Запоріжці! Добігає кінця Великдень, а разом з ним – шістдесята доба боротьби
нашого величного народу проти російської агресії. Сподіваюся, що сьогодні ви
змогли обійняти тих, кого любите. Сподіваюся, що ті дівчата та жінки, які були
змушені виїхати за кордон, змогли зателефонувати сьогодні своїм хлопцям та
чоловікам, які залишилися в Україні, і почули від них гарні новини та отримали
надію на швидку зустріч. Сподіваюся, що ті дітки, які полишили країну разом зі
своїми матусями, змогли сьогодні сказати, хоча б по телефону: «Привіт, тату».
Сподіваюся, що кожна дружина, кожна наречена, кожна донька, кожна сестра
військового змогла сьогодні додзвонитися до свого чоловіка, свого коханого,
свого брата, свого батька, які зараз боряться за нашу країну, і сказати йому:
«Христос Воскрес». Та почути у відповідь: «Воістину Воскрес». Сподіваюся, що
усі, кого розлучила ця війна, наступний Великдень будуть зустрічати разом.
Віримо у добро, віримо у краще і віримо у наші збройні сили, які подарували
нам ще один тихий та спокійний день. У нас з вами попереду ще не одна весна.
Україна заквітне. Мирної ночі, друзі!