
Бенедетто I Дзаккаріа (; бл. 1235—1307) — адмірал, посол і державний діяч Генуезької Республіки. Він був сеньйором Фокеї (з 1288 р.) і першим сеньйором Хіосу (з 1304 р.), а також засновником володіння Дзаккаріа у Візантії та Латинській Греції. На різних етапах свого життя він був дипломатом, авантюристом, найманцем і державним діячем.

Біографія
Бенедетто був другим сином Фулконе Дзаккаріа та однієї з його дружин: Джульєтти або Беатріче. Бенедетто допомагав своїм братам Мануелю та Ніколіно, своєму племіннику Тедісіо та синові Палеологу в їхніх комерційних підприємствах.

Бенедетто потрапив у полон до венеційців під час облоги Тира в 1258 році. У 1264 році він був посланий генуезьким послом до візантійського двору Михаїла VIII Палеолога. Хоча його місія була невдалою, його знайомство з імператором прислужилося йому в майбутньому. Після одинадцяти років переговорів, які завершилися поновленням угоди між Візантійською імперією та Генуєю, Бенедетто знову з'явився в Константинополі зі своїм братом Мануеле в 1275 році. Бенедетто одружився з однією із сестер імператора, а Мануеле отримав контроль над цінними копальнями галунів у Фокеї на узбережжі Малої Азії. Це був надзвичайно прибутковий бізнес, особливо після того, як Мануеле посів майже монопольне становище, переконавши Михаїла VIII заборонити імпорт галуну з Чорного моря, хоча ця торгівля також була в руках генуезьких купців.

Бенедетто діяв як посол візантійського імператора до Педро III Арагонського в 1280—1282 роках і брав участь у переговорах, які призвели до візантійсько-арагонського альянсу та початку війни Сицилійської вечірні, яка поклала край загрозі вторгнення Карла I Анжуйського у Візантію .Латинській Греції|ліворучБенедетто повернувся до Генуї в 1284 році і отримав звання адмірала. Він був одним з командувачів генуезького флоту, який розгромив Пізу в битві при Мелорії. Він очолював флотилію із двадцяти галер, відокремлених від основного генуезького флоту та спочатку прихованих від очей. Його раптовий напад призвів до вирішальної перемоги генуезців і остаточного занепаду військової та торговельної могутності Пізи.

В 1291 році він брав участь разом з кастильцями під керівництвом Санчо IV у переможній кампанії проти марокканських Маринідів. Приблизно в той же час він служив королю Франції Філіппу IV Вродливому у чині адмірала, блокуючи англійські та фламандські порти.

Перед тим, як звернутись по допомогу до османів і венеційців, візантійський імператор Андронік II Палеолог звернувся до Бенедетто. У 1296 році, під час венеційсько-генуезької Війни Курцоли, венеційський адмірал Руджеро Морозіні зруйнував Фокею.

У 1302 році Дзаккаріа був призначений адміралом французького короля Філіпа IV, на цій посаді він завоював острів Хіос (1304), який до того часу був у руках мусульманських корсарів. Спочатку він передав управління островом своєму племіннику Тедісіо. У 1304 році він також зайняв Самос і Кос, які були майже повністю позбавлені населення, і імператор передав йому суверенітет над цими островами та Хіосом на два роки під візантійським сюзеренітетом. Саме з цієї дати Бенедетто вважається володарем Хіосу і починає свою кар'єру державного діяча та правителя. У 1306 році Тедісіо зайняв Тасос, який тоді був притулком грецьких піратів.

Дзаккаріа помер у 1307 році, а його брат Мануеле — у 1309 році. Його син Палеолог став наступником Хіоса та решти його володінь. Дружиною Заккарії була неназвана жінка, яка мала певне відношення до Палеологів.

Примітки


Джерела

* Miller, William (1921). "The Zaccaria of Phocaea and Chios (1275-1329)". Essays on the Latin Orient. Cambridge: Cambridge University Press. pp. 283–298. OCLC 457893641.
* Nicol, Donald M. (1993).  The Last Centuries of Byzantium, 1261–1453 (Second ed.). London: Rupert Hart-Davis Ltd. ISBN 0-246-10559-3.

* LOPEZ, Roberto S., Genova marinara nel Duecento. Benedetto Zaccaria ammiraglio e mercante, Messina-Milano, 1933.










