Ірпінь, Ворзель, Гостомель. Смертельний біль торкнувся і цих міст. Й досі
важко повірити, що фото звідти – не жахливий сон. Світова трагедія та глибока
рана на серці України. Здається, як міністр я маю добирати слова. Але не щодо
цього страшного горя. Бо за цинічними вбивствами цивільних, зґвалтуваннями та
розрухою стоять російські покидьки. Інакше, ніж геноцидом українського народу
назвати це не можна. Світ, розплющ очі. Не по сплину років потрібно починати
діяти. А зараз. Мало казати, що вам жаль. Потрібно вдаватись до дій! На всіх
фронтах та сферах. І вам це під силу!