! [​](https://telegra.ph/file/0d2f5d65248e9eeee5cec.jpg) Рівно 612 роки тому
польсько-литовсько-руські війська Владислава ІІ Ягайла і Вітовта
Кейстутовичарозбили війська Тевтонського ордену під командуванням гросмейстера
ордену Ульріха фон Юнгінгена. За участь народів, які приймали участь в бою її
можна назвати «битвою народів» XIV століття. З 1232 року Тевтонський орден
починає свою військову місію у Хелмські землі, яку їй надав у володіння в
обмін на боротьбу з прусами й литовцями. До початку XV століття орден почав
використовувати свої ресурси для покорення Литви й Польщі з утвердженням
гегемонії на Балтійському узбережі. Дана небезпека сприяло утворенню польсько-
литовської унії, що мала на меті противостояти тевтонам. Часом вирішального
бою став 1410 рік. Супротивники зійшлися на Грюндвальському полі між селами
Грюнвальд, Танненберг і Людвігсдорф. Союзницьке військо відпочивало в лісі, у
той же час орденське військо зайняло позицію на узліссі або встановити
артилерію. Напередодні битви, 14 липня, тевтонські лицарі відправили
традиційне послання, яке складалося з двох мечів, що означало пропозицію
скласти зброю супротивнику. Владислав ІІ не знав про суть цього послання й
подумав, що це означає виклик на бій. Військо Тевтонського ордену (27 000)
очолював Великий Магістр Ульріх фон Юнгінген, воно мало 51 хоругву і загальну
чисельність близько 27 тисяч воїнів. Воно складалося з орденських «братів»
(близько 250), військ Ордену, ленників — лицарів німецьких, польських,
прусського та литовського походження із земель Ордену, загонів єпископів та
міст, князя олесницького Конрада Білого та принца Казимира Штеттінського. Були
представлені «гості Ордену», які билися у хоругві Святого Георгія, що
складалися в основному із німецьких і французьких лицарів, лицарів із Чехії,
Сілезії, Швейцарії, Лівонії, а також найманців з Чехії, Моравії, Сілезії.
Військо налічувало бомбарди. Також вважалося, що тевтонська тяжка кіннота була
найкращою в Європі. Війська Королівства Польського та Королівства Руського
очолював Король Владислав ІІ Ягайло, воно мало 51 хоругву і загальну
чисельність близько 18-20 тисяч воїнів, з них близько 11 тисяч важкої
кавалерії (решта, швидше за все, військова обслуга — обоз). Сучасні історики
вважають, що піхоти у війську, очолюваного на момент битви Королем Ягайлом, не
було. Основу війська становили 42 хоругви з земель Королівства Польського, та
9 хоругов з земель Королівства Руського, в тому числі: по 1 з Львівської,
Холмської, Перемиської, Галицької земель,3 хоругви з Поділля; власну хоругву
виставив Спитко з Тарнова, пан на Ярославі з Перемишльської землі, хоругва з
Белза, власники якого в той час були ленниками Корони. У Війську, очолюваному
Ягайлом були також 2 хоругви чеських найманців на чолі з Яном Соколом, серед
них, можливо був і Ян Жижка, майбутній вождь таборитів, а також воїни з
моравів, силезців. Крім того був у королівському війську загін, надісланий
князем Молдови - Олександром «Добрим»- ленником короля, що дозволяє припускати
участь буковинських лицарів у битві народів.