Проїздом біля жовтого корпусу згадалось…Восьмий клас радянської школи. Мені
було в кайф писати твори та сидіти в бібліотеці) Все ж, дідусь був
журналістом, а батько писав та редагував сценарії. Яблуко від яблуні так би
мовити. Здавалося, вибір університету очевидний, але... У тому віці я не
усвідомлював, що це й час найважливішого вибору юності. Тому історія[
#минулемайбутнє]( #минулемайбутнє)про те, як обрати майбутню професію, навіть
якщо хтось каже, що інша – більш перспективна. Свій шлях до журналістики я
почав ще у школі: писав до багатотиражної газети у видавництві «Преса
України», а згодом вступив до клубу юних журналістів. В журналістику та
ймовірність вступу в профільний ВНЗ батьки не вірили і бажали мені більш
прогнозованого майбутнього. З огляду на мою прихильність до гуманітарних наук
вони вважали, що надійнішим для сина був би педагогічний інститут чи навіть
військово-медична академія. А вже тільки потім прийняття рішення про професію.
З батьківським вибором я формально погодився та паралельно і тихенько таки
подав документи на факультет журналістики Київського держуніверситету (тоді ще
в жовтому корпусі). Тато дізнався про моє рішення вже після того, як я склав
перший іспит. Чи було лячно? – так. Чи колись я шкодував? – ніколи. Навпаки
воно дозволило втілити мрії та ідеї, які я мав з 14-15 років. Не озираючись на
вподобання інших, довіра до внутрішнього вибору допомогла і далі рухатись в
улюбленій професії. До чого це все? Якщо цей пост читає молодь – звичайно,
дослухайтесь до порад, але рішення завжди залишайте лише за собою. Зважуйте
всі «за» і проти» суттєво раніше до вступу у ВНЗ. Не йдіть туди, куди вас
тягнуть інші. І головне – вірте своїм відчуттям. Ваше життя на та і ваше, щоб
саме ви були відповідальним за нього. І якщо вам зараз 15 – вже час
дослухатись до себе і вірити собі, бо і потім хтось вирішуватиме за вас. Далі
вибір покаже, наскільки правильним він був. Але почути себе – в будь-якому
випадку вже особиста перемога. А якщо цей текст читають батьки – підтримуйте
будь-який вибір своїх дітей. Це зміцнить їхню впевність в своїх силах та
зробить надзвичайно щасливими.