Бій за Гуту Степанську і Вирку, акція "Гута Степань" — бойові дії 16 - 19 липня 1943 року між частинами Української повстанської армії,   Самообороних Кущових Відділів з одного боку та загонами польської самооборони Армії Крайової, радянськими партизанами з іншого, а також німецькими загонами, що прийшли на захист польського населення у селах Гута - Степанська, Вирка  та низці інших населених пунктів  Рівненської області ( німецька адміністрація генералберцирк "Волинь- Поділля" Рейхкомісаріату "Україна"; польська -  Костопільський повіт Волинського воєводства Другої Речі Посполитої; оунівська-  Надрайон "Долина" Військової округи "Заграва").

В ході бою частинами УПА було захоплено і спалено опорні пункти польської самооборони та радянських партизанів Гута Степанська і Вирка. Польське населення та збройні формування були змушені відступити.

Формування польської самооборони у Гуті Степанській та Вирці
Як і вся Волинь, Костопільський район Рівненської області  опинився у центрі польсько - українського протистояння, кожна сторона вважала терен своїм. Командування Волинського округу АК з метою протидії УПА створило польські партизанські загони та направило офіцерів і рядових бійців кадрового складу для формування баз самооборони в польських поселеннях.

9 лютого 1943 року на зборах в Народному Домі Гути Степанської було сформовано самооборону села, яку очолив Владислав Курковський ("Дух"). Одночасно виникла самооборона у Вирці, комендантом якої став  лейтенант Ян Скиба. Дві групи самооборони співробітничали між собою, поширюючи свій вплив на польські колонії Борек, Мельниця, Темне, Кам'янка, Леди, Седлисько, Острувек, Пересла, Живка, Гали, Шимоніско, Бжезіна, Ужані, Сошники, Тур і Виробки.

13 квітня 1943 року самооборону Гути Степанської очолив старшина Ян Шабельський.У травні ціхоємний Армії Крайової лейтенант Владислав Коханський ("Бомба") прибув до Вирки із завданням відбудувати підпільну мережу АК в Костопільському районі, яка була знищена внаслідок німецьких арештів.Він очолив загони самооборони обох сіл.

Осередок співпрацював з радянськими партизанами та Армією Людовою, зокрема з загоном імені Тадеуша Костюшка або філією  Юзефа Собєсяка - "Макс".

Зіткнення з УПА
У березні 1943 року група самооборони з Гути Степанської разом з кількома радянськими партизанами напала на боївку УПА в Малій Мельниці і вбила десяток повстанців.

7 квітня 1943 р. група самооборони розігнала боївку УПА, але зазнала значних втрат (18 членів самооборони було вбито). 

Також загони самооборони надали допомогу колоніям Вільче Луцького району, Живка, Стара Бжезіна та Сошники Сарненського району під час зіткнень з  українськими повстанцями.  В обох селах виникли табори польських біженців з довколишніх сіл: у Гуті їх налічувалось близько 3 тисяч, у Вирці - близько 2 тисяч чоловік.

Загони самооборони брали участь у реквізиціях продовольства і каральних акціях проти довколишнього українського населення, яке вони вважали відповідальним  за знищення повстанцями польських поселень.

Хід бойових дій

Підготування українців
В липні 1943 року перед частинами УПА - Північ було поставлене завдання ліквідувати опорні пункти польських збройних формувань  Гута Степанська і Вирка, звідки здійснювались каральні рейди проти українського населення. Для його виконання було сформовано Першу та  Другу групи. 

Першу групу було сформовано з відділів "Вовки", "Ярмака" та "Узбека". Командував групою "Корбан". 

Другу групу було сформовано з відділів "Ярка", "Оси", "Кентаура", "Кори" і Чумака". Командував групою "Бористен". 

Завданням Першої групи було ліквідувати Гуту Степанську, Бороку, Ляди, Омелянки, Ромашкове, Темне, Ломи, Мельніки, Гуту Міцьку,Подселече, Полялі, Голинь, хутор Кам'янки і Мельниці. 

Завданням Другої групи - ліквідувати Вирку та колонії Гали, Виробки, Островки, Осовичи, Шимонісько, Тур, Ужане, Іваньче, Переспа, Березувка, Камення, Селисько, Зівка. 

Прикривати з півдня операцію мав відділ "Цигана", зі сходу та північного сходу - частина відділу Вороного.

