©Volodymyr Yermolenko: Європа, в яку ми прагнемо, відрізняється від Європи
кінця 1990-х – початку 2000-х, в яку прагнули наші сусіди з Європи
Центральної. То була Європа, яка експортувала свої цінності на схід і вірила в
те, що її рецепти є універсальними. Що вони може бути перенесені з одного
ґрунту на інший без серйозних спотворень. Що її голос не зазнає distortion. Ця
Європа вірила в універсальну акустику. Сьогоднішня Європа інша. Вона не вірить
в експорт самої себе. Вона бачить світ як світ постійного processing,
постійної переробки, дисторції звуку. Вона потребує не трансферу, а
перевинаходження. Нюанс останніх десятиліть: що простішим став трансфер
товарів, то складнішим – трансфер цінностей. Що більше зникають кордони
фізичного, то більше з’являються кордони метафізичні. Україна сьогодні не лише
прагне в Європу – вона її перевинаходить. Вона повертає Європі цінності честі
і битви – забуті античні та середньовічні цінності Європи, які були витіснені
модерними цінностями компромісу та обміну. Європа історично будувалася на
балансі етосу аґори та етосу аґону, тобто етосу обміну та етосу битви, етосу
буржуа та етосу воїна. Українці нагадують, що без етосу воїна Європа не буде
самою собою. Вона тоді перетвориться на нескінченний ринок, де можливий торг і
«компроміси» з усіма, навіть з убивцями та ґвалтівниками.