Починаючи з 1960-х років спостерігається значна імміграція до Швейцарії. Навпаки, протягом 19 століття еміграція зі Швейцарії була більш поширеною, оскільки Швейцарія була економічно бідною країною, де значна частина населення виживала за рахунок натурального господарства.

Найбільшими групами іммігрантів у Швейцарії є вихідці з Італії, Німеччини, колишньої Югославії, Албанії, Португалії та Туреччини (турки та курди). На ці шість груп припадає приблизно 1,5 мільйона осіб, 60% швейцарського населення з іммігрантським походженням або близько 20% загального населення Швейцарії.

Чинний федеральний закон від 16 грудня 2005 року про іноземців (Закон про іноземців) набув чинності 1 січня 2008 року, замінивши Федеральний закон про проживання та поселення іноземців 1931 року.1

Швейцарія та Австралія, приблизно чверть населення яких народилося за межами країни, є двома країнами з найвищою часткою іммігрантів у західному світі, хоча те, хто вважається іммігрантом, різниться від країни до країни та навіть між агентствами всередині країни. Деякі країни легко натуралізують іммігрантів, тоді як інші роблять це набагато важче, а це означає, що до таких порівнянь слід ставитися обережно.234

Швейцарія також має найвищий індекс потенційної чистої міграції з усіх європейських країн із великим відривом, +150% (за нею йде Швеція з +78%) згідно з дослідженням Gallup 2010 року; це означає, що з приблизно 700 мільйонів потенційних мігрантів у всьому світі близько 12 мільйонів (150% населення Швейцарії) назвали б Швейцарію своєю найбільш бажаною країною проживання.5 Мешканці з міграційним походженням мають вдвічі більше шансів бути безробітними6.

Расизм
У 2000-х роках національні та міжнародні інституції висловлювали занепокоєння тим, що сприймалося як зростання ксенофобії, особливо під час деяких політичних кампаній. У відповідь на одну критичну доповідь Федеральна рада зазначила, що «расизм, на жаль, присутній у Швейцарії», але заявила, що висока частка іноземних громадян у країні, а також загалом безпроблемна інтеграція іноземців підкреслюють відкритість Швейцарії 7.  Подальше дослідження, проведене в 2018 році, показало, що 59% вважають расизм серйозною проблемою в Швейцарії. 8 За даними Федерального статистичного відомства, частка населення, яка повідомила про те, що стала жертвою расової дискримінації, зросла за останні роки з 10% у 2014 році до майже 17% у 2018 році. 9 Останні дослідження показують, що повна інтеграція є «недосяжною для неєвропейських мігрантів», хоча вони становлять лише 20% іноземців, які проживають у Швейцарії.10 Найбільш постраждалими сферами є дискримінація у сфері праці, житла, освіти та соціальної діяльності.

32% населення стверджують, що вони стикалися з певною формою дискримінації або насильства протягом останніх 5 років (2021).11 У 2021 році ООН помітила відсутність чіткого швейцарського законодавства щодо боротьби з расизмом. Швейцарія ратифікувала Міжнародну конвенцію про ліквідацію всіх форм расової дискримінації в 1993 році.12

Історія
Індустріалізація та банківська справа зробили Швейцарію процвітаючою наприкінці 19 століття та почали залучати значну кількість робітників-мігрантів. Наприкінці 19 століття було встановлено вільне пересування населення із сусідніми країнами, і, як наслідок, відбулося збільшення з 211 000 іноземців-резидентів у 1880 році (7,5% від загального населення) до 552 000 у 1910 році (14,7% від загального населення).

Під час світової війни спостерігалася чиста еміграція іноземних жителів. Частка іноземних жителів впала до 10,4% до 1920 року та до 5,1% до 1941 року. Імміграція знову пожвавилася після 1945 року. Починаючи з середини 1950-х років, імміграція різко зросла, а історичний рекорд становив близько 15% іноземців до Першу світову війну було завершено у 1960-х роках.

