"Звичайно, багатьох з нас дивує і обурює, чому росіяни воюють проти України за
"денацифікацію". Це аналогічно до того, щоб воювати з нами під гаслами
секуляризації, демонархізації, або ж аболіціонізму. Але ж і сьогоднішнє їхнє
свято "День Росії" - хіба не прояв шизофренії? Приурочене до дня ухвалення
декларації про державний суверенітет РРФСР. Тобто коли російська радянська
республіка підважила монополію СРСР на владу на своїй території. Більшість
учасників (у тому числі Україна) дефілювали на "параді суверенітетів" вже
після Росії. Тобто не виникає питань, чому 16 липня (день ухвалення Києвом
аналогічної декларації) - свято для України. У 1991 році один-єдиний раз його
навіть як "День незалежності" відзначали. Але в Росія сумує за розпадом СРСР.
А ще там хочуть скасувати постанову Верховної Ради СРСР про визнання
незалежності Литви. Даруйте, а при чому тут колишня РРФСР, яка сама
сепарувалася від СРСР, до загальносоюзної Верховної Ради? Зрештою, у Росії
немає більше Верховної Ради, бо свою Верховну Раду росіяни розстріляли з
танків у 1993 році. Ото вже був всім майданам майдан. Розстріляли, скасували і
запровадили кишенькові Федеральні збори (Дума + Рада федерації). Формально
Єльцин вчинив переворот. Але це була перемога ліберальної єльцинської
диктатури над червоно-коричневою російською демократією. У тих умовах -
благополучна для України розв'язка. Але дивно, що ніхто в Росію тоді
інтервенцію не розпочав під гаслами відновлення законної влади. Як це вчинила
сама Росія проти України у 2014 році у Криму, але чомусь утрималася в 2005-му,
після Помаранчевої революції. А як правильно росіянам трактувати серпневий
путч 1991 року? Група заколотників прагнула завадити підписанню ініційованого
Горбачовим "нового союзного договору", розцінюючи його як крок до розвалу
імперії. До речі, гекачепістів тоді обзивали "хунтою" - чи не перша адаптація
цього латиноамерикансько-середземноморського поняття у наших широтах.
Заколотники програли, СРСР розвалився, а до підписання договору у переможців
навіть не дійшло. Яку мораль з цього мають винести ревнителі імперії? Путін у
той час на своєму місці виступив проти ГКЧП. А давайте поглянемо на наші
відносини з РФ після 2014 року як формалісти? Суверенітет і державні кордони
України, її територіальну цілісність Росія юридично визнавала з 1990-х років.
Купа двосторонніх договорів, загальних принципів міжнародного права, посилань
на ООН, ОБСЄ і т.д, і т.д. Але якісь мутні типи на частині суверенної
території України раптом оголошують незалежність і бажання приєднатися до РФ.
Ну як можна їм відмовити? Ще й захистити їх "волевиявлення" треба військами.
Для чистоти експерименту - волевиявлять чи не волевиявлять? Далі (також зовсім
без втручання Москви, як нас запевняють) на іншій частині суверенної
української території, що юридично визнано РФ, інші мутні типи також щось
проголошують. Росія ні разу не втручається у спроби України відновити у себе
територіальну цілісність і конституційний лад (ага, ага), але враз вирішує
мирити цих буйних і ніким не визнаних мутних типів з владою визнаної всіма
держави. Вісім років отак "мирила". Могла б і ще вісім років собі "мирити".
Але раптом щось клацнуло і вирішила Москва визнати цих мутних типів окремими
державами. А далі парадокс. Вона ж, Росія, визнає одночасно держави, у яких
"не врегульовані" між собою територіальні питання. Бо ж і Україна в принципі
не визнає мутних типів на своїй території, і мутні типи нафантазували собі, що
якісь додаткові території України мають їм належати. Що робить Росія? Починає
силою відновлювати "територіальну цілісність"... ні, не України, з якою більше
20 років дипломатичних відносин, а мутних типів, яких визнали "державами" за
кілька днів до того. Чомусь це російське відновлення "територіальної
цілісності" за три місяці забирає більше людських життів, ніж всі вісім років
спроб відновлення своєї територіальної цілісності Україною. Цим спробам
заважали під приводом необхідності уникати жертв і "миритися".