

Барсіна (, між 363 і 357 роками до н. е. — 309 рік до н. е.) — представниця знатного перського роду Фарнакідов і коханка Олександра Великого, що народила від нього позашлюбного сина Геракла.

Барсина народилася в сім'ї знатного перського вельможі та сатрапа Геллеспонтської Фригії Артабаза . У 356 році до н. е. Артабаз повстав проти влади перського царя Артаксеркса III . Після провалу повстання у 353 чи 352 роках до н. е. Артабаз разом із сім'єю знайшов притулок при дворі македонського царя Філіпа II у Пеллі . Там, за однією з версій, Барсіна сподобалася юному царевичу Олександру.

Після того як Артабаз отримав прощення і повернувся до Персії, Барсін видали заміж за Ментора, від якого вона народила дочку. Після смерті Ментора вона вийшла заміж за його брата Мемнона, якому народила сина. Під час походу Олександра в Азію Барсіна, як дружина воєначальника Мемнона, як почесна заручниця виявилася при дворі Дарія III . Разом із родичами Дарія у 333 році до н. е. вона потрапила в полон до македонян. Її краса, чюдова освіта та гарний характер привернули увагу Олександра Македонського. Барсіна, згідно з Плутархом, стала першою жінкою македонського царя, який у юності був байдужий до тілесних радощів. Зв'язок між Барсіною та Олександром тривав близько п'яти років. Від Олександра у Барсін народився син Геракл.

У 327 році до н. е. Олександр одружився з Роксаною, тому Барсіна залишила двір і переїхала до Пергам, де й прожила близько чотирнадцяти років. У 309 році до н. е. вона виявилася залучена у війни діадохів за розділ Македонської імперії і була вбита.

Походження. Ранні роки
Барсіна походила із знатного перського роду Фарнакідів, чиї представники зводили свій родовід до перших царів імперії Ахеменідів і керували важливою областю держави Геллеспонтською Фригією протягом цілого століття  . Відмінною особливістю предків Барсини було вміння зберігати лояльність перським царям і водночас вміння вибудовувати добрі стосунки з греками . У V столітті до н. е. Фарнакіди еллінізувалися і стали брати активну участь у справах сусідніх грецьких полісів   .
 Портретне зображення на золотому статері отця Барсини Артабаза, близько 356 року до н. е.
Батьком Барсини був Артабаз II, який близько 363 року до н. е.  одружився з сестрою відомих воєначальників Ментора і Мемнона Родоських . Згідно з античними джерелами у нього народилися одинадцять синів і десять дочок   . Не виключено, що відомості Діодора про кількість дітей Артабаза, так і про те, що всі вони народилися від однієї жінки, помилкові  . Точна дата народження Барсіни невідома. В історіографії наводять кілька датувань — 363, 360 та 357/356 роки до н. е. 

У 356 році до н. е. Артабаз повстав проти влади перського царя Артаксеркса III . Після провалу повстання у 353 чи 352 роках до н. е. Артабаз разом із сім'єю знайшов притулок при дворі македонського царя Філіпа II у Пеллі . У Македонії Барсіна не тільки здобула грецьку освіту, а й сподобалася юному спадкоємцю престолу Олександру   .

Повернення до Персії. Шлюби з Ментором та Мемноном Родоськими
Через деякий час швагер Артабаза Ментор знову вступив на службу до персів і брав участь у придушенні повстання в Єгипті . У 342 році до н. е. він був призначений головнокомандувачем у приморських азіатських провінціях  . Йому вдалося вибачитися для Артабаза і Мемнона, які повернулися в Азію  . Барсіну видали заміж за Ментора, якому Артабаз зобов'язаний поверненням на батьківщину. Цей шлюб міг бути запорукою союзу між полководцем Ментором та Артабазом. Від Ментора Барсіна народила дочку  . Усього у Ментора було три дочки , дві з яких, швидше за все, народилися від інших жінок  . Після смерті Ментора у проміжку між 340  та 338  роками до н. е. Барсіну видали заміж за Мемнона. Можливо, мотиви шлюбного союзу мали той самий характер як і за одруження з Ментором. У другому шлюбі Барсіна народила Мемнону сина   . Можливо, йдеться про Мемнона, який згаданий у псефізмі 327/326 років до н. е. Народних зборів Афін, «чиї предки Артабаз і Фарнабаз допомагали афінянам»  .

