
Південно-східний монастир - умовна назва комплексу підземних та залишків надземних культових споруд XIV-XV століття періоду князівства Феодоро. Розташований на південно-східних урвищах плато Мангупа, за 100 м на південний захід від цитаделі. Двохрівневий монастирський комплекс, що складається з церкви «на майданчику зі склепами» та інших споруд, у тому числі похоронних, на плато та печер, а також із церквою, нижнього рівня в природному гроті урвища. Спочатку це був цвинтар «зі склепами» на краю плато, потім (у XIV—XV столітті) безпосередньо під майданчиком із похованнями, була вирубана церква, а пізніше створенням храму в гроті під урвищем завершилося формування монастиря. В даний час сполучень між частинами монастиря немає, але дослідники вважають, що такі існували у середньовіччі у вигляді невеликої штучної печери, до якої зверху можна було спуститися, частковому скельному уступу, що наразі частково обрушився, і за допомогою приставних сходів у нижньому гроті, на підставі чого інтерпретують пам'ятник як єдиний монастирський комплекс.

Верхня частина
Частина монастиря на плато включає храм та шість різних печерних споруд. Найбільш ранньою була, мабуть, печера, що обрушилася, в 2 м нижче краю обриву, що була на ранньому етапі історії Мангупа караульно-спостережним пунктом. Також до більш ранніх споруд належать 2 склепи на поверхні плато. В одному склепі — прямокутному, розмірами 3,70 на 1,80 м, зі склепінчастою стелею, було виявлено 77 людських черепів (43 цілих) і велику кількість перемішаних кісток. У другому, розмірами 2,35 на 2,35 м та висотою 1,47 м, у різний час було поховано не менше 30 осіб. Крім склепів на майданчику є залишки приміщень явно господарського призначення. Є. Веймарн, на підставі досліджень 1938 роуц, датував склепи V-VII століттям, М. Рєпніков був схильний датувати їх XII-XIII століттям.

«Верхній» храм (також церква на «майданчику зі склепами»), є історично та архітектурно складною спорудою: передбачається, що спочатку це був вирубаний у скелі склеп, згодом розширений і перетворений на щось на зразок цвинтарної каплиці і пізніше, перероблений повноцінну церкву. Одночасно з розширенням церкви поряд було вирубано ще одне приміщення, яке служило хрещальнею. Церква розташована над дромосом одного зі склепів (№ 1 за нумерацією Е. Веймарна), представляє прямокутник розмірами 4,2 на 4,3 м, при висоті до 2,5 м. Одна зі стін — північна, відсутня (очевидно, була складена з каменю та згодом зруйнована), як і частина східної (до початку скелі). Від останньої збереглася вирубка у скелі для укладання нижнього каміння. Вівтар, використовуючи якісь більш ранні деталі обробки склепу, вирубаний у східній частині стіни (ніша до 30 см завглибшки, в полиці якої прямокутне в плані гніздо 52 на 21 см: археологи вважають, що це неодмінні атрибути вівтаря). Церковний вигляд доповнюють дві ніші у південній стіні, велика і маленька, із заокругленими верхніми кутами, і скельна лава вздовж західної стіни. У храмі плоска стеля, що трохи підвищується в центрі.

Приміщення хрещальні також прямокутне, 4,2 на 3,0 м розміром і висотою до 2,0 м, плоска стеля, поверхня стін ретельно оброблена. Біля східної стіни в підлозі — округла виїмка, на захід від неї — квадратна, ємності пов'язані двома жолобами: вважається, що це купелі на проведення обряду хрещення, зокрема дорослих. Судячи з виїмок у стінах, приміщення розділялося деякими дерев'яними перегородками; у східній стіні є прямокутне вікно, у західній — велика аркова ніша та неглибока полиця.

Нижня частина
Нижній храм (також церква в обриві під «майданчиком зі склепами») розташовувався в дугоподібному гроті, відкритому на південний схід, зовнішні стіни, за припущенням істориків, були складені з каменю (збереглися сліди в стелі грота), у саму церкву вели вирубані скелі сходинки. Вівтар, з добре вираженою конхою, вирубаний у північно-східній стіні, біля зовнішньої скельної полиці (було використано природне заглиблення, підрубане у напрямку на схід). Стеля була ретельно вирівняна, верхня частина скельної стіни, що переходить у стелю, оброблена у формі фризу на висоті від 1,5 до 2,3 м з вирубними нішами під полиці, у стелі зроблено два вуха для підвіски панікандила. Навколо храму — сліди якихось, поки не встановлених, приміщень, під урвищем — сліди водного джерела, що наразі не збереглося.

Примітки


Посилання
* 
* 


