**Свідомо одразу не коментував військовий переворот у Гвінеї, оскільки чекав
інформації щодо реакції самих гвінейців, їх сусідів, "великих гравців" в
Африці (Франції, Росії, Китаю), і, звісно ж, ставлення у нас** Перше. Як не
дивно, і сусіди, і "великі гравці" (навіть Росія та Китай) визнали переворот
антиконституційним та закликали звільнити з-під арешту президента Альфу Конде.
Правда ж така одностайність дивує? Однак вона пояснюється просто. По-перше,
Альфа Конде - приклад політика, який міг догодити всім. По-друге, Гвінея -
третя у світі за обсягом видобутку та експорту бокситів (82 млн. т за 2020 р.
або 22% всього світового видобутку) і перша за обсягом виявлених світових
запасів (7,4 млрд. т з 30-75 млрд. т загальних запасів). Очевидно, що
зовнішнім партнерам поки незрозумілий полковник Мамаді Думбуя, тому не лише
від "любові" до конституційного ладу Гвінеї, а й керуючись власними
економічними інтересами навіть Росія та Китай солідарні з європейськими
країнами у підтримці Альфи Конде (словесній). Конкретний приклад - достатньо
звернути увагу, як різко стрибнули ціни на алюміній на Лондонській біржі
металів і досягнули рекордного з травня 2011 року показника - 2776 доларів за
тону (звичайна ціна - приблизно 1794 долари за тону) Друге. Реакція самих
гвінейців більш ніж стримана. Масових протестів проти військових не
спостерігається. Так, можна списати на те, що проти влади озброєних людей
досить складно протестувати. Однак варто згадати 2009 р., коли проти
тодішнього очільника Гвінеї капітана Мусси Дадіса Камари відбулися масові
протести. Насправді гвінейці були, м'яко кажучи, мало задоволені правлінням
Альфи Конде. Гадаю, ви пам'ятаєте протести 2019-2020 рр., проти
конституційного референдуму, який дозволив балотуватися тоді ще 82-річному
Конде на третій президентський термін. До цього додаємо тотальну корупцію,
починаючи з місцевих органів влади, і закінчуючи вищими ешелонами влади,
непотизм, підвищення ціни на пальне і т. д. Одним словом, гвінейці не дуже
засмутилися через арешт свого "улюбленого" президента Третє. Помітив, що в нас
намагаються провести паралелі військового перевороту в Гвінеї з аналогічними
подіями в сусідньому Малі, а також співчувають гвінейцям через те, що ті
звернули з демократії. Чесно, досить дивно вважати президента, який переписав
конституцію під себе і пішов на третій термін, взірцем демократії. І ми тут є
такими ж циніками, як і країни ЄС, Китай та Росія Щодо паралелей з Малі. Так,
як і в цій державі, у Гвінеї владу захопив полковник, тобто військовий високої
командної ланки, що досить нетипово для Африки, де президентом ставав навіть
лейтенант (Джеррі Роллінгз у Гані в 1981 році). Це є додатковим свідченням про
невипадковість перевороту + саме звання та відповідна йому армійська посада
надають більшої політичної ваги. І з Мамаді Думбуя, і з Ассімі Гоїтою
(нинішній очільник Малі) французам, росіянам та китайцям все ж доводиться
рахуватися та визнавати за ними владу. До прикладу, з тим же капітаном Амаду
Саного (очільником військового перевороту в Малі 2012 р. ) не сильно поспішали
домовлятися, оскільки, будучи капітаном, він не зміг "обрости" відповідним
політичним впливом і не розглядався зовнішніми силами як такий, що може
забезпечити їхні економічні, політичні та безпекові інтереси в країні Однак, я
б не поспішав порівнювати ситуацію у Гвінеї з ситуацією в Малі - принципово
інший політичний контекст. Ібрагім Бубакар Кейта (колишній президент Малі), на
відміну від свого колеги Альфа Конде - конституцію під себе не переписував, а
тому навіть з символічної точки зору його повалення обґрунтувати досить
складно На превеликий жаль, у випадку Гвінеї проблема в тому, що військовий
переворот - це найкраще рішення для цієї країни. Чому? Достатньо подивитися на
питання передачі влади. У Гвінеї Альфа Конде, будучи у відверто похилому віці,
нікому навіть не збирався її передавати (на відміну від Кот-д'Івуару, де
гіпотетичні наступники теж старого Алассана Уаттари раптово померли від хвороб
і ця країна теж може зіткнутися з проблемами, аналогічними гвінейським).