Підготування поляків
Близько 12 липня 1943 р. патрулі самооборони помітили концентрацію сил УПА та  СКВ навколо центру. У той час до Гути Степанської прийшов Юзеф Собєсяк «Макс» зі своєю сотнею партизанського загону. На зборах у Народному домі він запропонував евакуювати селян на Полісся під опіку радянських партизанів. «Макс» оголосив, що покине терен незалежно від рішення населення. Це викликало збентеження та обурення мешканців, зокрема звинувачення Собесяка у зраді. Поспішно скликана рада сільських старост на чолі з поручником Коханським вирішила залишитися на місці й оборонятися до кінця. Тоді «Макс» оголосив, що покине Гуту, залишивши в ній лише 20 партизанів. 

Перед загрозою було реорганізовано самооборону Гути. Зібрали добровольців і розподілили між ними всю вогнепальну зброю , яка була в центрі, створивши 4 взводи під командою підстаршин резерву Війська Польського. Із решти людей було створено підрозділ косинерів . Загалом чисельність захисників Гути сягала близько 500 осіб, з яких лише 80 мали вогнепальну зброю.

16 липня
О 22-й годині всі три відділи Першої групи вирушили з села Рудня: перший - на Борок, другий - на  Курорти, третій - на південь. Ліквідувавши Борок і чатину Курорту відділи дійшли до укріплень Гути. 

Менші пункти самооборони не витримали ударів і відступили до Гути Степанської. Убиті мирні жителі також намагалися втекти. Тоді до Гути Степанської прибули посланці УПА з боку Бутеків, які вимагали здати Гуту під загрозою її повного знищення. Жодної відповіді не було дано, коли емісари відійшли. У ніч з 16 на 17 липня самооборона Вирки та Седліска разом із цивільним населенням відійшла до . З Гути Степанської вийшла група партизанів «Макс», взявши з собою 17 озброєних захисників Гути, що значно послабило її обороноздатність. Лише Гута Степанська залишилася в руках поляків, оточена палаючими польськими селами Чеслав Пьотровський підрахував, що в результаті першого удару УПА було вбито близько 300 осіб, переважно з Переспи, Вирки, Галу, Сошника, Тура та Ужан, а також близько 50 осіб в Омелянці. 

17 липня
Бій тривав до полудня. На місце бою було притягнено гармату та проведено підготування для подальшого наступу. Поляки втратили 150 вбитими, серед українців втрат не було.

Хвилю нападів УПА та кількох тисяч озброєних селян самооборонівці важко відбивали. Неодноразово відбувалися рукопашні бої. Нападників із самого центру села тричі відтіснили. Тоді мирне населення під загрозою вбивства ховалося в районі костелу, школи та пошти. Ефективно та самовіддано керував обороною поручник Коханський «Бомба», поранений у ліву  руку. Увечері напади УПА припинилися, але останній напад на село відбувся о 1 ранку

В цей час Друга група, вийшовши: перший та третій відділи - з Бутейків, другий  - з Ромейків наступала на польські колонії. Перший і другий відділи - на  Островки, Вирка, Переспа, Ужане, Сошники і Тур, взявши з півночі в оточення Вирку від дороги на Сошники, дійшла до Виробок. Третій відділ вдарив на Селисько, зустрівши невеликий опір, наступав на Вирку і Виробки, даючи допомогу першому відділу в першому ударі. Передова охорона першого відділу зіткнулася з польською заставою. Поляки, відстрілюючись, відступили.

Друга група, ліквідувавши Острівки розпочала бій за Вирку, що досяг своєї кульмінації о четвертій годині. Польська самооборона зайняла позиції довкола костелу і зосередила вогонь по атакуючих. Після двохгодинного бою перший відділ  Другої групи переходить у наступ і заволодівши селом, підпалює його. Поляки лишили на полі бою  безліч вбитих. О 10-й годині перший відділ Другої групи зайняв  Зівку і спалив її. На допомогу полякам прибули німці на машинах. Перший відділ атакував автоколону, заставивши німців тікати, залишивши на полі бою 6 вбитих.  Здобуто автомат, 1 мотоцикл, 4 кріси, 13 гранат, 400 одиниць амуніції. 

О 17 - й годині 15 хвилин до першого відділу долучились  відділи "Кентаура" і "Оси", спільними силами вони наступають на Виробки.  

18 липня
О першій годині перший відділ Першої групи був змінений частиною відділу Вороного, який поновив наступ. Одна група прорвала укріплення і підпалила будинки. Втрати українців  склали 6 вбитих і 3 поранених.

