
Міріа́м Аррі́, справжнє ім'я Марія Розетта Шапіра (; 21 лютого 1869, Єрусалім — 10 березня 1958, Нёйі-сюр-Сен) — французька письменниця та журналістка. Дочка відомого єрусалимського антиквару Мозеса Шапіри, автор історичних романів, автобіографічної прози та дорожніх нотаток, автор історичних романів, автобіографічної прози та путевых заметок.

Біографія і творчість
Марія Шапіра народилася в 1869 році (в деяких джерелах вказується 1875 рік) в Єрусалім. Її батьком був відомий ієрусалімський антиквар Мозес Шапіра, родом із Росії, а мати — Розетта Шапіра, колишня протестантська діаконісса. У 1884 році, після звернення до фальсифікації старовинних рукописів, Мозес Шапіра покінчив з собою. Семья была разорена; жінка Шапіри продала рештки майна та повернулась на свою батьківщину — у Німеччину. Там Марія і її старша сестра вчилися в ліцеї в Берліні. Марія говорила і писала по-німецьки та по-англійськи; в Німеччині вона друкувалася в газетах і журналах, включаючи Berliner Tageblatt. Однак, отримавши диплом учительниці початкових класів, вона вирішила вивчити французький і поселитися в Париж.

Марія приїхала у Францію у віці 17 років. Впродовж некоторого часу вона була секретарем французької літературної критики Жюля Леметра. Поступово вона зблизилася з літературними кругами, почала відвідувати літературні салони (в тому числі Анатоля Франса і мадам де Кайяве) і публіковатися. Ей надали підтримку такі літератори, як Катюль Мендес, Марсель Швоб, Маргеріт Дюран. У 1899 році був опублікований її роман «Passage de bédouins». За ним послідували ще кілька романів, місцем дії яких був Французький Індокитай. Відгуки критики були позитивними, однак справжній успіх письменники прийшов після публікації роману «La Conquête de Jérusalem» («Завоевание Иерусалима», 1903). У 1904 році він був удостоєний літературної Премії Феміна. Міріам Аррі стала першим лауреатом цієї премії, вскоре після її установи. Перед цим вона, за підтримки Анни де Ноай, номінована на Гонкуровську премію, але не отримала її. Відомо, що Премія Феміна була заснована саме як «жіноча» альтернатива «чоловічої» Гонкуровської премії, після того як Аррі отримала відмову з тієї причини, що вона — жінка. Вподальшому письменниця увійшла в журі цієї премії.

Протягом своєї літературної кар'єри Міріам Аррі опублікувала близько 35 романів, у тому числі «La Divine chanson» (1911), «La petite fille de Jérusalem» (1914), «Siona chez les Barbares» (1918), «Siona à Paris» (1919) і «Le Tendre cantique de Siona» (1922). Центральний персонаж кількох книг — Сіона, що народилася в Єрусалімі, а потім переселилася у Францію — у багатьох є alter ego самої письменники. У деяких своїх романах, таких як «Les Amants de Sion» (1923), «La Nuit de Jérusalem» (1928) і «La Jérusalem retrouvée» (1930), вона з почуттям пише про сіоністські рухи. В остальном ее творчество близко к литературе французского орієнтализма.

З 1904 року Міріам Аррі була одружена з французьким скульптором Емілем Перро. Вона багато подорожувала — в Туніс, Єгипет, Персію, Індокитай, на Мадагаскар і в рідну Палестину&— в тому числі в якості журналістки. Матеріал, зібраний під час цих поїздок, став основою репортажів і книг. У 1934 році Аррі стала кавалером Ордена Почётного Легіона.

Міріам Аррі померла в 1958 році в Нёйі-сюр-Сен.

Примітки



