**Хочете правду про Херсон? Читайте! З перших вуст. ** Ім'я людини не
публікується, самі розумієте чому. **1. Область було окуповано дуже швидко.
**І так само швидко зникла можливість виїзду. Спочатку відсікли дорогу на
Миколаїв через Посад-Покровське, потім через Станіслав і Олександрівку. Потім
відрубали шляхи в напрямку Кривого Рогу, останній з яких був через
сумнозвісний Давидів Брід, де колону цивільних накрили Градами. В тій колоні
була моя колега, їй та її маленькій доньці пощастило лишитись живою, але вона
мовчить про те, що там коїлось. Виїхати зараз можна лише через Крим і
територію РФ до країн Балтії. Це щонайменше 600$ і чотири доби в дорозі
автобусом. Для пересічної родини це нереально. В області дуже багато росіян, і
вони почуваються господарями. В селах коїться страшне. В Осокорівку (вона
наразі звільнена, якщо не помиляюсь) разом з військовими зайшли лікарі, які
констатували масові згвалтування. Як сказала одна з постраждалих, вік і
зовнішність для загарбників значення не мали, гвалтували навіть дуже літніх
жінок. Прекрасне село на березі лиману, Олександрівка, більше не існує, його
зрівняли з землею. Голова Станіславського ОТГ та мешканці Станіслава досі
займаються евакуацією та похованням тіл загиблих, все на свій страх і ризик,
бо обстріли не вщухають. Славнозвісна Чорнобаївка... "Серіал", про який з
таким захватом і гумором жартували всілякі експерти. Нам не було з того ані
смішно, ані радісно, бо там люди. Це велике село, яке кожну серію цього
пекельного серіалу платить людськими життями. Є загиблі і поранені, діти і
дорослі. Є вулиці, на яких не лишилось жодного цілого будинка. Білозерка. Там
танки стоять між хатами і від пострілів здригається земля. Таких сіл безліч по
області, і в кожному своя історія жахів війни пишеться пакетами Градів.
Херсон. Моє чудове південне місто, мій дім. Трагедія окупації Херсона почалась
одразу і криваво, битвою за Антонівський міст. Передмістя Херсона, Антонівка і
Киндійка були під обстрілами кілька днів, а потім ще кілька не вдавалося
домовитись про евакуацію мешканців, які вціліли під обстрілами. Люди тікали в
чому були і як могли. Серед них мій знайомий, йому довелось разом з родиною
рятуватись під обстрілами, бо від їх будинку лишилась одна стіна. Зтого часу
він від голосних різких звуків просто втрачає свідомість. А потім в місто
заїхали танки. І сталась трагедія Бузкового парку: там містяни пішли на танки
з коктейлямт Молотова. Крупнокаліберним кулеметом їх розірвали за секунди.
Росіяни довго не пускали нікого, щоб забрати тіла. Місцевий священик, панотець
Сергій Чудинович, на свій страх і ризик разом з кількома чоловіками поховав
героїв у братській могилі прямо там, у парку. В перші дні окупації Херсона з
важкої зброї обстріляли будинки на вулицях Тарле і Перекопській. Сказали, це
помста за опір в Бузковому парку. Наприкінці квітня в області відрубали
зв'язок. Липкий жах від неможливості подзвонити рідним і дізнатись, чи живі
вони, я не забуду до скону. Ми їздили на околицю міста, бо туди добивав
зв'язок з Миколаївщини. Потім зв'язок повернули, але лише для того, щоб за
місяць вимкнути знову, і його нема вже другий тиждень. Взагалі ніякого і ніде,
навіть міські телефони не працюють. Інтернет є лише в тих, хто ще до війни
підключив його від маленьких локальних провайдерів. Ю Люди знімають паролі з
домашнього вайфаю, щоб сусіди теж могли скористатися. Всі заклади і установи,
які мають інтернет-звязок, познімали паролі в повідомили про це у соцмережах,
щоб люди мали можливість зв'язатися з рідними. На центральній вулиці Суворова
в одній точці слабенько ловить зв'язок оператора лайфсел, там юрба людей, на
лавках,на парапетах. Банки і фінансові установи. Аваль пішов практично одразу,
не надавши людям можливості ані перевести кошти, ані зняти. Ощад тримався до
останнього, аж поки туди не прийшли озброєні військові і не сказали "це тепер
наше". стор.
[1](https://t.me/informnapalm/9385)|[2](https://t.me/informnapalm/9386)|
[3](https://t.me/informnapalm/9387)