Наприклад, у середині 1990-х років менеджер середньої ланки витрачав третину
свого часу на представників органів державного регулювання. На одне
підприємство, що платило податки, припадало сім податкових інспекторів.
Депутати парламенту відстрочили приватизацію землі і досі вважають незаконним
її продаж, відмовляючи селянам у їхньому фундаментальному праві власності.
Замість того, щоб дозволити мільйонам українських фермерів використовувати
землю як активний капітал та заставу, впливові депутати Верховної ради цинічно
орендують її на 49 років та дешево експлуатують. У 1990-х роках корумповані
зацікавлені групи відкинули всі слабкі спроби здійснити ринкову реформу. Те
саме вони зробили у 2001 році, коли відправили у відставку найбільш
реформаторський уряд. А потім ще раз, у 2004 році, коли протягом Помаранчевої
революції вони змінили Конституцію, щоб позбавити президента економічної
влади, залишаючи йому трохи більше, ніж право на вето, і створивши при цьому
конфлікт між гілками влади. Американський професор Пітер Бетке колись сказав:
"Якщо ви надінете кайдани на руки та ноги олімпійському чемпіону з плавання,
заплутаєте його ланцюгами, кинете його в басейн, а коли він потоне, ви ж не
назвете це "невмінням плавати"?". Тобто, якщо ринки обтяжені неефективним та
надмірним регулюванням, навіщо називати це "неспроможністю капіталізму"?
Корумпована система с окремими елементами приватної власності - це не
капіталізм, це щось зовсім інше.