У ніч з 17 на 18 липня командування самооборони критично оцінило розташування Гути. Особливо не вистачало боєприпасів захисникам. Аналіз ситуації показав, що наступного дня центр неминуче завалиться. Після розгляду багатьох ідей було прийнято рішення про евакуацію та прорив кільця облоги на північній ділянці в бік залізниці Ковель - Сарни та бази самооборони в Антонівці .

За ніч сформувалася колона з возів, на які повантажили жінок, дітей, хворих і поранених, дещо з речей. Частина рухомого складу під впливом паніки рушила до Вирки, де була атакована УПА і повернула назад. Загинуло близько 100 осіб.

Вранці 18 липня 1943 року вся самооборона наступала на північній ділянці, відтіснивши сили УПА. 3-кілометрова колона підвод і пішоходів вирвалася в коридор. Завдяки густому туману вдалося уникнути ворожого вогню та втрат серед втікачів. Після того, як колона вийшла з котла, її кінець укомплектували бійці самооборони, відбиваючи українську погоню.

Друга група завершує ліквідацію решти колоній.

19 липня
Вранці здобуто укріплення Гути. Будинки спалено та висаджено в повітря. Польські збройні формування та цивільне населення втекли з сіл до лісу. Переслідуючи поляків , повстанці захопили 150 фір з майном. Поляки втратили понад 300 загиблими з бійців самооборони та цивільного населення.

Евакуація поляків
У ніч з 17 на 18 липня командування самооборони критично оцінило розташування Гути. Особливо не вистачало боєприпасів захисникам. Аналіз ситуації показав, що наступного дня центр неминуче завалиться. Після розгляду багатьох ідей було прийнято рішення про евакуацію та прорив кільця облоги на північній ділянці в бік залізниці Ковель - Сарни та бази самооборони в Антонівці .

За ніч сформувалася колона з возів, на які повантажили жінок, дітей, хворих і поранених, дещо з речей. Частина рухомого складу під впливом паніки рушила до Вирки, де була атакована УПА і повернула назад. Загинуло близько 100 осіб.

Вранці 19 липня 1943 року вся самооборона наступала на північній ділянці, відтіснивши сили УПА. 3-кілометрова колона підвод і пішоходів вирвалася в коридор. Завдяки густому туману вдалося уникнути ворожого вогню та втрат серед втікачів. Після того, як колона вийшла з котла, її кінець укомплектували бійці самооборони, відбиваючи українську погоню.

Частина населення проривалася самостійно, також зазнавши втрат від українців.

Бої з німцями
Застава "Цигана", вступила в бій з німцями в урочищі Яполоть, бій тривав 45 хвилин. Розбиті німці залишили 10 трупів. Здобуто 2 важкі кулемети, 1 легкий, три мотоцикли, три пістолі, 7 крісів, 15 гранат, понад 2000 амуніції та спалено 2 авта. Втрати повстанців кілька легко поранених.

Доля поляків після евакуації
Пройшовши близько 20 км і дійшовши до залізничних станцій на лінії Ковель-Сарни, частину населення німці повантажили у залізничні вагони і вивезли на роботи до Рейху . Решта дійшли до Видімера біля Влодзімежа , звідки попрямували до Антонівки, Ковеля, Сарн і Пшебража .

Озброєні захисники Гути Степанської, що складалися з вояків Армії Крайової, знайшли прихисток у Переспі біля Антонівки, а потім у Карачуні. На початку серпня 1943 року як партизанський загін Армії Крайової під командою «Бомби» в складі роти приєдналися до самооборони в Гуті Старій .

Наслідки бою
Села Гута Степанська, Вирка  та довколишні колонії були спалені, їх населення і самооборона  з боями відступили до Старої Гути і Сарн. Польська сторона втратила 500 загиблими,  українська - 17 вбитими і 18 пораненими. Українському населенню було повернено  домашнє майно, худобу, коні та вози реквізовані польською самообороною. Розбито німців  у Костополі та Степані, обидва містечка перейшли під контроль УПА.

Цікавий факт
Українськими селянами були забрані великий і малий дзвони костелу Пресвятого Серця Ісуса в Гуті Степанській. Їх було закопано, і вони пролежали в землі до 1991 року коли дзвони було віднайдено і вивішено на дзвіниці православної церкви села Великий Стидин.

Примітки


 