! [​​](https://telegra.ph/file/58a5c22dd474dea0170bc.jpg) **Конфлікти на фоні
стресу: чому українці почали сваритися між собою і як цьому запобігти** 🥊
Звуки сирени, реальні вибухи і руйнація будівель, поранення і смерть людей,
перебування тривалий час у бомбосховищах та підвалах — реалії нашого життя.
Суцільний стрес оголює нерви, позначається на самопочутті й соціальних
контактах. 🥊 У такі часи важко зберігати спокій, врівноваженість і чутливість
один до одного. Конфлікти можуть виникати на фоні страху та зневіри, поганого
фізичного самопочуття і невизначеності чи незмінності ситуації, незадоволення
елементарних базових життєво важливих потреб. Як в цей непростий час тримати
свої нерви в порядку та уникати конфліктів? ▪️Перше, що треба зробити —
усвідомити, що «нервовий стан» — це нормальна реакція на ненормальні події.
Намагаємося спокійно реагувати на роздратування, страх, гнів, сльози
оточуючих. Пробачаємо слабкості. Так само пробачаємо зриви і собі. ▪️Думаємо,
що доброго для себе та інших можемо зробити зараз, не заглядаючи надовго у
майбутнє. Уникаємо стану бездіяльного переживання на користь покрокового
виконання плану на день. Коли увага зосереджена на тому, що я можу і маю
сьогодні зробити, не залишається часу на переживання та непорозуміння з
іншими. ▪️Бути корисним. На перший погляд може здаватися парадоксальною
порадою, але спрямованість на інших людей і прагнення допомогти стабілізує наш
власний емоційний стан, знижує тривожність, зменшує відчуття страху, а тому
робить нас менш конфліктними. ▪️Прагнемо досягати продуктивності. Важливо
робити те, що вміємо робити, те, що добре виходить. Коли бачимо результати
своїх зусиль, це підсилює віру в перемогу. Коли відчуваємо і помічаємо свій
внесок у спільну справу, це вселяє надію, дозволяє спілкуватися на позитиві на
противагу сваркам і конфліктам. ▪️Турбуємося про себе. Добре мати якийсь час
для себе та, виходячи з актуальної ситуації, задовольняти свої базові потреби:
у їжі, сні та відпочинку, теплі, спілкуванні та усамітненні. *Психологиня,
кандидатка психологічних наук Ірина Тичина*