Другий чоловік Барсини Мемнон успішно керував перськими військами під час азіатської експедиції македонян 336—334 років до н. е. у Малу Азію. Після початку походу Олександра Мемнона було призначено командувачем флоту в Егейському морі, де також вів успішні військові дії. Барсіна з дітьми відправили до двору Дарія III. Офіційним приводом було забезпечення їхньої безпеки, хоча історики не виключають інших причин. Грецьке походження Мемнона давало привід ставитись до нього з підозрілістю. Дружини та діти воєначальників при дворі царя царів були свого роду заручниками та запорукою їхньої вірності  . У 333 році до н. е. під час облоги Мітілени на Лесбосі Мемнон захворів і помер, а Барсина овдовіла вдруге   .

Коханка Олександра Македонського
У 333 році до н. е. після поразки Дарія III у битві при Іссі Барсіна разом з іншими дружинами та дітьми перських вельмож потрапила під Дамаском у полон до македонян  . Незабаром Барсіна стала коханкою Олександра Македонського. Згідно з Плутархом, до свого одруження македонський цар був байдужий до тілесних радощів  і " не знав, крім Барсини, жодної жінки "   . В античних джерелах та сучасній історіографії є дві версії любовного зв'язку Олександра та Барсини, які не є взаємовиключними — особистісну та політичну. Плутарх характеризує Барсін добре вихованою жінкою, яку відрізняв хороший характер  . Можливо, що вона була першим дитячим захопленням юного царевича   . Про наявність особистісного фактора у взаєминах Олександра та Барсини свідчить їхня тривалість близько п'яти років з 332 по 327 рік до н. е.  Історики також вказують і політичний мотив. Зв'язок з представницею однієї з найзнатніших сімей в імперії Ахеменідів була вигідна Олександру. Наполовину персіянку, наполовину гречанку Барсіну могли сприймати уособленням культурного альянсу між двома народами. У цьому контексті можна розглядати і пораду воєначальника Парменіона своєму цареві " зблизитися з цією красивою та благородною жінкою "    . Можливо, Парменіон хотів через Барсіну зміцнити своє становище за Олександра  .

Статус Барсін при дворі Олександра залишається незрозумілим. Можливо, вона була заручницею македонського царя, проте античні джерела не використовують термін щодо Барсини. Можливо, на неї поширювалося розпорядження Олександра про збереження за полоненими під Дамаском знатними жінками їхнього колишнього статусу. Історик М. Брозіус доводив, що Барсіна не могла бути матір'ю законних спадкоємців, оскільки була чужинкою і не належала до царського роду. Можливо, Барсіна знаходилася при дворі Олександра на становищі «жінки царя», чогось середнього між дружиною та наложницею  .

Македоняни сприймали взаємини свого царя з Барсиною як належне. Для них Барсіна була бранкою, вдовою одного з ворожих воєначальників, законним трофеєм Олександра  .

У 330 році до н. е. батько Барсіни Артабаз, який до кінця зберігав вірність Дарію III, із синами здався в Гірканії Олександру. Македонський цар прийняв їх з усіма почестями   . Артабаз навіть був призначений сатрапом Бактрії та Согдіани . Таку «милість» Олександра легко пояснити його взаєминами з Барсіна  .

Близько 327 року до н. е. Барсина народила Геракла, первістка Олександра. Ім'я хлопчика було обрано невипадково. Міфологічний герой Геракл вважався родоначальником царської династії македонських царів Аргеадів, а також народним героєм  . У тому ж році Олександр узяв за дружину бактрійську князівну Роксану . Після цього Барсіна з сином пішла в Пергам  . Місто знаходилося в межах колишньої сатрапії отця Барсини Артабаза, де, ймовірно, у Фарнакідів залишилися великі володіння  . Очевидно, за рік до цього в Пергам поїхав сам Артабаз, який попросив Олександра відправити його на спокій  .

Одруження Олександра на Роксані та від'їзд у Пергам не призвели до опалу родину Барсіни. На масовому весіллі в Сузах у 324 році до н. е. дочка Барсіни від Ментора була віддана за дружину другу і наварху Олександра Неарху, а сестри Апама і Артоніда видані заміж за воєначальників Птолемея і Евмена   . На весілля, мабуть, запросили також мати нареченої Неарха Барсіну  . Там же Олександр узяв за дружину старшу дочку Дарія III, яку, згідно з Плутархом, звали Статирою , а згідно з Арріаном — Барсіною  . Такі різночитання імен в античних джерелах призводить до закономірної плутанини в історіографії. Так, наприклад, історик А. С. Шофман писав, що «Олександр одружив Евмена з сестрою своєї перської дружини Барсини»  . М. Л. Гаспаров стверджував, що Плутарх ототожнював двох тезок — дочок Артабаза та Дарія  . Зміна імені дівчини після заміжжя була стандартною практикою. Так, під час весілля своє ім'я змінила мати самого Олександра, та й на весіллі в Сузах сестра самої Барсини Апама стала Артакамою. Відповідно дочка Дарія під час заміжжя з Олександром могла змінити ім'я Статири на Барсину, або навпаки з Барсини на Статиру  .

