           Лінгвістичні гендерні маркери – це  мовні та  мовленнєві одиниці, що вказують  на стать, стосовно якої вжито те чи те слово. Їх вживають у будь-якій сфері, наприклад,  у професії (філолог/ філологиня, дояр/доярка, лікар/лікарка), у побуті (господар/господиня), у різних соціальних ролях (батько/мати,  охоронець магазину/ берегиня роду, голова сім’ї/ дружина) тощо.
            Лінгвістичні гендерні маркери вивчають у межах  гендерної лінгвістики .
Поняття "гендер" – явище соціальне, а поняття "стать" – біологічне.  

Розрізнення цих понять означало перехід від традиції пояснювати культурну різницю між жінками та чоловіками біологічно до можливості пояснювати цю різницю й зосереджувати увагу на соціальний і культурний аспекти. 
           До 1960-х років у англійській мові термін гендер вживали здебільшого в лінгвістиці на позначення граматичного роду ‒ жіночого, чоловічого та середнього. В українську мову термін увійшов доволі стрімко: у академічному словнику він з’явився в 1990-х роках, а  2005 року термін було зафіксовано в Законі України “Про за безпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків”.
Виокремлюємо чоловічі та жіночі лінгвістичні гендерні маркери. 
         Чоловічі:
- чоловіки доволі часто вживають слова, що вказують на констатацію фактів (очевидно, відповідно до, звичайно);

- вживають абстрактні іменники;

- під час передачі емоційного стану характерна одноманітність лексичних засобів;

- надають перевагу коротким реченням;

- намагаються зберегти структурованість під час мовлення;

- частіше використовують підрядний синтаксичний зв'язок;

- у їхньому мовленні рідше трапляються окличні речення тощо.

        Жіночі:
- жінкам властиве використання  емфази;

- характерне вживання великої кількости вставних слів, означень, обставин і додаток ;

- вживання модальних слів;

- характерна образність мовлення тощо.
         Отже, вищезгадані факти – підстава вважати, що в мовленні чоловіків та жінок наявні певні розбіжності. Лінгвістичні гендерні маркери – те, що дає змогу зрозуміти з чим пов'язані ці розбіжності.
 
Список використаних джерел:
    Гендер для медій: підр. для гендерної теорії для журналістики та інших соціогуманітарних спеціальностей. Київ:2017. 224 с.  URL:  gender_dlya_medii_2017.pdf ( дата звернення 10.11.2022р.)
    Курдюкова В.С.  Гендерні маркери англомовного публіцистичного тексту. ВІСНИК ДНІПРОПЕТРОВСЬКОГО УНІВЕРСИТЕТУ ЕКОНОМІКИ ТА ПРАВА ІМЕНІ АЛЬФРЕДА НОБЕЛЯ. Серія «ФІЛОЛОГІЧНІ НАУКИ». 2011. № 1 (1). С. 186 –191. URL: https://phil.duan.edu.ua/images/PDF/2011/1/29.pdf ( дата звернення 10.11.2022р.)
   Пошук К.С.  Гендерні маркери притаманні чоловічому та жіночому писемному мовленню.  Національний університет «Острозька академія». Студентські наукові записки. Серія «Філологічна». 2012. Вип.5. С. 160 – 163. URL: https://eprints.oa.edu.ua/1213/1/30.pdf (дата звернення 10.11.2022 )
   Чуєшкова О. Термінологія гендерної лінгвістики як система. URL: https://science.lpnu.ua/uk/terminologiya/vsi-vypusky/visnyk-no-890-2018/terminologiya-gendernoyi-lingvistyky-yak-systema  (дата звернення 10.11.2022р.)