[ #історія_українських_вуглеводнів]( #історія_українських_вуглеводнів) Поки
«браття» за порєбріком продовжують вголос розмірковувати про те, як українцям
«всьо падарілі», ми розповідаємо правду про видобуток в радянському союзі та
роль українців в ньому. 👉 Ви знали, що саме українці здійснювали бурінняна
Уренгойському родовищі в Західному Сибіру, яке на той час вважалось найбільшим
в світі за запасами газу? До приходу українців місцеві буровики об’єднання
“Тюменбургаз” бурили свердловини глибиною тільки 1200 м на верхніх
продуктивніх горизонтах. 🔷 У 1981 р. міністерство газової промисловості срср
поставило виробничому об’єднанню “Укрбургаз” завдання почати буріння на
Уренгойському родовищі. Під керівництвом Івана Васильовича Діяка фактично за
рік “Укрбургаз” вийшов з бурінням на Уренгой і вже в 1982 р. розпочав там
проводку свердловин глибиною 3000-3200 м 🔥 Робота там — не проста прогулянка.
Влітку температура повітря може підніматись понад 40 градусів, а взимку падати
до -50, інколи - до -58-60 градусів. Болотиста місцевість, засилля комарів та
інших комах в теплу пору року. Місцеві буровики розказували, що українці
замерзнуть і нічого не зможуть зробити (правда, знайома риторика?) 🔷 Але
Укрбургаз постійно збільшував обсяги буріння та досяг рекордних швидкостей.
Якщо перші свердловини бурились зі швидкістю 750 м на місяць, то далі вони
зросли до 3000, а потім до 4200 м. Замість трьох місяців за чинними тоді
нормативами свердловини бурились за один місяць, а потім за 20 днів. Щоб
досягти цих результатів, впроваджувались нові технології. Розробляли їх
інженерно-технічні працівники Красноградського УБР і Укрбургазу на чолі з
головними інженерами: в УБР – В. Г. Филем, в Укрбургазі – Б. Т. Буняком. Тож
питання хто, кому і що подарував, залишається відкритим. 👉Більше таких історій
— у наших наступних публікаціях. За дані дякуємо Історичній Правді, що
опублікувала скорочений варіант статті екс-директора підприємства "Укрбургаз",
кандидата геолого-мінералогічних наук Михайла Ульянова про історію
українського газовидобування у XX сторіччі й зараз. Текст був надрукований у
часописі "Вісник НГСУ" в лютому 2007 року.