П'ята ранку, було темно, було тихо, як в раю, Ти прийшов на нашу землю, щоб
знайти тут смерть свою. А ти думав, сучий сину, чадо чорної пітьми, Що тебе із
хлібом-сіллю будем зустрічати ми? Ні, тебе зустріне куля! Моя куля у бою, Щоб
роки тобі зозуля не кувала у гаю. Ти прийшов, як злодій, підло і підступно, І
тому я уб'ю тебе, як світло убива завжди пітьму. Я уб'ю тебе, мій враже, за
Житомир, Київ, Львів, І ніхто мені не скаже, що людину я убив! Бо ти зовсім не
людина, син двоглавого орла, Недарма твою країну звуть «імперією зла». Хай мою
відчувши силу у бою крізь чорний дим, Ти піднімеш прапор білий, щоб залишитись
живим. Та тебе, так званий «брате», я не братиму в полон. Твоїм тілом, м'ясом
клятим годуватиму ворон. І твої мерзенні кості без скорботи і жалю На
церковному погості я голодним псам скормлю. Ти покинув свою рашу під покровом
темноти І прийшов на землю нашу, щоб у неї полягти. Та злочинець, а не воїн,
злий пройдисвіт і палій, Ти могили не достоїн у святій землі моїй. **Ю.
Рибчинський**