

Кувае — підводна кальдера між островами Епі і Тонгоа у Вануату. Кальдера Кувае прорізає фланг вулкана Тавані-Руру на Епі та північно-західну частину Тонгоа.

Підводний вулкан Каруа, один з найактивніших вулканів Вануату, знаходиться поблизу північного краю кальдери Кувае.

Історія активності вулкану
Острови Тонгоа та Епі колись були частиною більшого острова під назвою Кувае. Місцевий фольклор розповідає про катастрофічне виверження, яке розділило острів на два менших острова з овальною 12x6 км кальдери між ними (але історія розповідає про виверження на південь від Тонгоа). Колапс, пов'язаний з утворенням кальдери, міг досягати 1,1 км під час виверження. Відповідно радіовуглецевого датування місцевих відкладів виверження відбувалося у 13 столітті . Близько 32-39 км³ магми було вивержено, що зробило виверження Кувае одним із найбільших за останні 10 000 років.

Вважається, що виверження відбулося в 1450-х роках, коли відбулося ще принаймні два великих виверження, які точно не пов’язані з вулканом Кувае. Виявилося, що перше виверження, швидше за все, відбулося в північній півкулі, але поклади платини в осадових відкладеннях по всьому світу відповідають даті 1452/3.   Дослідження складу вказують, що пізнє виверження у 1458 року навряд чи відбулося з Кувае.

У кернах льоду з Антарктики та Гренландії велике виверження або серія вивержень трасується як сплеск концентрації сульфату. Це вказує, що викиди у формі пірокластики та газів був вищим, ніж будь-яке інше виверження з тих часів. Крім того, аналіз кернів льоду вказав, що події почалися наприкінці 1452 або на початку 1453 року. Однак наступні дослідження з більшою роздільною здатністю приладів виявили, що подія 1452/1453 була окремою від великої події, яка трапилася до кінця 1458 року. Об’єм викинутої речовини більш ніж у шість разів переважає об'єми під час виверження гори 1991 року Пінатубо і спричинив би вулканічну зиму та серйозне похолодання по всій планеті протягом наступних трьох років. Зв’язок між підвищеними концентраціями сірки та кальдерою Кувае ставиться під сумнів у дослідженні 2007 року Károly Németh та ін. який не зміг ідентифікувати місцеві родовища тефри, закладені в 1450-х роках, і зробив припущення, що інша кальдера Тофуа є кандидатом на альтернативне джерело даних викидів.

Остання активність
З моменту свого останнього історичного великого виверження кальдера Кувае мала кілька менших вивержень з оцінками від 0 до 3 за індексом вулканічної експлозивності (VEI). Останнє підтверджене виверження відбулося 4 лютого 1974 року ± 4 дні. Воно мало VEI 0 і було підводним виверженням, сформувавши новий острів. 

У кальдері Кувае регулярно утворюються острови. Виверження 1897–1901 років утворило острів 1 км завдовжки і 15 м заввишки. Він зник протягом 6 місяців. Виверження 1948–1949 років утворило острів і побудувало конус 1,6 км в діаметрі і 100 м заввишки. Цей острів також проіснував менше року. Усі острови зникли від дії хвиль і руху дна кальдери. У 1959 році острів знову з'явився на короткий час і знову в 1971 році. Остання споруда залишалася островом до 1975 року  .

Діяльність зараз в Кувае обмежується періодичною фумарольною активністю, яка забарвлює воду в жовтий колір. Над вершиною вулкана бульбашки сірководню досягають поверхні. 

Список літератури


Подальше читання

* 
* 




