*"Б’ють, над головою ракети летять, в городи — осколки. Кажу, давайте в хаті лишатись, вона нас захистить. Це наша хата. Батько її будував"*, — каже 82- річна Любов Зінченко. В рідному домі двоє пенсіонерів пережили окупацію Херсона. Це друга окупація міста на їхній пам’яті. Перша тривала три з половиною роки у Другу світову війну. Було страшно і тоді, і зараз, коли розпочалось повномасштабне вторгнення, пригадує 88-річний Вадим Стефанович. Але окупації він не корився і попри вік та хвороби ходив на мітинги спротиву у Херсоні. *"Кричать люди весь час: “фашисти”, “окупанти”. Ну пройшли ми до площі Свободи. Кричимо весь час: “Геть, додому! ”. Як почали стріляти орки поверх голів. Можете собі уявити?"*, — згадує чоловік. Родина Зінченків ще на початку окупації Херсона вирішила лишатись вдома. У рідній Антонівці, під постійними обстрілами чоловік, дружина та двоє онуків чекали на звільнення 8,5 місяців. Лишаються там і зараз, коли Херсон і його передмістя Антонівку обстрілюють щодня. Повну історію родини Зінченків читайте[тут](https://suspilne.media/338004-perezili-dvi-okupacii-i-zalisautsa-pid-obstrilami-rodina-pensioneriv-z-hersona-rozpovila-vlasnu-istoriu/).