
 Вид з повітря суміжної області EMBL і MPI ядерної фізики в Гейдельберзі.
Інститут ядерної фізики Макса Планка (нім. Max-Planck-Institut für Kernphysik) - науково-дослідний інститут Товариства Макса Планка, що займається фундаментальними дослідженнями в галузі астрофізики та квантової динаміки. Інститут розташований біля підніжжя гори Кенігштуль у Гейдельберзі. Він був заснований у 1958 році за ініціативою Вальтера Боте на основі Інституту фізики, який існував з 1930 року при Інституті медичних досліджень імені Макса Планка.

Першим директором інституту був Вольфганг Гентнер. З 1966 року інститутом керує рада директорів. В інституті працює шість кафедр та декілька окремих наукових груп. Інститут нараховує близько 400 співробітників, не рахуючи студентів-дипломників і науковців-відвідувачів.

Вчені інституту беруть участь в багатьох міжнародних колабораціях. Особливо інтенсивні відносини існують з такими великими дослідницькими установами, такими як GSI (Дармштадт), DESY (Гамбург), CERN (Женева), INFN - LNGS (Assergi L'Aquila) і Інститут Вайцмана (Ізраїль).

Також інститут тісно співпрацює з Гайдельберзьким університетом, де викладають директори та інші співробітники інституту. Молодих вчених підтримують три Міжнародні дослідницькі школи Макса Планка (IMPRS) та одна аспірантура.

Дослідження
В Інституті ядерної фізики проводяться експериментальні й теоретичні дослідження в області астрофізики елементарних частинок та квантової динаміки.

Дослідження з астрофізики елементарних частинок включають в себе астрофізику високих енергій, фізику нейтрино, фізику важких кварків і астрономічних інфрачервоних джерел, спостереження гамма-квантів і нейтрино, теоретичні дослідження темної матерії  і темної енергії.

Дослідження з квантової динаміки концентруються на багаточастинковій динаміці атомів і молекул. Реакційні мікроскопи використовуються для «зйомки» простих хімічних реакцій. Накопичувачі та іонні пастки дозволяють проводити точні експерименти практично в космічних умовах. Методами теоретичної фізики досліджується взаємодія інтенсивного лазерного світла з речовиною. Проводяться експерименти з високоточного вимірювання маси та генерації ультракоротких лазерних імпульсів.


Інститут бере участь в багатьох наукових проектах:

* BOREXINO – детектор нейтрино в Національній лабораторії Гран Сассо для вивчення механізмів ядерних реакцій на Сонці.
* Double Chooz - реакторний нейтринний експеримент для визначення кута змішування нейтрино тета 13 .
* FLASH – лазер на вільних електронах у DESY
* GERDA – прецизійний експеримент для демонстрації безнейтринного подвійного бета-розпаду .
* GLoBES - програмне забезпечення для моделювання різноманітних нейтринних експериментів.
* HESS - система черенковських телескопів в Намібії для гамма-астрономії.
* HITRAP – проект Центру дослідження важких іонів імені Гельмгольца GSI для вимірювання g-фактора високоіонізованого урану.
* KATRIN - мас-спектрометр для визначення маси нейтрино в результаті радіоактивного бета-розпаду.
* XENON - експеримент для прямого виявлення темної матерії.
* CTA - проєкт гамма-обсерваторії з черенковськими телескопами

Устаткування
Основні прилади, розташовані в Інституті ядерної фізики:

* Кілька електронно-променевих іонних пасток ( Electron Beam Ion Trap, EBIT) для генерації, зберігання та дослідження важких іонів (таких, наприклад, як ртуть, йонізована 78 разів). Іони аналізуються за допомогою точних спектрометрів і стають доступними для інших експериментів (наприклад, реакційний мікроскоп ). Один з EBIT був спеціально розроблений як переносний пристрій і використовувався в DESY в Гамбурзі та в BESSY в Берліні для вивчення взаємодії високозаряджених іонів із синхротронним випромінюванням.

* Кільце ультрахолодного зберігання (, CSR), електростатичне накопичувальне кільце для експериментів з молекулярними йонами в умовах, близьких до міжзоряних хмар.

Колишні директори

* Вольфганг Гентнер (1958–1974)
* Ульріх Шмідт-Рор (1961–1994)
* Теодор Маєр-Кукук (1964–1966)
* Йозеф Церингер (1964–1970)
* Пітер Брікс (1972–1986)
* Ганс-Арвед Вайденмюллер (1972–2001)
* Хьюго Фехтіг (1974–1994)
* Богдан Повг (1975–2000)
* Генріх Й. Фельк (1975–2005)
* Вернер Гофман (1988–2019)
* Дірк Швальм (1993–2005)
* Конрад Мауерсбергер (1994–2003)
* Йоахім Ульріх (2001–2012)

Література

* Jürgen Kiko, Ulrich Schmidt-Rohr: Max-Planck-Institut für Kernphysik, herausgegeben von der Max-Planck-Gesellschaft, München : Generalverwaltung der Max-Planck-Gesellschaft 1984, erste Auflage 1975, Reihe Berichte und Mitteilungen ; 84,2

Посилання

*  Офіційний сайт
*  Публікації MPI на сервері MPS eDoc
*  Від ядерної фізики та космохімії до квантової динаміки та астрофізики частинок, Брошура за 50 років MPI для ядерної фізики, 2008, PDF, завантажити


