Мілітарний знову [покликав крутого
гостя](https://www.youtube.com/watch?v=ktJNrw6dxwo) (повторно), підполковник
Микола Саламаха - справжнього військового експерта. Шкода, що у нього не
вистачає часу вести телеграм канал. Проте за півтори години, як і минулого
разу, розповів купу всього цікавого. 1) ЗСУ зараз укомплектовано танками
приблизно на 80% 2) Танки не стали не потрібними, навпаки, їхня роль у бою
зросла, а функції розширилися. 3) Танки у ЗСУ зараз використовуються не так як
у 2014-2021, коли вони працювали по 1-2 машини. Зараз це танкова рота (10
танків), що веде одночасний бій. Піхота краще розуміє, як використовувати
синергію з танками в бою. 4) Трофейні танки досить добре себе показують, ними
вдалося нормально оволодіти та використати їх функціонал. У деяких
механізованих бригадах кілька танкових взводів на трофейній техніці. Багато
піхотинців з ВУС танкістів згадали свій досвід у навчанні на Десни і
застрибали в трофейні танки як у свої. 5) Супротивник використовує танки не по
1 взводу, а по роті (10 танків) і більше, якщо від танкового батальйону
залишилося більше роти. Практично як за радянськими підручниками, де 10 танків
на смугу завширшки 500 метрів, але другого ешелону, який передбачають книги,
вони не мають. 6) Обидві сторони для ремонту техніку відводять щонайменше на
200-300 км від фронту, транспортування займає 5-6 годин. Фахівцями, здатними
виконувати агрегатним ремонтом, ніхто ризикувати не хоче, як і
спеціалізованими машинами необхідними для польових майстерень. 7) Є деякі
проблеми з розподілом танкістів при перекваліфікації з Т-64 та Т-80 на Т-72 та
у зворотному напрямку. Цей момент можна було б оптимізувати. 8) Осколково-
фугасні снаряди напрочуд успішно придушують і нейтралізують танки
супротивника, досить 1-3 попадань і люки відкриваються, танки кидаються, або
екіпаж отримує контузію і залишається в танку назавжди. 9) Основні втрати
танкісти противника зазнали через погану підготовку екіпажів та безграмотну їх
комплектацію. Купу трофеїв взяли, які просто стояли посеред дороги без палива.
10) У Oryx засвітилося 60-70% втраченої нами техніки, для супротивника це
число 50-60%. 11) Трофейну техніку не завжди ставлять на облік, хоча за неї
платять як і знищену. Пошкоджений танк противника не можна поставити на облік.
12) Противник активно користується керованим озброєнням танків Т-72Б3 та
Т-80БВМ з відстаней 4.5 – 5.5 км із засідок. Технічна перевага завдяки
модернізаціям на боці противника, особливо з керованого озброєння (ПТРК). 13)
Т-80БВМ вибули на 90%, Т-72Б3 та Т-72Б3М ще є, втрачено до 900 машин,
залишається ще до 800 одиниць, але є проблеми з навченими екіпажами для них.
Саме тому витягують Т-62М та старі моделі Т-72 та Т80 зі зберігання, є літні
добровольці, які служили на них. 14) Ремонтних танкових заводів у Росії
залишилося три і можливості для ремонту та зняття зі зберігання танків досить
обмежені (не більше 100-200 штук на місяць у сумі). 15) У нас дійсно по 10
засобів поразки на кожен танк противника, але їх використовують і проти
Уралів, БТР, БМП та інших машин. Ефективність застосування навченими солдатами
дуже висока, особливо Javelin, у нас вона вища ніж USMC. FGM-148 Javelin
показують себе краще ніж NLAW, які мають проблеми з якістю органів управління,
особливо взимку, і нюанси з навчанням, і чим Стугна-П, там проблеми з якістю
комплектуючих і палива/порохів, не завжди адекватно відпрацьовують на 3750
метрів на які надійно дістає Javelin. 16) Хто вийшов живим з першого бою - вже
досвідчений боєць, хто пережив 2-3 бою - вже вчить решту, після 4-5 бойових
ситуацій вже "непереможний" підрозділ. 17) Іноземні добровольці просять те
озброєння, якого вони звикли. Найчастіше вибирають РПГ-7 перед NLAW або
Matador, тому що немає можливості зробити 3-4 тренувальні постріли. Якби така
ж практика застосовувалася у ЗСУ, ефективність застосування протитанкових
засобів була б набагато вищою.