

Раффаеле де Куртен (, 23 вересня 1888, Мілан — 23 серпня 1978, Фраскаті) — італійський адмірал і політик.

Біографія
Раффаеле де Куртен народився 23 вересня 1888 року в Мілані. У 1906 році вступив до Військово-морської академії в Ліворно, яку закінчив у 1910 році у званні гардемарина. Служив на броненосцях «Вітторіо Емануеле» та «Бенедетто Брін», брав участь в італійсько-турецькій війні. У 1912 році отримав звання молодшого лейтенанта.

Перша світова війна
Раффаеле де Куртен зацікавився авіацією, що якраз зароджувалась у цей період. Перед вступом Італії в Першу світову війну отримав звання лейтенанта та служив у повітряних силах флоту. 5 серпня 1915 року на дирижаблі «Чітта ді Єзі», яким командував Бруно Брівонезі, вилетів на бомбардування австро-угорської морської бази в Полі. Під час нальоту дирижабль був пошкоджений зенітним вогнем і опустився на поверхню моря. Усіх шістьох членів екіпажу, у тому числі Раффаеле ді Куртена, підібрав австро-угорський міноносець. Так потрапив у полон, у якому перебував до червня 1917 року, допоки не підпав під обмін полонених та повернувся в Італію. За участь у бойових діях Бронзовою медаллю «За військову доблесть».

Міжвоєнний період
Після закінчення війни командував повітряними силами в Бріндізі. У 1923 році отримав звання капітана III рангу і був переведений до Генерального штабу ВМС. Надалі командував ескадрами підводних човнів та есмінців. У 1933 році отримав звання капітана I рангу.

Протягом 1933—1936 року був військово-морським аташе в посольстві Італії в Німеччині. У 1938 році отримав звання контрадмірала. Був призначений інспектором підводних сил флоту.

Друга світова війна
Після вступу Італії у Другу світову війну, у листопаді 1941 року Раффаеле де Куртен отримав звання віцеадмірала. З серпня 1941 року по березень 1942 року командував 7-ю дивізією важких крейсерів (''флагманський корабель «Дука д'Аоста»), з якою брав участь у першій битві в затоці Сидра у грудні 1941 року, а також у супроводі конвоїв у Лівію.

З 6 березня 1942 року по 14 березня 1943 року Раффаеле де Куртен командував 8-ю дивізією важких крейсерів (флагманський корабель «Джузеппе Гарібальді»''), на чолі якої брав участь у битві в середині червня.

26 липня 1943 року, після повалення Муссоліні, Раффаеле де Куртена призначили міністром Військово-морського флоту в уряді П'єтро Бадольйо, а незабаром — начальником Генерального штабу флоту, замінивши на цій посаді Артуро Ріккарді.

Після капітуляції Італії 8 серпня 1943 року переконав адмірала Карло Бергаміні не затоплювати італійський флот, а прориватись на Мальту. 23 вересня Раффаеле де Куртен зустрівся в Таранто з командувачем флоту союзників адміралом Ендрю Каннінгемом. Під час зустрічі було досягнуто згоди, що італійські кораблі будуть діяти в лавах союзників. Надалі Раффаеле де Куртен був міністорм Військово-морського флоту у складі урядів Бономі, Паррі та Де Гаспері.

Післявоєнний період
Раффаеле де Куртен був міністром Військово-морського флоту до липня і начальником Генерального штабу флоту — до грудня 1946 року, після чого подав у відставку на знак протесту проти підписання Паризьких мирних договорів, за якими Італія мала передати частину своїх кораблів флотам союзників як репарації за збитки, завдані під час війни.

З 1952 по 1959 рік був президентом компанії «Lloyd Triestino di navigazione».

Помер у Фраскаті 23 серпня 1978 року.

Нагороди
* border Бронзова медаль «За військову доблесть»
* border Командор військового ордена Італії
* border Кавалер Великого Хреста Ордена «За заслуги перед Італійською Республікою»
* border Пам'ятна медаль італійсько-турецької війни 1911—1912
* border Пам'ятна медаль Італо-австрійської війни 1915—1918 з чотирма зірками
* border Медаль Перемоги
* border Пам'ятна медаль на честь об'єднання Італії

Примітки


Посилання

*  Раффаеле де Куртен на сайті treccani.it






