Україна ніколи не «пасла задніх» у науково-технічному прогресі світової
нафтогазової промисловості. А в радянському союзі була передовою, та
стимулювала решту країн до розвитку (багато про це в наших попередніх
дописах). 👉 Сьогодні в рубриці ​​ [ #історія_українських_вуглеводнів](
#історія_українських_вуглеводнів)про цікаві інновації, що впроваджувались в
Україні та давали поштовх видобутку в усьому союзі. 🔷 У 1954 році на
Бориславському нафтовому родовищі (Прикарпаття) вперше в колишньому срср
почалось впровадження передової на той час технології нагнітання води у
нафтові поклади. Це дозволило значно збільшити коефіцієнт нафтовилучення.
Пізніше ця технологія була запроваджена у всіх нафтогазоносних провінціях
колишнього союзу. 🔷 У 1981 році Новотроїцькому газоконденсатному родовищі
(Полтавська область) вперше в Європі було застосовано технологію “сайклінг-
процес”. Завдяки їй було збільшено кінцевий коефіцієнт конденсатовіддачі на
10-12%. 🔷Завдяки відкриттю та подальшій експлуатації унікального Шебелинського
родовища українськими науковцями разом з виробничниками було створено науково-
технічні основи розробки великих газоконденсатних родовищ. Пізніше вони почали
застосовуватись на аналогічних родовищах колишнього союзу та світуі є
актуальними й до цього часу. Наприклад, на родовищі було застосовано новітню
технологію об’єднання кількох газоносних горизонтів в єдиний об’єкт розробки.
Завдяки цьому дебіти низки свердловин сягали 1,5-2 млн куб. м на добу (для
розуміння, навіть 140 тис. куб. м на добу — це дуже хороший результат). Інша
технологія полягала у спільній експлуатації кількох горизонтів у групі
свердловин одночасно через трубний і затрубний простір в колоні свердловини.
Це надало можливість майже удвічі скоротити кількість необхідних
експлуатаційних свердловин, при цьому обсяги видобутку газу збільшувались. 🔷
Наприкінці 90-х та початку 2000-х років українськими науковцями та
конструкторами було розроблено та впроваджено унікальну газопаротурбінну
технологію під назвою «Водолій». Перший промисловий зразок почав працювати у
2003 році на компресорній станції «Ставищенська» магістрального транзитного
газопроводу Помари—Ужгород. Технологія вирізнялась високою технологічністю
(коефіцієнт корисної дії – до 42-45% при звичних для того часу 36%), високими
економічними та екологічними показниками на рівні найкращих світових
стандартів. Це лише частина тих новацій, які робили український видобуток
передовим. Більше — у наших наступних дописах.