Ще одна втрата. Ще один біль. Сьогодні зловісний ковід забрав ще одного
українця – Олександра Дегтярева, генерального директора КБ «Південне». Він був
з тих, чиє життя зберігало для нас велику мрію. Про Україну, яка може. Яка
хоче й буде серед перших. На жаль, ми особливо гостро це розуміємо, коли
втрачаємо саме тих, хто вмів ламати стереотипи та розширювати горизонти. До
речі, Україна має одну з найбільших у світі дистанцій між тим, ким ми є
насправді, і тим, як ми себе усвідомлюємо. Ми трохи себе недооцінюємо. Трохи
сумніваємося у своїх можливостях. То чи є у нашому суспільстві розуміння того,
що наша держава – одна з небагатьох, які володіють достатнім технологічним
рівнем для участі в освоєнні космосу? Чи пам'ятають наші люди про те, яким
значним був внесок України у розвиток ракетно-космічних технологій? Невдале, а
іноді й злочинне урядування протягом десятиліть завело Україну в обставини,
коли життя мільйонів підпорядковане лише намаганню вижити та забезпечити собі
і своїм родинам елементарне. Підняти голову над такими обставинами й
повернутися до мрії про те, на що ми справді здатні, вкрай складно. Але
Олександру Вікторовичу це вдавалося. Він – один з найбільш досвідчених
фахівців нашої аерокосмічної галузі. Він розумів на сто відсотків, як важливо
інтегрувати Україну до глобальної роботи з розширення можливостей людства в
космосі. Йому вдавалося це навіть тоді, коли егоїзм українських політиків
заважав побачити хоча б щось, крім їхньої власної вигоди. Наша держава
обов'язково відновить увесь свій потенціал. Це – наш обов'язок перед тими, хто
бачив і боровся за технологічну й сучасну Україну. І це та сама велика мрія,
заради якої жив генеральний директор Конструкторського бюро «Південне»
Олександр Дегтярев. Щирі співчуття родині, близьким та Україні.