До 1960-х імміграційна політика залишалася переважно ліберальною. У 1960-х роках швидке економічне зростання в Швейцарії призвело до значного збільшення кількості іноземних жителів. Через це Федеральна рада прийняла постанову про обмеження кількості іноземців у кожній компанії.113

У 1970 році цей ліміт для кожної компанії було замінено загальним лімітом для всіх нещодавно прибулих іноземців, які працювали за наймом. У 1970-х роках кількість іноземців зменшилася через період рецесії. Частка іноземців у загальній чисельності населення після постійного зростання до 1974 року та досягнення піку в 16,8% знизилася до 14,1% у 1979 році.1

Сприятливий економічний клімат 1980-х років викликав відновлення попиту на робочу силу, який був задоволений іноземними робітниками. Це призвело до збільшення частки іноземних постійних жителів з 14,8% у 1980 році до 18,1% у 1990 році.1 Між 1991 і 1998 роками Федеральна рада замінила попередню систему прийому на двійкову систему, яка розрізняла країни-члени ЄС/ЄАВТ та всі інші країни, яка в основному залишається в силі. З цією реформою було скасовано можливість найму некваліфікованих працівників з країн, що не входять до ЄС/ЄАВТ, за винятком возз’єднання сім’ї та заяв про надання притулку.1

У 1996 році Федеральна рада створила комісію з імміграції (Комісію Хуга) для встановлення нової політики щодо імміграції. На основі її роботи була створена друга комісія для розробки нового закону про імміграцію. У 1990-х роках частка іноземців продовжувала зростати з 18,1% до 20,9% 1.

Угода про вільне пересування людей, яка є частиною низки двосторонніх угод з Європейським Союзом, була підписана 21 червня 1999 року та схвалена 21 травня 2000 року 67,2% голосів. Угода про вільне пересування набула чинності 1 червня 2002 року. 24 вересня 2006 року новий закон про іноземців було схвалено 68% голосів «за». Закон набув чинності 1 січня 2008 року.1 Швейцарія також є учасником Шенгенської та Дублінської угод. Вони були підписані 26 жовтня 2004 року, а фактично співпраця почалася 12 грудня 2008 року.1

У 2000 році постійні іноземці становили 20,9% населення. У 2011 році цей відсоток зріс до 22,8%. У 2011 році 22 551 особа подала заяву на отримання притулку в Швейцарії.1 Чиста імміграція іноземців, які постійно проживають у Швейцарії, становила 83 200 у 2007 році та 103 400 у 2008 році. Чиста імміграція помірно впала в 2009 році до 79 000 і продовжувала падати до 51 190 у 2012 році.14

Допуск людей із країн, що не входять до ЄС/ЄАВТ, регулюється Законом про іноземців і обмежується кваліфікованими працівниками, які терміново потрібні та ймовірно успішно інтегруються в довгостроковій перспективі. Квоти встановлюються щорічно: у 2012 році це було 3500 посвідок на проживання та 5000 короткострокових посвідок.15

У 2017 році судами було винесено 1039 депортацій. Третина (348) депортованих були вихідцями з Балкан, 157 були вихідцями з Північної Африки і 93 були вихідцями з Західної Африки. З решти 279 були громадянами ЄС, з яких 138 були румунами, 33 французами, 32 італійцями та десяток німцями 16.

Референдуми про імміграцію
Починаючи з 20-го століття, існувала низка пропозицій щодо обмеження імміграції до Швейцарії. Багато з них були або відхилені всенародним голосуванням, або не реалізовані (наприклад, народна ініціатива «проти іноземного проникнення та перенаселення Швейцарії» або народна ініціатива «регулювання імміграції»)17. З 1993 по 2010 рік було проведено 18 референдумів на теми, пов’язані з іноземцями. Вони були схвалені в одинадцяти випадках і відхилені в семи.18 Серед них:

1 грудня 1996 року Народна ініціатива «проти нелегальної імміграції» була відхилена 53,7% виборців19.

24 листопада 2002 року Народну ініціативу про притулок відхилили 50,1% виборців. Пропозиція пропонувала федеральному уряду застосувати нові елементи процесуального права, кримінального права та соціального захисту, щоб зробити Швейцарію менш привабливою як країна притулку, дотримуючись при цьому зобов’язань міжнародного права.17

13 вересня 2004 року ініціатива «обмеження імміграції з країн, що не входять до ЄС» провалилася через недостатню кількість підписів20. Ініціатива передбачала, що кількість іммігрантів і шукачів притулку за рік не може перевищувати кількість людей, які емігрували за попередній рік.17

1 червня 2008 року народна ініціатива щодо демократичної натуралізації була відхилена 63,8% голосів. Він мав на меті уповноважити муніципалітети встановлювати процедури надання муніципального громадянства.17

28 листопада 2010 року народна ініціатива про депортацію іноземців-злочинців була прийнята 52,3% голосів. Після схвалення пропозиції іноземці, засуджені за певні злочини або яким незаконно виплачувалися соціальні страхові виплати чи соціальна допомога, втрачають право на проживання та висилаються зі Швейцарії17.

