
Луїза Вайс (25 січня 1893 — 26 травня 1983) — французька письменниця, журналістка, феміністка та європейська політична діячка.

Життя
Луїза Вайс народилася в Аррасі, Па-де-Кале, у космополітичній родині в Ельзасі. Її батько, Поль Луїс Вайс (1867—1945), гірничий інженер, був видатним ельзаським протестантом із Ла Петіт-П'єрр. Предки її єврейської матері, Жанни Фелісі Жаваль (1871—1956), походили з маленького ельзаського містечка Сеппуа-ле-Ба. Її дідом по материнській лінії був Луї Еміль Жаваль. Через свою матір вона була племінницею Аліси Вейллер (уроджена Джавал) і двоюрідною сестрою Поля-Луїса Вейллера, сина Аліси та Лазара Вейллера. Одним з її братів і сестер була Дженні Обрі.

Луїза виросла в Парижі з п’ятьма братами і сестрами, навчалася на вчительку проти волі своєї сім’ї, була викладачкою у середній школі мистецтв і отримала ступінь Оксфордського університету. З 1914 по 1918 рік вона працювала військовою медсестрою і заснувала госпіталь у Кот-д'Армор. З 1918 по 1934 рік вона була видавцем журналу . З 1935 року до початку Другої світової війни вона виступала за надання жінкам виборчого права. У 1936 році вона балотувалася на парламентських виборах у Франції (п'ятий округ Парижа). Під час війни брала активну участь у французькому русі Опору. Вона стверджувала, що була членом мережі Patriam Recuperare; однак це було офіційно спростовано учасниками мережі. Також вона була головною редакторкою секретного журналу «Nouvelle République» з 1942 по 1944 рік. У 1945 році разом з  вона заснувала Інститут полемології (дослідження війни та конфліктів) у Лондоні.  Подорожувала Середнім Сходом, Японією, Китаєм, В’єтнамом, Африкою, Кенією, Мадагаскаром, Аляскою, Індією тощо, знімала документальні фільми та писала звіти про свої подорожі. У 1975 році вона двічі безуспішно намагалася вступити до Французької академії. У 1979 році вона стала членкинею Європейського парламенту від партії Голлістів (нині Республіканці ).

Померла 26 травня 1983 року в Парижі.

Журналістська діяльність
Під час Першої світової війни опублікувала свої перші повідомлення в пресі під псевдонімом. У Парижі вона познайомилася зі своїми майбутніми коханнями, представниками країн, які прагнули до незалежності, такими як Едвард Бенеш, Томаш Масарик і Мілан Штефанік. Між 1919 і 1939 роками вона часто їздила до Чехословаччини. У 1918 році вона заснувала щотижневу газету  (Нова Європа), яку видавала до 1934 року. Томас Манн, Густав Штреземанн, Рудольф Брайтшайд і Арістід Бріан були серед її співавторів у статтях.

Європа мріяла про об’єднання і в 1930 році Луїза заснувала «Ecole de la Paix» (Школу миру), приватний інститут міжнародних відносин. Після захоплення влади націонал-соціалістами в Німеччині можливість об’єднання була вичерпана.

Активістка за права жінок
У 1934 році вона заснувала асоціацію Les femmes nouvelles (Нова жінка) разом із Сесіль Брунсвік і боролася за посилення ролі жінок у суспільному житті. Вона брала участь у кампаніях за право жінок голосувати у Франції, організовувала суфражистські команди, брала участь у демонстраціях та одного разу була прикута до вуличного ліхтаря в Парижі разом з іншими жінками. У 1935 році вона безуспішно подала позов проти «нездатності жінок голосувати» перед французькою Державною радою.

Політична діячка
У 1979 році Луїза Вайс балотувалася як кандидатка від Голлістської партії на перших європейських виборах у 1979 році. 17 липня 1979 року вона була обрана депутатrj. Європейського парламенту (ЄП) від Франції від Європейської народної партії. На момент перших виборів, у віці 86 років, вона була найстаршою членкинею парламенту і, отже, його першою «найстаршою членкинею» . Вона залишалася членкинею Європарламенту та найстарішою членкинею аж до своєї смерті 26 травня 1983 року у віці 90 років.

Головна будівля парламенту в Страсбурзі носить її ім'я.

Музей Луїзи Вайс
Розділ муніципального музею Саверна присвячений життю та творчості Луїзи Вайс. Тут представлена колекція з 600 предметів, які вона заповідала місту в 1981 і 1983 роках, а також історичні документи, що стосуються її кар'єри.

Роботи

Політичні праці

* La République Tchécoslovaque, 1919
* Мілан Стефаник, Прага 1920

Біографії

* ''Souvenirs d'une enfance républicaine, Париж, 1937
* Ce que femme veut, Париж, 1946
* Mémoires d'une Européenne, Париж 1968-1976

Романи

* Délivrance, Париж 1936
* Марсельєза, т. I і II Париж, 1945; том. III Париж 1947
* Сабіна Легран, Париж 1951
* Dernières Voluptés, Париж, 1979

Театральні роботи
* Arthur ou les joies du suicide
* Sigmaringen ou les potentats du néant
* Le récipiendaire
* La patronne
* Adaptation des Dernières Voluptés
Книги про подорожі

* L'or, le camion et la croix, Париж, 1949
* Le voyage enchanté, Париж, 1960
* Le Cachemire, Les Albums des Guides Bleus, Париж, 1955

Соціологічний нарис

* Lettre à un embryon, Париж 1973

Мистецтво, археологія та фольклор

* Contes et légendes du Grand-Nord'', Париж, 1957

Почесті

* Головна будівля Європейського парламенту в Страсбурзі носить її ім'я.
* Її іменем названо вулицю в 13-му окрузі Парижа.
* Початкова школа, побудована Фріцем Бебло в Страсбурзі-Нойдорфі, тепер носить її ім'я.
* Почесна членкиня Вищої університетської ради в Страсбурзі.
* Лауреатка премії Роберта Шумана.
* Велика офіцерка ордена Почесного легіону.
* Офіцерка ордена Білого Лева, 1924 рік.

Фонд
Щороку Фонд Луїзи Вайс присуджує нагороду автор/ці чи установі, які зробили найбільший внесок у розвиток науки про мир, покращення людських стосунків і зусилля на благо Європи.

Примітки


Зовнішні посилання

*  Біографія
*  Музей Луїзи Вайс у замку Рохан, Саверн
*    
*   
*  L'Association des Journalistes Européens організовує премію Луїзи Вайс для європейської журналістики щороку, починаючи з 2005 року.
* Вікі Карон,  Біографія Луїзи Вайс, Енциклопедія єврейських жінок







