**Почитали ми нову статтю "Вокс Україна" про "так" і "ні" економічної політики
**З частиною тез згодні, з частиною ні. З "Воксами" погоджуємося у тому, що
держава не має займатися протекціонізмом, оскільки наслідки цього
протекціонізму ми бачимо зараз - банкрот ЗАЗ, якого роками держава захищала
від конкурентів високими митами, вбиваючи економіку. Тому що люди не могли
купити доступні автомобілі, рівень автомобілізації у нашій країні залишався
низький, а саме за автомобілізацією йде розвиток малого та середнього бізнесу.
Це коли фермер може привезти свій товар, або у сусіднє село. Автомобілі - це
рух грошей, це більший попит на сферу послуг, відповідно більше робочих місць.
А ще за рахунок автомобілізації можна було збільшити надходження від
дорожнього збору і за рахунок цього розвивати нашу відсталу інфраструктуру без
диспропорцій, як це було в останні роки, коли дороги почали приводити до
порядку, а розвиток армії застопорився через перерозподіл коштів бюджету.
Також погоджуємося з тим, що не варто створювати якісь особливі умови для
певних галузей, якісь "оази" для тих же ІТшників й тим паче заганяти їх туди.
Не треба і створювати особливих економічних зон - вся країна має бути такою
зоною. Якщо інвестор не заходить у якийсь регіон - значить для цього є якісь
причини. Починаючи від корупції, закінчуючи низьким рівнем розвитку
інфраструктури. У всій країні мають існувати суди, що встановлюють
верховенства права, а не "парєшалок". Погоджуємось і з тезою про видобуток
сировини. Те, що Україна експортує багато зерна - це не є чимось поганим.
Проблема у тому, що сировина є нашим основним джерелом експортних надходжень.
Борошно експортувати складніше, оскільки воно вибухонебезпечне і легко
паскудиться, а товари з високою доданою вартістю (ті ж торти, печиво) - не
потрібні людям у таких обсягах. Везти хліб з Одеси у Каїр - дурна ідея.
Добуток сировини має розвиватися, до прикладу, той же газ. У нашій країні є
поклади газу, ми можемо забезпечити свої потреби у природньому газі, та чому
ми цього ще не зробили? Тому що у нас така рента на той газ, що просто
невигідно інвестувати у його видобуток, плюс корупція. Популісти кричать про
те, що надра належать народу України, але насправді вони належать обмеженому
колу осіб. Надра треба чимось видобувати, а для цього потрібні інвестиції.
Багато інвестицій. Звичайно, можна взяти палку, вкопати її в огород і тримати
в руках Конституцію, повторюючи слова про надра як мантру. А от щодо чого ми
не погоджуємося - це щодо частки держави у розподілі ВВП. Її потрібно
знижувати, і не треба прикриватися рівнем у 40% у розвинених країнах. Бо, по-
перше, ми не є розвиненою країною. Ми є країною з крихітною економікою, якій у
спадок дістався величезний соціяльний сектор. У статті наведені аргументи про
дефіцитність пенсійної системи, кризу в системі охороні здоров'я. Давайте не
забувати, що фіскали систематично роками закривали очі на проблему пенсійної
системи. Знаючи, що кількість працюючих людей на одного пенсіонера з кожним
роком у нас все менша і менша, вони язиками створювали у нашій країні проєкти
переходу на змішану, накопичувальну системи. Далі пустих обіцянок діла не
йшли. Тенденція щодо зменшення працездатного населення продовжуватиметься і
далі, й солідарна система буде їсти все більше і більше коштів, що мали піти
на розвиток країни. Навіть якщо всі люди у нашій країні почнуть працювати у
білу, система буде і далі дефіцитною. Перше, що має відпасти після війни -
солідарна пенсійна система. Від неї треба відмовлятися одразу після війни, щоб
ми змогли за ці 30 років забути про неї як про страшний сон і мати простір для
зниження податкового навантаження чи перерозподілу коштів бюджету на
інвестиції у інфраструктуру та армію. Криза в системі охорони здоров'я - лише
в останні роки почалися системні зрушення. І то зі скрипом. **Все-таки,
основною чорною дірою нашого бюджету є саме пенсійна система. **