
 Даніеле да Вольтерра. «Зняття з хреста» (бл. 1545 року, після реставрації в 2004 році; Триніта-деї-Монті, Рим)
Даніеле Річчареллі (, ; більш відомий як Даніеле да Вольтерра (, , ;  1509 — 4 квітня 1566) — італійський художник і скульптор маньєризму.

Найбільше його пам'ятають за його зв'язок з Мікеланджело. Декілька найважливіших робіт Даніеле базувалися на проєктах, зроблених Мікеланджело. Після смерті Мікеланджело Даніеле отримав замовлення прикрити статеві органи фігур, зображених на фресці Мікеланджело «Страшний суд». Через це він отримав прізвисько  («панталонник»).

Біографічні відомості

Даніеле Річчареллі народився у Вольтеррі (сучасна Тоскана). Він спершу навчався у сієнських художників Содома та Бальдазаре Перуцці, але його не сприйняли, і він їх покинув. Видається, що він супроводжував останнього до Риму в 1535 році та допомагав розписувати фрески в палаццо Массімо-алле-Колонне. Пізніше він став учнем Періно дель Вага.

З 1538 по 1541 рік він допомагав Періно розписувати фрески на віллі кардинала Трівуціо () в Салоне, у каплиці Массімі в Триніта-деї-Монті та каплиці Розп'яття в Сан-Марчелло-аль-Корсо. Йому замовили розпис фриза в головному салоні Палаццо Массімо-алле-Колонне сценами з життя Фабія Максима.

У Римі він також почав працювати в колі Мікеланджело і подружився з останнім. Мікеланджело використав свій вплив на Папу Павла III, щоб отримати замовлення для Даніеле та посаду суперінтенданта робіт Ватикану, яку той зберігав до смерті Папи. Мікеланджело також надав йому ескізи, на основі яких Даніеле створив деякі свої картини, особливо серію фресок у каплиці Орсіні в Трініті-коледжі, замовлення на які Даніеле отримав у грудні 1541 року.

Пізніше Павло III доручив Даніеле завершити оздоблення Зала Реґіа. Після смерті папи в 1549 році він втратив посаду суперінтенданта і пенсію, на яку він мав би право. Тоді він присвятив себе головним чином скульптурі.

Помер у Римі в 1566 році. Заповіт Даніеле свідчив, що мармурове коліно зниклої лівої ноги Христа зі статуї «Флорентійська П'єта» авторства Мікеланджело перебувало в його власності на момент смерті. Серед його учнів був Джуліо Маццоні з П'яченци. Леонардо Річчареллі () був його племінником.

Серед його учнів був художник Мікеле Альберті. Даніеле Річчареллі є далеким предком Крістіана Орланді (; італійського актора і режисера) по лінії бабусі по батькові.

Роботи
Фасад Палаццо-ді-Пірро (; тепер частина палаццо Массімо-алле-Колонне) Даніеле прикрасив біблійними сценами
Найвідомішою картиною Даніеле є «Зняття з хреста» в Триніта-деї-Монті (близько 1545 року) за малюнками Мікеланджело; цю роботу свого часу зараховували до найвідоміших картин Риму поряд із «Преображення» Рафаеля та «Останнього причастя святого Ієроніма» Доменікіно.



Можливо, що двостороння картина «Давид вбиває Голіафа» (відновлена в 2008 році) в Луврі, також була створена за ескізами Мікеланджело; тривалий час приписувалося самому Мікеланджело.

Інші відомі роботи включають «Масове вбивство немовлят» (1557; галерея Уффіці, Флоренція), портрет Мікеланджело, який він намалював, і бюст, який він зробив із посмертної маски Мікеланджело.

Відомою скульптурою є «Клеопатра» в Бельведері. Від Франції Даніеле отримав замовлення на виготовлення бронзової кінної статуї Генріха II, але він закінчив лише коня; це пізніше було використано для статуї Людовика XIII на площі Вогезів, а тоді розплавлено під час Французької революції.

Стиль
Даніеле да Вольтерра. «Портрет Мікеланджело» (Музей Тейлора, Гарлем)

«Католицька енциклопедія» 1913 року наводила такий опис стилю Даніеле як художника:



Набедреники в «Страшному суді» Мікеланджело
«Страшний суд» (1534—1541). Св. Власій, який тримає залізні гребінці свого мучеництва, і тіло св. Катерини Олександрійської, яка тримає колесо для тортур, були висічені та перефарбовані Даніелем да Вольтерра в 1565 році
Даніеле нажив поганої слави тим, що покрив ризами та фіговим листям геніталії і сідниці оголених фігур із фрески Мікеланджело "«Страшний суд» у Сікстинській капелі. Він почав працювати над цим 1565 року, незабаром після Тридентського собору, який засудив наготу в релігійному мистецтві. Це принесло Даніеле прізвисько «Il Braghettone» («панталонник»). За свідченнями Вазарі, коли Мікеланджело почув про бажання папи «одягнути» його фігури на фресці для пристойності, він сказав: «це пусте діло, яке можна впорядкувати дуже швидко, ось хай він змінить світ, щоб він мав пристойний вигляд, а картини змінювати легко», і саме цю фразу Павло IV міг сприйняти як згоду самого Мікеланджело на драпірування.

Даніеле також вирізав частину фрески та перемалював більшу частину святої Катерини та всю фігуру святого Власія позаду неї. В оригінальній версії Власій дивився на оголену спину Катерини і деякі спостерігачі відзначали, що пози їхніх тіл наводили на думку про статевий акт.

Набедреники та драпірування в нижній половині фрески, однак, не належали Даніеле. Його роботу над фрескою «Страшний суд» перервала смерть папи Пія IV наприкінці 1565 року, адже риштування, які Даніеле використовував, довелося швидко зняти, бо каплиця була потрібна для виборів нового папи. Після нього фреску «одягали» також Джіроламо да Фано та П'єтро да Кортона.

Галерея


Виноски


Посилання
* "Ricciarelli, Daniele" . Encyclopædia Britannica. Vol. 23 (11th ed.). 1911. p. 290.
*  Bust of Michelangelo, Museo Nazionale del Bargello, Florence.
*  La «Deposizione» di Daniele da Volterra ritorna al pubblico, on the restoration of Descent from the Cross 

Джерела
* 
* Fabrizio Mancinelli, «The Painting of the Last Judgment: History, Technique and Restoration». In Loren Partridge, Michelangelo: The Last Judgment — A Glorious Restoration. New York: Harry N. Abrams, Inc. 2000. ISBN 0-8109-8190-4.
* Williamson, George Charles (1913). ":s:en:Catholic Encyclopedia (1913)/Daniele da Volterra|Daniele da Volterra". In Herbermann, Charles (ed.). Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.




