🇺🇦🇺🇦Трохи аналітики - з перших вуст Війна перейшла у нову фазу. І ця ваза
також важка, але легша, аніж попередня. Ворог грузне. Ворог тоне. Ворог кидає
останні резерви. У ворога закінчуються боєздатні люди і ракети. Його наступний
крок, якого він боїться і сам – мобілізація, призов і вісімнадцятилітні лякані
призовники на броні (хто забув, як це виглядає – дивимось кадри з Першої і
Другої Чеченської). Саме цей крок і буде для нього катастрофічним, бо якщо вже
зараз в бій відмовляються йти, або йдуть і здаються деморалізовані
контрактники, то уявіть собі, з якою швидкістю будуть здаватися мобілізовані.
Подивіться, як це відбувається на окупованому Донбасі, де саме примусово
мобілізовані здаються у полон один за одним, у касках часів Другої світової.
Ми реально не будемо встигати їх брати у полон. А єдиний козир, який залишився
у ворога (окрім ядерного удару, який фактично дорівнює кулі в голову самому
собі) – це армія Бєлоруссії. І цей козир – це максимум козирна шістка. Армія
РБ невелика, слабка, деморалізована (бо Лукашенко чверть сторіччя продавав їм
як головний здобуток мир і відсутність збройних конфліктів). І ця армія дуже
давно ні з ким не воювала. Наші Збройні Сили, які воюють дев‘ять років, які
воюють на своїй землі і за свою землю, і які прямо зараз розвішують пизди
одній із найсильніших (вже нє) армій світу – це тигри, а армія Лукашенка –
кабани, при чому без двох лап по діагоналі. Інакше кажучі, у тих білорусів,
які не здадуться одразу після перетину кордону, шансів не дохуя. Так, вони
доставлять нам проблеми. Але на фоні того, що ми перемололи за тиждень
найкращі сили російської армії, у порівнянні з якими… ну ви в курсі про тигра,
кабана і діагональні ноги, то це виглядає дійсно хуйово. Для білорусських
солдатів, звичайно. Можна ще й одночасно докинути таджиків та киргізів. Чи
Збройні Сили Ерітреї. Насправді – майже похуй. Ми вистояли під час
найстрашнішого, найсильнішого, підступного удару. Тепер ми забираємо
ініціативу. Це ще не кінець війни, і навіть не кінець її початку. Але з кожним
днем ми наближаємось до перемоги. Ми забираємо ініціативу. Ми забираємо життя
ворогів і техніку. Ми отримуємо нову зброю, добровольців, гроші, паливо,
техніку, обладнання, літаки. А Росія тільки втрачає. Ми переможемо. Але до
цього ще не одна ракета впаде на наші міста, ще не до одного населеного пункту
заїде бродяча російська колона і не один український захисник віддасть життя
за те, щоб світ позбавився країни-терориста. Це факт, який сприйняти треба.
Але на нашому боці правда і ненависть. І ще спокій. Страшний спокій, за яким
клокоче, немов лава, неймовірний гнів на сук, які вбивають наших дітей, міста
і друзів. Ця війна, війна лютого гніву, буде виграна. Ціна буде високою. Але
вибору немає. У війні на знищення ми себе знищити не дамо - воюючий журналист
Юрій Гудименко