! [​​](https://telegra.ph/file/3fe72bfd0b64382c6cc92.jpg) **Наближається День
пам'яті жертв Голодоморів. Ми переконані, що не допустити повторення трагедії
у майбутньому, можна лише пам'ятаючи минуле. ** Тому ОК готує ряд постів та
статей-згадок про те, як українці виживали в той час, коли радянська влада
хотіла їх знищити. Якщо вам є чим поділитися ми запостимо і вашу історію -
пишіть[@OstCap_Admin](https://t.me/OstCap_Admin) **Сьогодні починаємо з
історії учасника Клуба авторів капіталіста Івана Сорочана** ••• Кожного року в
День пам'яті жертв Голодоморів згадую розповіді дідуся, бабусі та прабабусі
про голод. Так сталося, що та частина України звідки я родом не застала
Голодомор 1932-1933 років. Але совєти й там попили крові в 46-47 році. А
методи були ті ж самі що і 32-33, Шалені норми заготівлі зерна та продуктів на
потребу родіни та повне вилучення всього до чого змогли дотянутись. Люди їли
гнилий жом. Люди їли листя та лободу. Люди Їли коріння. Люди Їли слимаків.
Люди їли коржики з пилу витрушеного десятки раз з мішків. Люди їли собак та
котів. На вулицях валялись тисячі опухлих людей. Люди втрачали розум і люди
їли людей та навіть власних дітей. Досі згадую очі дідуся повні відчаю, болю
та страху якими вони наповнювались коли розказували історії про голодовку. А
це був міцний і здоровий чоловік, який, мені дитині, здавалось просто не
боїться нічого. Нічого крім голоду. Дідуся врятував прадідусь. Прадідусь був
знайомий з хлопцями що молотили зерно під дулами червоноармійців. І дав їм
знак, щоб молотили не до кінця. Домолочені залишки прадідусь розділив на
кількість днів до нового врожаю та кількість людей та зробив денну норму. Яку
жорстко видавав кожного дня. І ключ від комори носив весь час з собою.
Прабабуся до кінця життя могла їсти будь-що з хлібом. навіть кавун та торт. І
часто щось їстівне ховала під подушку. А далі стартанула колективізація.
Відібрали теж майже все. І треба було ходити в колгосп відпрацьовувати
трудодні, а по факту рабство.