Люди, які захищали Україну, мають мати можливість для подальшого життя,
побудови кар’єри і соціалізації. Це перше, що ми всі маємо зробити. Але
наведені тези на світлині є звичайним відірваним від життя романтизмом. Бажано
б було демонополізувати систему стрільбищ, дати право робити освітньо-
мілітарний бізнес. Навіть курси з підготовки артилеристів. Якщо комусь треба.
Тобто якщо країні треба бути готовою захищатися завжди, має бути
інфраструктура, яка навчає захищатися. Не тільки державна. І ось в такій
інфраструктурі послуг багатьом ветеранам буде найкомфортніше. Це з досвіду
розвинених країн. А воно і логічно. Щодо кар’єри державної і політичної.
Звісно, туди теж ветеранам треба зелене світло. Та порядок буде з суспільною
культурою, побудовою безособових інституцій, компактної нероздутої держави,
яка виконує контрольно-страхову, а на патронну роль, оптимізованого
законодавства, тощо. А кинути ветеранів у совкові правила і інституції,
означає познущатися з них. А не порядок сформувати.