😢😢Трохи роздумів хороших людей. Наталка Блок, херсонська драматургиня. Читала
про передмістя Києва, Бучу, потім про Маріуполь, про жорстокі вбивства
чоловіків, старих людей, згвалтування дітей, жінок на очах у дітей, про це все
страшне насилля,після якого росіяни беруть з хати, труси, майки футболки, щоб
відвести на парашу і надягнути на своїх виродків.. І мене як заціпило. Мій
мозок не може вмістити цю правду. Я дуже дуже емпатична, і читаючи кожну
історію, кожне свідчення, я наче зараз там, бачу тих жінок і дітей і дівчат
яких збираються спалити після того як довго гвалтували гуртом,. Дітей, мами
яких вмирають в них на очах від голоду чи того що їх гвалтують, підлітків які
намагаються закрити очі і вуха молодшим братам та сестрам, щоб ті цього не
бачили. І кожен раз я наче стаю тою землею, тою домівкою, тою старенькою яку
прийшли катувати, чи жінкою коханого якого вбивають на очах у її дітей..
Свідчення дітей про те що трупи смердять, про те що вони бачили, скільки вони
бачили і що вони не хочуть жити.. В мене навіть не народжується лють. Бо
ненавидити можна когось. Нелюдей не можна. Людьскі емоції не для них. В мене
шок, параліч і огида. Я розповім про це всьому світові і світ не відвернеться.
Він просто буде здригається від огиди, якщо почує щось, що хоч трохи
нагадувати йому про русню. Вони хочуть геноцид українців, але отримують
зніщеня себе.