

Забайка́льське коза́че ві́йсько () — одне з одинадцяти козачих військ Російської імперії XIX — XX століття. Розміщувалося в Забайкальській області. Військовий штаб — місто Чита. Існувало протягом 1851–1918 років. Патрон — святий Олексій. Брало участь в придушенні Іхетуаньського повстання (1899–1901), в російсько-японській (1904–1905 і Перший світовій війнах (1914–1918). Ліквідоване радянською владою в ході громадянської війни в Росії.

Історія

Заснування
Забайкальське козаче військо було утворене 17 березня 1851 наказом імператора Миколи I на території Забайкалля. Воно формувалося з частини сибірських козаків, бурятів, евенкійських військових формувань, російських та українських селян-колоністів. Військо складалося з 3 кінних полків і 3 піших бригад. До них входили 1-й, 2-й, 3-й російські полки, 4-й тунгуський (евенкійський) полк, 5-й і 6-й бурятські полки. Забайкальські козаки мусили здійснювали охорону кордону з Китаєм, а також нести внутрішню службу.

1858 року зі складу Забайкальського козачого війська було виокремлено Амурське козаче військо.

На чолі війська стояв наказний отаман, яким з 1871 року був військовий губернатор Забайкальської області з центром в Читі.

Першим наказним отаманом 23 жовтня 1871 став Павло Іванович Запольський. На початку XX століття забайкальські козаки виставляли в мирний час 1 гвардійську півсотню, 4 кінних полки і 2 батареї; у Першу світову війну виставили 1 гвардійську півсотню, 9 кінних полків, 4 батареї і 3 запасних сотні.

24 грудня 1890 року було встановлено день військового свята. Ним стало 30 березня (17 березня за старим стилем), день поминання святого Олексія.

Російсько-китайська війна
Забайкальські козаки брали участь у придушенні повстання боксерів в китайській династії Цін 1899–1901 років.

Російсько-японська війна
Павло Скоропадський, командир 5-ї сотні 2-го Читинського полку забайкальських козаків в російсько-японській війні.
Забайкальські козаки брали активну участь у російсько-японській війні 1904–1905 років. 18 січня 1904 року була створена Забайкальська козача дивізія, до складу якої увійшли:
* 2-й Аргунський полк;
* 2-й Верхньоудинський полк;
* 2-й Нерчинський полк;
* 2-й Читинський полк;
* 3-я батарея;
* 4-я батарея.

Перша світова війна
У 1916 козаче населення Забайкальського козачого війська становило 265 тисяч чоловік, на військовій службі знаходилося 14,5 тисяч. Воно брало участь в Перший світовій війні.

Під час Громадянськой війни в Росії отаманом забайкальських козаків було обрано Г. М. Семенова, який виступив проти Жовтневого перевороту і вів бойові дії проти більшовиків. Під його керівництвом у 1918 році діяло державне утворення Забайкальська республіка, а у 1920 — Російська Східна Окраїна.
 
У 1920 припинило існування у зв'язку з ліквідацією Радянською владою козацтва як військового стану.

Карта земель Забайкальського війська

Організація
* Наказний отаман Забайкальського козачого війська (голова дивізії і губернатор Забайкалля).
** Військове чергування (військові справи)
** Військове правління (господарські справи)
* Бригада → Полк → Сотня. Усього 6 бригад.
** Аргунський перший козачий полк (центр Аргунська станиця)
** Верхньоудинський перший козачий полк (центр Верхньоудинськ)
** Читинський перший козачий полк (центр Чита)
** Неречинський перший козачий полк (центр Неречинськ)

Керівники
* Корсаков Михайло Семенович, полковник, згодом — генерал-лейтенант (14 грудня 1855 — 21 січня 1871) — наказний отаман.
* Барабаш Яків Федорович, генерал-майор (1 січня 1885 — 1 січня 1886) — наказний отаман.
* Надаров Іван Павлович, генерал-лейтенант (9 травня 1901 — 1 травня 1903) — наказний отаман.
* Парчевський Павло Антонович, генерал-майор (3 лютого 1903 — 15 квітня 1905) — начальник штабу.
* Ебелов Михайло Ісайович, генерал-лейтенант (25 жовтня 1906 – 26 квітня 1908) — наказний отаман  
* Алексеєв Анатолій Миколайович, полковник (5 січня 1911 — 2 квітня 1912) — начальник штабу.
* Кияшко Андрій Іванович, генерал-лейтенант (28 березня 1912 — 1 січня 1916) — наказний отаман.
* Шкинський Яків Федорович, генерал від інфантерії (7 жовтня 1915 — 31 березня 1917) — військовий наказний отаман.

Див. також
* Забайкальська республіка
* Російська Східна Окраїна
* Далекосхідна армія

Примітки


Джерела та література
* Смирнов Н. Забайкальское казачество. — Москва: Вече, 2008.
* Савельев Е. (исторические наброски). XXVII. Забайкальское казачье Войско // Племенной и общественный состав казачества. Донские областные ведомости — № 203/19.09.— 1913. —  стр. 2-3-4 
*  Енциклопедія забайкалля. Забайкальське Козаче Військо
* Васильев А. П. Забайкальские казаки: исторический очерк. В 3 т.  - Чита: Типография Войскового Хозяйственного Правления Забайкальского казачьего войска, Чита, 1916-1918 / Благовещенск, 2007. / Том 3 и приложение к нему. - 1918. - III + 348 с, 2 л. карт.
* Сибіряков Н. С. Кінець Забайкальського козачого війська // Минуле. М., 1990. Т. 1
* Смирнов Н. Н. Слово про забайкальських козаків. Волгоград, 1994
* Василевский В. И.  Забайкальское казачье войско: краткий исторический очерк. — М.: Русское слово, 2000. — 64 с.
* Василевский В. И. Забайкальское казачье войско в годы революции и гражданской войны. — Чита, 2007 — 173 с.
* Василевский В. И., Перминов В. В. История Забайкальского казачьего войска (краткая хронология). — Чита, 2001.
* . Дневник забайкальского казачьего офицера. Русско-японская война 1904–1905. Ил. и фото авт. — СПб, 1908. — 431 с. // — Кучково поле, 2016. — 416 с. (Серия: Военные мемуары) — ISBN: 978-5-9950-0599-5
* Годовова Е. В.  Повседневная жизнь российского казачества во второй половине ХIХ – начале ХХ вв. Дис. , 2019
* Токмаков В. С. История повседневной жизни казачества в период колонизации юга Дальнего Востока России во второй половине XIX – начале XX вв. Дис., 2020

Посилання

*  Історія забайкальських козаків 
*  Забайкальське козаче військо  





