
Джон Боуз (1691 — 22 липня 1767) — І барон Боуз, пер Ірландії, політик, суддя, спікер палати лордів парламенту Ірландії та лорд-канцлер Ірландії в 1757—1667 роках. Відомий як талановитий юрист. «Прославився» своєю непримиренною ворожістю до римо-католиків.

Життєпис
Джон Боуз народився в Лондоні. Він був другим сином Томаса Боуза — купця з «Благочестивої компанії Тернерів» і його дружини міс Норт. Джон Боуз почав працювати адвокатом в 1712 році. Він приїхав до Ірландії у складі колегії Річарда Веста — лорд-канцлера Ірландії у 1723 році. Він створив велику практику в ірландській адвокатурі і був призначений генеральним соліситором (юридичним радником) Ірландії в 1730 році, а також генеральним прокурором Ірландії у 1739 році. Потім отримав посаду головного барона казначейства Ірландії в 1741 році, хоча перед тим раніше не зміг стати третім бароном казначейства (що було напрочуд прибутковою посадою, оскільки барон казначейства отримував кілька додаткових гонорарів). Він був призначений лорд-канцлером Ірландії королем Георгом II у 1757 році, незважаючи на хронічні хвороби. В останні роки життя його ноги були настільки набряклими, що він ледве міг ходити.

Вороже ставлення до католиків
Джон Боуз уособив собою суворість кримінальних законів XVIII століття проти ірландських католиків, коли приблизно в 1759 році постановив, що: «Закон не припускає існування будь-якої такої особи як ірландського римо-католика, і така особа не може дихати без дозволу Корони». Такі погляди, враховуючи те, що римо-католики становили понад 90 % населення Ірландії, неминуче зробили його непопулярним, і в 1760 році він зазнав нападу під час заворушень біля Палати громад парламенту Ірландії.

Досягнення
Незважаючи на свій релігійний фанатизм, Джон Боуз вважався одним із видатних юристів та суддів свого часу. Зокрема, він був лорд-канцлером реформатором, якого хвалили за те, що він зробив Канцлерський суд «страхом для шахраїв, а також розрадою та захистом для чесних людей». Будучи генеральним прокурором, він виявив значну мужність, ставши присяжним під час голоду в Ірландії 1740—1741 років, незважаючи на інфекційну лихоманку, яка вирувала в той час і яка забрала життя трьох інших суддів, які вирішили сміливо протистояти небезпеці. Між 1731 і 1742 роками він представляв Тагмон в Палаті громад парламенту Ірландії. Його вважали одним із найкращих ораторів свого часу. Його промова обвинувачення на суді над лордом Сантрі, якого звинуватили у вбивстві в 1739 році, була описана тими, хто її слухав, як шедевр красномовства та логіки, і призвело до того, що Палата лордів Ірландії винесла Сантрі вирок — винний.

Джон Боуз був нагороджений титулом пера Ірландії в 1758 році як барон Боуз з Клонліон, що в графстві Міт.

Смерть
Він помер у Дубліні 22 липня 1767 року, його розумові здібності були повністю збережені, незважаючи на хвороби тіла. Він був похований у соборі Крайст-Черч у Дубліні, де його брат поставив йому пам'ятник. Він ніколи не одружувався, і його титул зник після його смерті. Він жив у Бельведер-Хаус, Драмкондра. Його маєтки перейшли до його брата Рамсі Боуза з Бінфілда, Беркшир.

Примітки


Джерела
* Ball, F. Elrington. The Judges in Ireland John Murray London. 1926
* «Bowes, John (1690—1767)» . Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885—1900.
* «No. 9813». The London Gazette. 29 July 1758. p. 2.




