Тоді федеральному уряду також був запропонований зенітний танк Gepard, який
був знятий з експлуатації Бундесвером. Виробник Krauss-Maffei Wegmann
повідомляє, що кілька десятків можна швидко відремонтувати і доставити в
Україну. Проте група поки нічого не чує від федерального уряду згоди. «Тоді
була чітка політика, що ми поставлятимемо лише легке озброєння, а не танки», —
каже тодішній високопоставлений чиновник. «Тому ми спочатку не турбувалися про
пропозиції». Втрачено дорогоцінний час. «Нам було б достатньо стриманого
сигналу, щоб розпочати ремонт», – каже менеджер з озброєння. Натомість
представники в Берліні в більшості задіяних міністерств мовчали. На сьогодні в
секретному списку, який доступний у червоній папці в офісі таємної охорони
Бундестагу, є лише добрих 20 пунктів. Серед них 500 зенітних ракет «Стінгер» і
900 реактивних гранат і 3000 супутніх ракет, поставка яких була вирішена в
кілька днів після початку війни. Крім того, близько 2000 ракет «Стріла» зі
старих запасів НДР, 100 кулеметів MG 3, 16 мільйонів патронів, 2600
протитанкових мін, 3000 протитанкових мін, заряди вибухівки та щонайменше 100
000 осколкових гранат. Уряд досі робить державну таємницю з цього скромного
пакету – можливо, через ганьбу. Депутати світлофорної коаліції також ламають
голову, як пояснити своїм виборцям курс уряду, якщо вони самі не знають
деталей. Депутат від СДПН Каве Мансурі хотів дізнатися, яку зброю доставляють.
Його команда запитала секретну службу Бундестагу, коли Мансурі зможе приїхати.
Відповідь: на жаль, не можете. Доступ зарезервовано для членів комітетів з
економіки, закордонних справ та оборони. Мансурі – правий політик. «Те, що в
такій ситуації не всі депутати Бундестагу бачать, що поставляють в Україну, —
це просто неможливо». «Я не можу відповідати на запитання громадян з чистою
совістю, якщо сам не маю доступу до списків доставки».