
'''Марокканський м'ятний чай''' (, ) — зелений чай, який готують із листя м'яти та цукру. Це традиційний чай Магрибу (північно-західні африканські країни Марокко, Алжир, Туніс, Лівія та Мавританія). Його споживання поширилося по всій Північній Африці, Сахелі, Франції, арабському світі та частинах Близького Сходу.

Історія
Попри те, що ''марокканський м'ятний чай'' став традиційним напоєм у країнах Магрибу, насправді він з'явився зовсім нещодавно. З часів античності м'ята використовувалася в усьому Середземномор'ї у вигляді настою, відвару або в лікувальних цілях. У середині XIX століття англійці зіткнулися з втратою слов'янських ринків після Кримської війни. Вони шукали нові точки збуту, і тому знайшли нового покупця в Марокко, і почали відправляти до портів Могадор і Танжер, щоб продати свої запаси ганпаудеру (сорт зеленого чаю). Марокканці додавали м'яту, щоб пом'якшити гіркоту чаю, і відразу привласнили напій собі, створивши м'ятний чай.

Завдяки кочовому населенню, чай швидко поширився по всьому Магрибу, потім по всій Західній Африці. Поступово запроваджувались церемонії споживання чаю.

Приготування
Для приготування потрібно: зелений чай сорту ганпаудер, пучок м'яти () та цукор звичайний.

Заварювати слід в металевому чайнику, ідеально підійдуть високі судини.

* Помістити чай у чайник. Залити чай окропом, після чого потрібно трохи почекати, щоб листя відкрилося та очистилося.
* Воду злити, додати м'яту і половину цукру. Залити окропом. Поставити на вогонь, довести до кипіння.
* Всипати решту цукру, все гарненько перемішати.
* Наливати по склянках у три етапи, виливаючи чай назад у глечик, щоб цукор і чай добре перемішалися, тоді напій набуває правильний смак.
Як і в будь-якій країні, де розвинена чайна культура, проведення церемонії зводитися в ранг мистецтва і вимагає особливих умінь. Заварювати ''марокканський м'ятний чай'' може тільки чоловік, а жінкам належить дбати про частування. Чай заварюється у витонченому металевому чайнику і розливається в прозорі скляні чашки з висоти.Найвищою майстерністю вважається вміння налити чай з висоти свого росту в чашки, що стоять на підлозі, не проливши ні краплі води. Напій наливається тонкою цівкою, щоб утворилася ажурна, стійка пінка. Таким чином чай не тільки виглядає естетично, але і збагачується киснем та охолоджується. Струмінь води прибиває чаїнки на дно, а кисень допомагає настою розкрити неповторний аромат.

Східні чайні чашки не мають ручок і більше схожі на склянки. Дуже важливо правильно тримати чашку: великим пальцем підтримують дно, а вказівний ставлять на верхній край. Під час чаювання гостю пропонують три порції чаю різної міцності заварювання. В Алжирі навіть існує приказка: «Перша склянка ніжна, як життя, друга — міцна, як любов, а третя — гірка, як смерть». До чаю часто подають частування: традиційне марокканське печиво, інжир, кусковий цукор, сухофрукти і свіжу м'яту.

Зображення


Див. також

* Марокканська кухня
* Магрибська кухня

* Лівійська кухня
* Чайна церемонія
* Алжирська кухня
* Туніська кухня

Примітки




