! [​​](https://telegra.ph/file/95d1fd86cae733540c64f.jpg) **Коли в уряді
говорять про захист національного виробника, вони частіше всього мають на
увазі протекціонізм - створення додаткових обмежень для виробника зовнішнього,
щоб внутрішній почувався на власному ринку комфортніше. ** Але ми бачимо, що
така практика рідко призводить до чогось хорошого. Економічний стан Куби,
Венесуели, КНДР та інших бідних країн - прямий наслідок такого протекціонізму.
Річ у тому, що займаючи монопольне положення на внутрішньому ринку
національний виробник починає відставати від іноземних. У прибутках,
технологіях, робочій силі. Навіщо йому докладати зусиль, змінюватися, якщо
немає конкурентів, а його товар і без того куплять? Тому протекціонізм
призводить до деградації національної економіки. Але багато сучасних країн
досягли успіху завдяки іншим підходам до захисту національного виробника.
Практично на наших очах дивовижні досягнення показали країни Центрально-
Східної Європи, Південна Корея, Ірландія. У чому їх секрет? Для зовнішнього
виробника потрібно створювати не обмеження, а додаткові переваги. Щоб він
приглянувся до вашої країни. Можливо, це простимулює його перенести
виробництво у неї, і тоді він стане внутрішнім - корисним державі. Сучасний
"протекціонізм" (якщо це можна так назвати) - це створення конкурентних
переваг для компаній: нижчі податки, менше регуляцій, чесніше правосуддя ніж в
інших країнах. Це конкуренція за інвестора. А не вигнання іноземних
виробників. На хвилі економічного підйому у конкуренції заточаться і власні
виробники, вони встановлять з новими партнерами зв’язки, підвищать
ефективність, технологічність виробництва, щоб просто вижити. Це згодом
допоможе і їм зайняти гідне місце на світовому ринку. Що ми вже побачили,
після відкриття вільної торгівлі з ЄС. Українські виробники підняли рівень
своєї продукції до європейських стандартів. І ту ж продукцію купують українці.
Від гарних умов для бізнесу виграють усі. Неможливо зарадити економіці
зробивши іноземним компаніям умови ще гірші, ніж своїм.