
Олександр Ілліч Дяче́нко ( 10 січня 1956, Київ) — український скульптор; член Спілки радянських художників України з 1987 року. Син художників Валентини та Іллі Дяченків, брат графіка Оксани Дяченко-Цах.

Біографія
Народився 10 січня 1956 року в місті Києві (нині Україна). 1979 рокузакінчив Львівський інститут прикладного та декоративного мистецтва, де навчався в майстерні Емануїла Миська. Живе у Києві, в будинку на проспекті Любомира Гузара, № 12.

Творчість
Працює у галязях станкової та монументальної скульптури, віддаючи перевагу шамоту. Серед робіт:
;станкова скульптура

* «Мовчання. Пієта по ненародженим» (1987);
* «Сон» (1987);
* «Купальниця» (1987);
* «Пантоміма на тему любові» (1988);
* «Кокон» (1988);
* «Перевернутий глечик» (1989);
* «Композиція з гострими кутами» (1989);
* «Повернення блудного сина» (1992);
* «Вагітна» (1993);
* «Піраміда» (1999).

;монументальні роботи
Надгробний пам'ятник Миколі Амосову.
* фонтан у операційному залі Національного банку України (1995);
* надгробний пам'ятник на могилі Миколи Амосова в Києві на Байковому кладовищі (2003, у співавторстві).
Брав участь в реконструкції пам'ятника княгині Ользі у Києві (автор фігури Андрія Первозванного).

Учасник республіканських, всесоюзних, міжнарожних мистецьких виставок і скульптурних пленерів з 1980 року. Персональні виставки відбулися у Києві у 1988 році, Чернігові у 2000 році. У 1987 році отримав 2-гу премію на Всесоюзній виставці «Молодість країни» та у 1991 році — 1-шу премію на бієнале «Відродження» у Львові.

Окремі роботи зберігаються у Запорізькому, Хмельницькому художніх музеях.

Примітки


Література
* 