9 лютого 2014 року федеральну народну ініціативу «проти масової імміграції» підтримали 50,3% виборців. Референдум спрямований на скорочення імміграції через квоти та обмеження свободи пересування між Швейцарією та Європейським Союзом.

30 листопада 2014 року популярна ініціатива Ecopop «Зупинити перенаселення», спрямована на обмеження зростання населення на 0,2% на рік. Це було програно 74% голосів.

27 вересня 2020 року популярна ініціатива «За помірковану імміграцію», спрямована на припинення вільного пересування людей в ЄС, що призведе до припинення двосторонньої угоди між Швейцарією та Європейським Союзом, була відхилена 62%.

Примітки

#  "Message relatif à l'initiative populaire "Contre l'immigration de masse"" (PDF) (in French). Berne, Switzerland: Chancellerie fédérale. pp. 289–290. Retrieved 2013-08-11.
# ^ Neirynck, Jacques (9 September 2011).  "Pour son bien-être, la Suisse doit rester une terre d'immigration". Le Temps (in French). Geneva, Switzerland. Archived from the original on 19 November 2014. Retrieved 2014-11-18.
# ^  "Switzerland has highest number of immigrants", Swissinfo, 1 December 2014 (page visited on 13 June 2017).
# ^ Blinder, Scott (2013-06-17). "Imagined Immigration: The Impact of Different Meanings of 'Immigrants' in Public Opinion and Policy Debates in Britain". Political Studies. 63 (1): 80–100.
# ^ Neli Esipova, Julie Ray, and Rajesh Srinivasan, The World’s Potential Migrants, Gallup, 2010. Based on a poll of close to 350,000 adults in 148 countries answering the question Ideally, if you had the opportunity, would you like to move permanently to another country, or would you prefer to continue living in this country?, if answered in the affirmative followed by To which country would you like to move? Open-ended, one response allowed.
# ^  "Residents with migration background twice as likely to be unemployed".
# ^  Definitive report on racism in Switzerland by UN expert Archived 15 April 2012 at the Wayback Machine humanrights.ch
# ^  "How Swiss direct democracy deals with xenophobia".
# ^  "Is racism a problem in Switzerland? A look at the latest numbers".
# ^  "Full integration out of reach for non-European migrants".
# ^  "Racism on the rise in Switzerland, says government report".
# ^  "Why Switzerland should be doing more to fight racism".
# ^ Afonso, Alexandre (2004). "Immigration and Its Impacts in Switzerland". Mediterranean Quarterly. 15 (4): 147–166. doi:10.1215/10474552-15-4-147. S2CID 55303027.
# ^  Wanderung der ständigen ausländischen Wohnbevölkerung, Federal Statistical Office
# ^  "Message relatif à l'initiative populaire "Contre l'immigration de masse"" (PDF) (in French). Chancellerie fédérale. pp. 292–293. Retrieved 11 August 2013.
# ^ www.20min.ch, www.20minutes.ch, 20 Minutes, 20 Min.  "Mille criminels étrangers renvoyés l'an dernier". 20 Minutes (in Swiss French). Retrieved 2018-10-14.
# ^  "Message relatif à l'initiative populaire "Contre l'immigration de masse"" (PDF) (in French). Berne, Switzerland: Chancellerie fédérale suisse. pp. 294–295. Retrieved 2013-08-11
# ^  "Xénophobie". Dictionnaire historique de la Suisse DHS (in French, German, and Italian). Berne, Switzerland: DHS – HLS – DSS. Retrieved 2013-08-14.
# ^  "Votation no 432" (in French, German, and Italian). Berne, Switzerland: Chancellerie fédérale suisse. Retrieved 2013-08-14.

