


 Toxicodendron radicans , відомий в англомовних країнах як  східний отруйний плющ  або  отруйний плющ , є алергенною листопадною рослиною з роду Toxicodendron, яка росте в Азії,  Північній Америці, Австралії. Сверблячу, іноді болючу висипку спричинює речовина урусіол - прозора рідка сполука в соці рослини. Незважаючи на назву, рослина не належить до роду плющів (Hedera), є радше представником роду анакадієвих (Anacardiaceae). Також це - не  Toxicodendron rydbergii (західний отруйний плющ), схожий.
Toxicodendron radicans споживають різні тварини, а плоди дзьобають птахи. Назва radicans вказує на чіпкі вусики, якими рослина кріпиться до своєї опори.

Є численні підвиди та різновиди Toxicodendron radicans зі здерев’янілими стеблами: чіпкі ліани на різних опорах; кущі до 1,2 метра заввишки; рослини 10–25 сантиметрів.

Опис
Листки Toxicodendron radicans трійчасті, довжиною до 30 сантиметрів, з трьома мигдалеподібними листочками, 3 - 12 сантиметрів.  Колір листя - від світло-зеленого (зазвичай молоде листя) до темно-зеленого (зріле листя), восени - яскраво-червоне. Листочки зрілого листя дещо блискучі, мають кілька зубців по краю, а поверхня гладка. Рослини розвивають придаткове корінння. Сік темніє після контакту з повітрям.
Toxicodendron radicans розмножується вегетативним або статевим способом. Цвіте з травня по липень. Жовтувато- або зеленувато-білі квіти непримітні, зібрані в пучках до 8 сантиметрів. Ягодоподібний плід із камінчиком, дозріває в серпні-листопаді і має сірувато-білий колір.

Поширення
Toxicodendron radicans росте на більшій частині Північної Америки, включаючи Канадські провінції Квебек, Онтаріо та всі штати США на схід від Скелястих гір, а також у гірських районах Мексики. Зазвичай трапляється в лісистих місцевостях, особливо на узбіччях. Також росте на відкритих скелястих ділянках, полях. Рослина надзвичайно поширена в приміських районах Нової Англії, Середньої Атлантики та південного сходу США. Рідко росте на висоті понад 1500 метрів.
Множиться на різноманітних типах ґрунтів із рН ґрунту від 6,0 (кислий) до 7,9 (помірно лужний). Не особливо чутливий до вологости ґрунту, але не росте в пустельних або посушливих умовах. Може рости в регіонах, де бувають сезонні повені чи ґрунти із солонуватими водами. Місцями утворює величезні пишні зарості. Занесений до списку шкідливих хабазів у штатах Міннесота та Мічиган у США та в канадській провінції Онтаріо.
За межами Північної Америки Toxicodendron radicans також росте в Китаї, Австралії. Насіння поширюється переважно тваринами і залишається життєздатним після проходження через травний тракт.

Токсичність
Алергічна реакція, спричинена урусіолом, у деяких випадках може прогресувати до анафілаксії. Приблизно від 15 до 25 відсотків людей не мають алергічної реакції на урусіол, але більшість людей мають сильнішу реакцію при повторній або більш концентрованій дії. Як правило, висип від урусіолової олії триває від п’яти до дванадцяти днів, але зрідка може тривати місяць і більше. У США урусіолом щорічно уражається понад 350 000 осіб. Після пошкодження частин рослини сік витікає на поверхню, де урусіол стає чорнуватим лаком від стикання з киснем. Урусіол при попаданні на шкіру викликає сильний свербіж, який переростає в червонувате запалення або безбарвні горбки, потім утворюються пухирі. Останні дослідження показали, що деякі традиційні ліки є неефективні. Дерматологи радять безрецептурні засоби: примочки з вівсяної каші та харчову соду, негайне кількаразове змивання мильним розчином або спиртом протягом 2 - 8 годин, скраб мочалкою. Може допомогти запобігти реакції також прийняття димедролу.
Рідина, що виділяється під час розривання пухирів, не поширює отруту, виробляється організмом. Радять протерти всі предмети, яких торкалися потерпілі від токсинів. Якщо рослинний матеріал з урусіолом спалити, а потім вдихнути дим, цей висип з’явиться на слизовій оболонці легенів, викликаючи сильний біль і, можливо, смертельні випадки через дихання. Якщо з’їсти отруйний плющ, можна пошкодити слизову оболонку ротової порожнини та травного тракту. Урусіоловий висип зазвичай розвивається протягом тижня після контакту і може тривати 1–4 тижні. У рідкісних випадках реакції на урусіол можуть вимагати госпіталізації.
Урусіол може залишатися активним протягом декількох років, тому обробка опалого листя чи стебел теж може викликати опіки. Крім того, олія, що потрапляє з рослини на інші предмети чи, наприклад, на шерсть домашніх тварин, може спричинити висип, потрапивши на шкіру. Одяг треба випрати. 

Література
* Барселу, Дональд Г. (2008). Медична токсикологія природних речовин: харчові продукти, гриби, лікарські трави, рослини та отруйні тварини. Джон Уайлі та сини. С. 681–. ISBN 978-0-471-72761-3.
* Факультет біології Гамільтонського коледжу Ернест Х. Вільямс молодший, професор (26 квітня 2005). Довідник про природу: Посібник із спостереження за природою. Oxford University Press. С. 57–. ISBN 978-0-19-972075-0.
* Вікс, Саллі С.; Weeks, Harmon P. Jr. (2012). Кущі та деревні ліани Індіани та Середнього Заходу: ідентифікація, цінність дикої природи та використання в ландшафтному дизайні . Purdue University Press. С. 356–. ISBN 978-1-55753-610-5.
*  Рітшель, Роберт Л.; Фаулер, Джозеф Ф.; Фішер, Олександр А. (2008). Контактний дерматит Фішера . PMPH-США. С. 408–. ISBN 978-1-55009-378-0.
* Editors of Prevention (2010). Лікарська книга про домашні засоби: швидкі способи вирішення проблеми, розумні прийоми та незвичайні методи лікування, щоб швидко покращити самопочуття . Родейл. С. 488–. ISBN 978-1-60529-866-5.

Галерея
