
Категория:Воздушные суда по алфавиту
Категория:Воздушные суда, осуществившие первый полёт в 1929 году

І-5 від "винищувач п'ятий" ( ВТ-11 ) - радянський винищувач - півтораплан "легкий маневрений" змішаної дерево-метало-полотняної конструкції. Спроектовано та побудовано у 1929 році колективом ув'язнених конструкторів та інженерів під спільним керівництвом авіаконструкторів Дмитра Павловича Григоровича та Миколи Миколайовича Полікарпова у «Центральному конструкторському бюро — 39» ОГПУ імені В. Р. Менжинського в Бутирській в'язниці в Москві. Проектні роботи та будівництво здійснювалися за завданням Військово-повітряних сил РСЧА та під контролем Колегії ОГПУ . Перший політ – 30 квітня 1929 року. Складався на озброєнні стройових льотних частин Військово-повітряних сил РСЧА з 1931 по 1942 рік . Серійно вироблявся з 1931 по 1934 рік, основний тип бойового літака у винищувальній авіації цих років. Всього було збудовано 816 машин, включаючи прототипи .

Проектна та виконавча організація
Проектування та будівництво винищувача І-5 під початковим позначенням літака «Внутрішня в'язниця — 11» ( «ВТ-11» ) здійснювалися в «Центральному конструкторському бюро — 39» у Москві за завданням керівництва Військово-повітряними силами РСЧА та під контролем Колегії ОГПУ.

Повна абревіатура організації: ЦКЛ-39 ОГПУ імені В. Р. Менжинського».

ЦКЛ-39 - московська авіаційна проектна організація під патронажем Колегії ОГПУ, де здійснювалися проектування та дослідне літакобудування.

Основними цілями створення ЦКЛ-39 були концентрація інженерно-технічних кадрів, усунення дрібної роздробленості конструкторських робіт і, з його основі — здійснення широкої програми розробки та випуску нових літаків у СРСР.

Ідея створення ЦКЛ-39 належала керівнику ОДПУ В. Р. Менжинському . Передбачалося, що конструювання літаків ув'язненими інженерами заощадить країні значні кошти.

Проектно-конструкторські роботи було розпочато у грудні 1929 року у стінах Бутирської в'язниці . З січня 1930 року, коли постало питання необхідності створення дослідного зразка винищувача, весь колектив під охороною ОГПУ був розміщений на території Державного авіаційного заводу № 39 ім. Менжинського біля Центрального аеродрому, де було організовано своєрідну «внутрішню в'язницю». Власне з цього моменту ОКБ, що складається із ув'язнених і отримало назву «ЦКЛ-39 ОГПУ ім. Менжинського».

Інженерам та конструкторам надавалися харчування (включаючи білий хліб, цукор та вершкове масло), цигарки, цигарки та тютюн, одяг та взуття, постіль, приміщення для сну та роботи, необхідні для конструкторської та інженерної діяльності інструменти та приладдя. Обов'язкові щоденні прогулянки.

Очолювали роботи над проектом винищувача провідні авіаконструктори Д. П. Григорович та М. М. Полікарпов, заарештовані як «шкідники» за обвинуваченням за 58 статтею КК РРФСР у шкідництві.

Колектив ЦКЛ - 20 ув'язнених; «шкідники» та «вороги народу» - авіаконструктори та інженери високої кваліфікації. Поруч із ув'язненими інженерами, і найчастіше у підпорядкуванні вони працювало значною кількістю вільнонайманих інженерів (З. М. Данскер), техніків та робітників.

Проект та розробка
513x513пкс
Винищувач-півтораплан І-5 легкий маневрений проектувався у 1929—1930 роках під спільним керівництвом радянських авіаконструкторів Миколи Миколайовича Полікарпова та Дмитра Павловича Григоровича у ЦКЛ-39 ОДПУ імені В. Р. Менжинського за завданням керівництва Військово-повітряними силами РСЧА та під контролем Колегії ОГПУ.

В. Л. Корвін-Кербер згадував: 30 листопада 1929 року всіх ув'язнених конструкторів та інженерів зібрали у приміщенні колишньої Бутирської тюремної церкви.

Конструктивно літак повторював схему та розміри радянського винищувача І-6 .

Досвідчений літак «Винищувач п'ятий» І-5 був випущений у трьох варіантах.

Перший прототип - літак "Внутрішня в'язниця - 11"
Усього було спроектовано 13 варіантів винищувача, що відрізнялися один від одного в деталях (різні двигуни, озброєння, наявність або відсутність обтічника двигуна тощо). Перший прототип літака, відомий як «Внутрішня в'язниця — 11» (ВТ-11), отримав свою назву за номером варіанту проекту, затвердженого колективом конструкторів для будівництва дослідного зразка. Майже одночасно за іншими варіантами будувалися ще два досвідчені літаки.

Літак оснащувався двигуном "Брістоль Юпітер VII" (висотний).

Літак вперше злетів 29 квітня 1930 року. Випробувальний політ здійснив пілот Бенедикт Бухольц .

Другий прототип – літак «Клим Ворошилов»
На другому прототипі - літаку " Клим Ворошилов " (будувався за 13 варіантом проекту, але з забобонних міркувань не отримав назви ВТ-13), - встановлювався двигун Юпітер VI (невисотний).

Третій прототип - літак «Подарунок XVI партз'їзду»
На третьому прототипі - літаку "Подарунок XVI партз'їзду", - було встановлено радянський висотний двигун "мотор п'ятнадцятий" М-15 (2-М15) конструкції радянських інженерів А. А. Безсонова та Н. П. Островського. Авіадвигун був глибокою модифікацією американського двигуна Pratt & Whitney R-1690 Hornet.

