Запоріжці! Сьогодні ми відзначаємо День захисту дітей. У цей день, 1 червня,
українські діти мали б радіти літнім канікулам, насолоджуватися теплими днями
та планувати разом з батьками відпочинок на морі. Але цього року 1 червня у
нас забрали. Натомість сьогодні ми маємо сто двадцять друге лютого, тобто
дев’яносто восьмий день війни, і ще один день про те, як не повинно бути. Тому
що діти не повинні знати, як виють сирени і як дрижать вікна від вибухів. Діти
не повинні спати в бомбосховищах і в коридорах. Діти не повинні залишати свої
садочки і школи, своїх друзів та свої іграшки і, не розуміючи, що
відбувається, тікати від бомбардувань. Діти не повинні ставати сиротами тільки
тому, що так вирішив рашист з автоматом на блокпосту. Діти не повинні бачити,
як на їхніх очах вбивають їхніх батьків. Діти не повинні знати, як це –
бачити, коли твою маму забирають у полон. Діти не повинні голодувати у
холодних та сирих підвалах. Діти не повинні втрачати ноги та руки під
обстрілами. Діти не повинні помирати. Діти повинні мріяти, радіти та любити
життя. Бо вони – це наше майбутнє, бо вони – це і є УКРАЇНА: Ми від усього
серця дякуємо воїнам, які стоять на захисті Запоріжжя, за те, що запорізькі
діти, на превелике щастя, знайомі лише з відлунням війни і мають відносно
спокійне дитинство. І ми знаємо, що зло, яке прийшло на нашу землю, відповість
за все. За кожну дитячу сльозу, за кожну зруйновану дитячу долю, за кожну
ненароджену дитину і за кожного маленького янгола, який через російську
агресію покинув цю землю. А ще ми дуже віримо в наших захисників і знаємо, що
в нас обов’язково ще буде справжнє 1 червня і справжнє дитяче свято з
присмаком літа, моря і черешні, а не з присмаком горя, люті та сліз. Обійміть
сьогодні дітей, які поруч з вами, і знайдіть слова, щоб подарувати їм надію на
майбутнє. Їхнє маленьке щастя зараз повністю у наших дорослих руках. Ми
обов’язково переможемо, і наші діти обов’язково будуть посміхатися! Все буде
УКРАЇНА: Тихої усім ночі!