
планування уряду у цій війні. Вранці, здається, ситуація зрозуміла. На
стриманій зустрічі з чиновниками безпеки коаліції міністр Ламбрехт запевнив,
що Німеччина дотримується лінії, що постачання важкої зброї збільшить ризик
ескалації з Росією. Відповідно, було домовлено не відправляти танки в Україну.
Всього через кілька годин Ламбрехт отримав новий наказ з канцелярії. Зараз
хочуть поставити зенітні танк. Однак того ж дня військові попередили, що
боєприпасів для гепарда залишилося дуже мало. І що може пройти багато часу,
перш ніж танки будуть фактично доставлені. Інше рішення про доставку також є
хибним. У квітні Нідерланди знову зв’язалися з Берліном і запитали, чи можуть
вони продати Україні кілька танкових гаубиць німецького виробництва.
Обговорення як у лютому, коли йшлося про 400 протитанкових ракет. Оскільки
вони не хочуть знову відставати від Нідерландів, вирішено здати щонайменше сім
німецьких гаубиць - 2000 Олаф Шольц так і не пояснив, чому він не хотів
поставити жодного танка. У середині травня він принаймні повідомив Комітету
оборони, що ним рухає. Німеччина продовжуватиме постачати озброєння, "доки це
необхідно для підтримки України в її оборонній боротьбі", сказав Шольц на
годинній зустрічі. Що стосується поставок озброєнь, то «вічних принципів
немає», регулярно консультуються з партнерами і зважують «ризик і військову
ефективність» поставок. Поставка бойових танків була «виключена». Проте
«абсолютного принципу» не існує, тому він залишиться публічно невизначеним. На
рівні НАТО танкове ембарго ніколи відкрито не обговорювалося, не кажучи вже
про прийняття рішення. Неофіційно, за даними урядових кіл, є повна згода з
Вашингтоном, Лондоном і Парижем. У будь-якому випадку, з історичних причин
Німеччина не повинна бути першою країною, яка постачає бойові танки. У той же
час є побоювання, що Україна може атакувати Росію на її території в якомусь
божевільному пориві – тоді німецькі танки опинилися б на території Росії.
Зрозуміло, що тут, у Шольц і Ко, є невелика недовіра до президента України
Володимира Зеленського. З цієї причини досі не надано погодження на постачання
бойових танків компаніям озброєння.