Історик Вільям Тарн вважав усю історію про взаємини Олександра та Барсіни вигаданою. Він доводив, що юний Геракл був самозванцем, вірніше пішаком у війні діадохів, які оголосили його сином Олександра. Можливо, історія про зв'язок царя з Барсиною була придумана ретроспективно, щоб пояснити появу постаті Геракла на політичній арені   . Аргументи, викладені у статті 1921 «Heracles Son of Barsine», були детально розібрані  у статті «Alexander, Barsine and Heracles» 1975 року. В цілому, думка У. Тарна не знайшла визнання в історіографії  .

Після смерті Олександра Македонського
За повідомленням Квінта Курція Руфа, після смерті царя в 323 році, коли Роксана ще не розродилася, на зборах Неарх у Вавилоні спробував заявити про права Геракла (племінника своєї дружини) на престол: «Ні для кого не може бути дивно, — сказав він, — що царська велич личить лише кровним спадкоємцям Олександра. Проте чекати царя, що ще не народився, і обходити вже існуючого не відповідає ні духу македонців, ні стану речей. Є у царя син від Барсіни, йому треба передати діадему». Однак Птолемей (між іншим, одружений на сестрі Барсіни) став заперечувати проти спадкоємця від будь-якої з персіянок: «Варто нам перемагати персів, щоб служити їхньому роду». Тоді виступив Арістон, нагадавши: «Коли Олександра запитали, кому він передасть царство, він сказав, що хоче, щоб воно дісталося найкращому; сам же він визнав за найкращого Пердікку, якому і передав перстень. Він був не один за вмираючого, і цар, обвівши всіх очима, вибрав з натовпу друзів саме його, щоб передати йому перстень. Отже, йому було завгодно, щоб вищу владу було передано Пердиці». За Юстином, кандидатуру хлопчика запропонував не Неарх, а Мелеагр: "не слід відтягувати рішення і чекати ворожого результату пологів Роксани; нема чого чекати, що народяться якісь царі, треба використовувати вже народжених. Хочуть вони хлопчика, — так у Пергамі вже є син Олександра на ім'я Геркулес, народжений Барсіна ". Пізніше царями були проголошені новонароджений син від Роксани Олександр IV і одночасно брат Олександра Філіп III Аррідей    .

Античні джерела пояснюють відмову у визнанні Геракла новим царем перським походженням Барсіни. Юстин наводить слова Мелеагра: «не личить, щоб македоняни брали собі царів, у яких жилах тече кров тих, чиї царства вони зруйнували»  . Сучасні історики не вважають цей аргумент основним. На момент смерті Олександра Барсіна з сином вже кілька років перебували в Пергамі і про їхнє існування забули. Барсіна була коханкою, а не дружиною Олександра і, відповідно, Геракл незаконнонародженим сином. Потенційне право Геракла як первістка на престол можна було легко проігнорувати. До того ж реальна влада перебувала в руках діадохів, яких родичі Олександра цікавили лише тією мірою, якою вони могли служити їх власним інтересам  .

У проміжку між 321 та 319 роками до н. е., за наказом регента Македонської імперії Антипатра Барсіну з Гераклом перевезли до Македонії, проте пізніше відпустили назад у Пергам   .

Знову про Барсин згадали лише через 14 років після смерті Олександра. Під час розпочатих воєн діадохів за розділ Македонської імперії Антигон вислав Барсину з сином з Пергаму під опіку Поліперхона, щоб посилити тиск на Кассандра, який правив на той час у самій Македонії. У 309 році до н. е. Полісперхон вирішив використовувати єдиного сина Олександра, який залишився живим, для зміцнення впливу в Македонії. Барсіна поклала надію на лояльність македонян до сина свого легендарного царя, проте виявилася лише розмінною монетою у боротьбі за владу. Кассандр переконав Поліперхона відмовитися від задуму, натомість обіцяючи підтримку на Пелопоннесі . Тому у 309 році до н. е. за наказом Поліперхона Барсіна і Геракл були вбиті, а потім таємно поховані      .

Примітки


Література

Джерела

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Дослідження

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 



