Ірина Бабченко, наша колега, показала світлину з евакуаційного потяга. «Коли ж
ти вже здохнеш, руцький мір? Евакуаційний (пишу, і жах) потяг... Нарешті,
тиша. Дітки заснули, не плачуть. Тільки десь тихий шепіт: - мамочка, хочу
додому... хочу до папи... Серце країться. За що тій малечі всьо це? Чому ці
молоді вродливі жінки повинні пояснювати своїм дітям про небезпеку та війну?
Чому наші діти знають, що таке сирена, і що треба робити? Друга доба безсоння
від всих цих "чому". А ще мозок плавиться від необхідності постійно та швидко
приймати важливі рішення, і це не про морозиво... Сука, карлік, коли ж ти
здохнеш нарешті?»