Третій літак відрізнявся від перших двох капотом двигуна, що повністю закривав циліндри двигуна. Перший політ третього прототипу - літака "Подарунок XVI партз'їзду" відбувся 1 липня 1930 року.

Прототипи не мали обтічників коліс, якими пізніше оснащувалися серійні машини.

У серпні-вересні 1930 року було випущено настановну військову серію - 7 бойових винищувачів І-5.

Серійне виробництво
Оскільки завод № 21, де планувалося серійне виробництво винищувача І-5, тільки будувався, масове виробництво розпочато лише наприкінці 1932 року.

Варіант експериментального літака із двигуном М-15 не знайшов застосування.

На серійні машини встановлювався авіадвигун радянського виробництва М-22 потужністю 480 л. с.

Основна серія винищувачів озброювалася двома синхронними кулеметами радянського виробництва «кулемет повітряний» ПВ-1 із боєзапасом 1200 набоїв.

При встановленні підкрилових бомбоутримувачів винищувач І-5 міг нести до 40 кг авіабомб.

На десяти серійних літаках І-5 було встановлено 4 кулемети ПВ-1 з боєзапасом 4000 набоїв.

На 1 серпня 1933 року І-5 був найдорожчим радянським винищувачем і коштував 56,4 тис. рублів у порівнянні з 38,5 - І-4 та 50 - І-7  .


завод / роки

 1930

 1931

 1932

 1933

 1934

 Усього


 завод №39

 8

 4

 -

 -

 -

 12


 завод №1

 -

 66

 74

 -

 -

 140


 завод № 21

 -

 -

 10

 321

 330

 661


 Усього

 8

 70

 84

 321

 330

 813


Модифікації

* І-5 УТІ-1 навчальний - кабіна пілота зсунута вперед і за нею встановлено друге сидіння з керуванням для дублера. Був перероблений із звичайного серійного літака до навчального двомісного 1934 року. У серії переобладнано 20 машин для навчальних потреб.
* І-5 біс - покращений варіант І-5. Державні випробування не пройшов, проте багато поліпшень, запропонованих у цій модифікації, були впроваджені на серійних І-5 без зміни в найменуванні літака.

Історія застосування
З початком Великої Великої Вітчизняної війни у бойових частинах РККФ стала гостро відчуватися нестача літаків у зв'язку зі своїми високими втратами. В результаті кілька літаків І-5 використовувалися як легкий штурмовик і нічний бомбардувальник. Застарілі літаки також були направлені з льотних шкіл до бойових частин для поповнення парку Військово-повітряних сил РСЧА.

Легкий маневрений винищувач І-5 брав участь у боях у складі частин: в 11 авіаційному полку ВПС Чорноморського Флоту; у 604 і 605 винищувальних авіаполках - використовувався для штурмовок до січня 1942 року.  . За спогадами маршала авіації С. І. Руденка, в 1941 літак застосовувався на радянсько-німецькому фронті в складі нічних полків  .

Опис конструкції
Одномісний півтораплан з нижнім крилом коротший за верхній.

Мав шасі, що не забиралося в польоті, і хвостову опору — С-подібний милиця.

Конструкції планера змішана: фюзеляж — фермовий, зварений із сталевих труб, як і рама двигуна. Форма планера створювалася легким набором алюмінієвих рамок та стрінгерів, що підтримують полотняну обтяжку.

Рама з двома колесами кріпиться до нижньої частини фюзеляжу. Колеса велосипедного типу зі спицями або тарілки з гумовим ободом.

Конструкція шасі та хвостовий милиця дозволяють літаку злітати і сідає на твердий грунт. Взимку можлива заміна коліс на лижі та зліт та посадка на неглибокий сніговий покрив.

Лижі дерев'яні, складені клеєні, вільного кочення в поздовжній площині, знімні.

Крила - дволонжеронні; стійки коробки крил - дюралюмінієві краплеподібні труби. Оперення - дюралюмінієве з полотняною обтяжкою.

Гвинт дерев'яний тягне дволопатевий фіксований крок.

За рахунок застосування комбінованих легких матеріалів знижувалась вага конструкції, а полотняна обшивка надавала хороші аеродинамічні якості планеру в польоті.

В умовах дефіциту алюмінію в СРСР конструкція літака була простою і недорогою у виробництві та ремонтно-придатною в польових умовах. Однак ці ж якості погіршували живучість літака у бою та вели до високих втрат бойових машин у повітрі.

ЛТХ


* Екіпаж: 1
* Довжина: 6,78 м
* Розмах крила: 10,24 м
* Висота:
* Площа крила: 21,25 м²
* Максимальна взлітна маса: 1355 кг
* Силова установка: 1 × ПД М-22
* потужність двигунів: 1 × 480 л.с.

(1 × 358 кВт)

; Льотні характеристики

* Максимальна швидкість: 278 км/ч
* Практична дальність: 560 км
* Практичний максимум: 7500 м

Примітки


Джерела

* Йодж, Пауль і Моенг, Соф Енциклопедія літаків світу ISBN 1-85605-705-4
* Степфазер, Ханс-Хеірі Винищувачі Полікарпова в дії, ч. 1 ISBN 0-89747-343-4 . ( Stapfer, Hans-Heiri - Polikarpov Fighters in Action, Pt. 1 )

Література

* 
* 
* 
* 

Посилання

*  І-5   
*  Винищувач І-5
*  Позначення літаків СРСР   



