! [​​](https://telegra.ph/file/ad64208a9a49b23651ce2.jpg) **У 1808 році
Іспанія була захоплена Францією під час Наполеонівських війн, а прогресивні
суспільно-економічні реформи, що почалися у Європі лише налякали колоніальні
еліти. ** Місцеві аристократи боялися втратити своє положення і владу, а тому
регіон охопила війна на незалежність. У період з 1810 по 1828 роки, з’явились
незалежні Мексика, Перу, Болівія, Венесуела, Чилі, Аргентина, Уругвай.
Досягнувши самостійності колоніальні еліти законсервували будь-які соціально-
політичні зміни в країнах, встановивши авторитарні режими. Селяни так і не
отримали покращення своїх прав і майнового стану. Влада утримувалась великими
землевласниками – латифундистами, тобто тогочасним олігархатом. Еволюційного
шляху до суспільно-економічних змін не сталося. Тому почали поширюватись
революційні методи боротьби. Революціонери обіцяли швидкі популістичні
реформи, широкі соціальні права, перерозподіл багатств та земельну реформу.
Але революціонери, прийшовши до влади одразу забували про свої обіцянки,
породжуючи наступну хвилю заворушень і насильницької зміни влади. Так,
наприклад, лише між 1824 й 1867 роками в Мексиці змінилося 52 президенти! У
Венесуелі у період між 1829 і 1899 роками змінилось 36 президентів і пройшло
аж 4 громадянських війни. У Гондурасі у період між 1845 і 1876 роками
відбулося 12 громадянських війн! Тож внаслідок постіних переворотів і
громадянських війн на всьому континенті сформувалась насильницька культура
зміни влади. Заможний прошарок населення і бідні люди не звикли до діалогу і
суспільного договору. Прості рішення, пусті обіцянки і ліві ідеї набували
популярності. Люди покладались не на сталий розвиток і поступові зміни, а на
чергового політика – популіста чи військову хунту, яка захопить владу і швидко
зробить їм добре. Більше про походження популярності лівих у Латинській
Америці в[нашому відео](https://youtu.be/qYpFu1TDEVk).