 DPICM типу M77, що використовується в реактивній системі залпового вогню (РСЗВ). M77 був розроблений на основі M483A1, який був розроблений для так званих «важких» артилерійських снарядів калібру 155 мм і 8 дюймів (203 мм).

Удосконалений звичайний боєприпас подвійного призначення (Dual-purpose improved conventional munition — DPICM) — це боєголовка артилерійського снаряду або ракети «поверхня-поверхня», яка підривається на оптимальній висоті та відстані від цілі для того, щоб суббоєприпаси щільно розподілились по навколишній території. Можуть використовуватися як кумулятивні суббоєприпаси для протитанкової боротьби, так і осколкові протипіхотні (звідси і назва — «подвійного призначення»). Деякі суббоєприпаси можуть бути розроблені для уповільненого спрацювання або обмеження рухливості (міни). Різновид цього типу боєприпасів класу «повітря-поверхня» більш відомий як касетна бомба . Вони заборонені більш ніж 100 країнами відповідно до Конвенції про касетні боєприпаси.

Снаряди DPICM США
Розробка снарядів DPICM почалася наприкінці 1950-х років з першого 105 мм снаряда M444, прийнятого на озброєння в 1961 році. Його суббоєприпасами були прості протипіхотні гранати. Виробництво M444 припинилося на початку 1990-х років.

Першим справжнім DPICM був 155 мм М483, який випускався в 1970-х роках. До 1975 року використовувалася вдосконалена версія M483A1. Снаряд містив 88 гранатометних боєприпасів подвійного призначення M42/M46. 155 мм снаряд М864 мм почав вироблятися в 1987 році. Він мав донний газогенератор, що збільшує дальність пострілу, і ті самі гранати М42/М46. Донний газогенератор зменшив кількість суббоєприпасів до 72. У 2003 році в бюджеті було заплановано роботу з модернізації гранат M42/M46 із самознищувальним запалом, щоб зменшити проблему «несправних» суббоєприпасів, які спочатку не вибухають, але можуть вибухнути при поводженні з ними пізніше. 

Робота над снарядами калібру 105 мм розпочались наприкінці 1990-х років. Проєкт розроблявся на основі суббоєприпасів M80. Кінцевими результатами стали два снаряди: M915, призначений для використання з легкою буксируваною гаубицею M119A1, і M916, розроблений для гаубиць M101 / M102 .


Снаряд

 M483A1

 M864

 M915

 M916

 M444


 Калібр

 155 мм

 155 мм

 105 мм

 105 мм

 105 мм


 Дата обслуговування

 1975 рік

 1987 рік

 1998 (? )

 1998 рік

 1961 рік(виробництво закінчилося на початку 1990-х)


 Дальність

 ? до 17 км

 ? до 30 км

 10 км до 14 км

 3 км до 11 км

 ? до 11,5 км


 Суббоєприпаси

 64 × М42або
24 × М46

 48 × М42або
24 × М46

 42 × М80

 42 × М80

 18 × М39(M444E1 використовував M36)


 Вага снаряда

 46.5 кг

 47 кг (приблизно)

 ?

 ?

 14.97 кг


 Довжина

 937 мм

 899 мм

 ?

 ?

 371,9 мм


Використання
DPICM були розроблені з кількох причин:

* Вони можуть надати важкій гарматі непрямого вогню (гаубиці) здатність вражати ділянку цілей, при цьому розкид суббоєприпасів компенсує притаманну снарядам  неточність;
* DPICM з кумулятивними зарядами має потенційну руйнівну дію на броньовану техніку, але може знадобитися дуже велика кількість снарядів, щоб мати ефект проти таких цілей, як формування танків;
* Завдяки комбінованому розповсюдженню та вибуху в повітрі вони більш ефективні проти окопаних військ, ніж звичайні фугасні снаряди.

Майбутнє
Через проблему «несправних» суббоєприпасів і високу точність зброї з GPS-наведенням, артилерійські снаряди та ракети DPICM менше використовувалися американськими військовими. У результаті велика кількість боєприпасів, закуплених під час холодної війни, була поміщена у військові запаси. Однак станом на 2014 рік більшість досягає кінця свого терміну експлуатації і потребує утилізації.




