! [​​](https://telegra.ph/file/3086d5a957c114833cdeb.jpg) **Класика на
капіталісті від учасника клубу авторів Bora Qırımlı ** **Від самого початку
свого існування американська компанія «Pepsi-Cola», перебувала у тіні свого
головного конкурента, гіганта західного ринку прохолодних напоїв «Coca-
Cola».** Втім, новий талановитий віцепрезидент «Pepsi-Cola» з маркетингу, -
Дональд Кендал запропонував революційну ідею – якщо складно витіснити
конкурентів з традиційних для них ринків, тоді чому б не закріпити монополію
на ринках, де конкурентів немає, а саме продавати напій комуністам? Звичайно,
що всі сприйняли таку пропозицію як абсолютно божевільну, однак Кендал був
вдалим маркетологом і уважним психологом. Так, під час знаменитої виставки
американських товарів у СРСР у 1959 році, Хрущов та Ніксон мірялись перевагами
капіталізму та комунізму. Хрущов відмовлявся пробувати американські товари,
постійно критикуючи їх, але Кендал змішав концентрат «Pepsi» із московською
водою, а інші пляшки привіз із США, запропонувавши Хрущову порівняти смаки.
Хрущов спробував напій і звичайно, заявив, що концентрат розмішаний на
радянській воді нібито кращій. На наступний день фотографії Хрущова, що
споживає «Pepsi» облетіли весь світ і значно збільшили продажі компанії,
Кендал пішов на підвищення, а радянські громадяни тільки під час виставки
випили 3 мільйони стаканів американського напою . Цей випадок зіграв
вирішальну роль у 1970-х роках коли почалася розрядка відносин між СРСР та США
і «Pepsi» отримала монополію на радянському ринку. Популярність
«капіталістичного» напою серед громадян країни комунізму була шаленою не
дивлячись навіть на те, що він був дорожчий за радянські аналоги. У 1974 році
було побудовано перший завод «Pepsi» у СРСР, згодом з’явились ще 25 цехів.
Щорічно радянські громадяни споживали 200 мільйонів пляшок, не рахуючи
автоматів із «імпортним» напоєм. Єдиною проблемою була оплата, - «міцний»
радянський рубль за межами СРСР був неконвертованою валютою, платити доларами
комуністи не хотіли, а тому сторони дійшли компромісу. «Pepsi» отримував
оплату бартером у вигляді радянської горілки «Столична», яка потім продавалась
на американському ринку. Втім, споживання горілки у США залишалось на сталому
рівні, а от радянські громадяни ще більше починали любити «смак американського
імперіалізму». Надходження від продажу «Pepsi» у СРСР перевищували доходи від
реалізації горілки у 3 рази. Комуністи і «Pepsi» хотіли збільшити продажі,
однак тепер бартеру горілки було недостатньо, крім того СРСР застряг у дорогій
афганській війні, опинився під санкціями, а коли ще і впали ціни на нафту, то
з грошами у радянської партії стало зовсім погано. Однак, у СРСР було дуже
багато військової техніки, яка по мірі розгортання «перебудови» Горбачова,
ставала дедалі старішою і непотрібною. У 1989 році «Pepsi» і СРСР уклали нову
угоду, за умовами якої, в обмін на сировину для напою, радянські військові
передали компанії: 17 підводних човнів, 1 есмінець, 1 крейсер і 1
торпедоносець. Крім того, на верфях у Миколаєві почали будуватись ще декілька
торгових кораблів та танкерів для компанії. Генеральний директор «Pepsi» -
Дональд Кендал, кепкував з радників адміністрації Буша, кажучи: «Ми
роззброюємо Радянський Союз, швидше ніж ви». Так, компанія «Pepsi» на деякий
час (до перепродажу цього майна шведам на металолом), за оцінкою деяких
журналістів, стала володаркою шостого за силою військово-морського флоту у
світі. Втім, вся ця історія зносин із комуністами закінчилась для компанії у
1991 році із розпадом СРСР. Ринки новоутворених держав відкрились, а колишні
радянські споживачі, яким дещо набридли десятиріччя монополії «Pepsi», швидко
призвичаїлися до нового товару від старого конкурента - напою «Coca-Cola».
Більше про те, чому у радянської промисловості не було шансів у незалежній
Україні в[нашому відео](https://youtu.be/JpOxIM1pSNs).