

Ліліта Озоліня (; . 19 листопада 1947, Рига, Латвійська РСР, СРСР) — радянська і латиська актриса театру та кіно. Заслужена артистка Латвійської РСР (1983).

Біографія
Народилася 1947 року в Ризі. Її мати Альбертіна, працювала помічником режисера на німецькій кіностудії, а батько Арвід — був льотчиком-випробувачем.

У десятирічному віці Ліліта пробувалась на роль пастушки у фільмі «Луна», але її не взяли. У 8-річному віці Ліліта вступила до Народної студії кіноактора при Ризькій кіностудії .

У шкільні роки хотіла займатися медициною, паралельно з навчанням у середній школі, навчалася у медичному училищі та практикувалася як медсестра в Республіканській дитячій клінічній лікарні в Ризі по вулиці Вієнібас гатве . З 1966 року почала працювати в Художньому театрі імені Яна Райніса .

1969 року Ліліта закінчила студію кіноактора, а 1971 — акторський факультет Латвійської державної консерваторії імені Я. Вітола .

У той же час відбувся її дебют у кіно. Вона зіграла роль Велти у фільмі « Коли дощ і вітер стукають у вікно» (1967), який знімав один із викладачів студії, режисер Алоїз Бренч . Після цього були інші роботи в кіно. Однак, популярність їй принесла роль Марти у фільмі « Довга дорога в дюнах» (1980), знятий її першим учителем Алоїзом Бренчем. Після успіху відбулися численні пропозиції ролей, серед них мюзикл «Коротке повчання в коханні», комедія «Особисте життя Діда Мороза» (1982), політичний детектив « Подвійний капкан» (1985) та інші.

Актриса брала участь у громадському та політичному житті радянської Латвії: з 1975 року — член КПРС ; була депутаткою Верховної Ради Латвійської РСР .

Після розпаду СРСР через відсутність ролей на Ризькій кіностудії, Ліліта Озоліня зосередила свою творчу діяльність в театрі. Акторка служить на двох ризьких сценах: у театрі " Дайлес " та Ризькому театрі російської драми .

У 1994 році Ліліта Озоліня брала участь у роботі ризького Міжнародного фестивалю акторів кіно « Балтійська перлина», обиралася членом журі кіноогляду під головуванням народної артистки СРСР Вії Артмане . 1997-го — була головою журі цього ж фестивалю.

У 2014 році втілила образ коханої видатного живописця XX століття у постановці «Жінки Пікассо» — Ольги Хохлової, колишньої балерини українського походження, що відкрилася в трупі Дягілєва .

Проживає в Ризі. Її донька — Ліліана Озоліня (), свого часу була директором телеканалу MTV Latvija .

Фільмографія

#  — Коли дощ і вітер стукають у вікно — Велта
#  — За поворотом — поворот — Інга
#  — Промені в склі — Ася Ритум
#  — Насип — Дзидра
# 1970 — Клав — син Мартіна — Ласма
#  — Прогулянка — Ліліта
#  — Петерс — Настя
#  — Шах королеві діамантів — Майга Страута, лікарка
# 1973 — Афера Цепліса — гостя на весіллі
# 1973 — Олег і Айна — Айна
#  — Не бійся, не віддам! — Дезія
#  — У лещатах чорного раку — Мара
#  — Син голови — Марина
# 1976 — Соната над озером — Вія
#  — Ніч без птахів — Ілзе
# 1979 — Незавершена вечеря — Соня
#  — Жайворонки — Візма
# 1980 — Довга дорога в дюнах — Марта
#  — Особисте життя Діда Мороза — Ольга Карпівна
#  — Коротке повчання у коханні — Ганна
#  — Аплодисменти, аплодисменти... — гостя на вечеринці
#  — Подвійний капкан — Эва
# 1985 — Зустрінемося в метро — Наталка
# 1985 — Дороги Анни Фірлінг — Іветта
# 1985 — Фронт в рідній домівці — Елга
#  — Двійник — Ніна
# 1986 — Він, вона та діти — Валерія Снежкова
#  — Майя та Пайя
# 1990 — Родина Зітаров — Алвіна
#  — Анна
#  — Квиток до Риги
#  — Прогулянка
#  — Червона капела — мадам Маєр
#  — Герой — Єлизавета Іванівна Єзерська
#  — Білл — домогосподарка


Нагороди, визнання

* 1983 — Державна премія СРСР (1983): за роль Марти в телефільмі «Довга дорога в дюнах» (СРСР).
* 1983 — заслужена артистка Латвійської РСР (СРСР).
* 2000 — премія імені Вії Артмане: «За внесок у латвійське кіно» (Міжнародний фестиваль акторів кіно «Балтійська перлина», Латвія).
* 2009 — офіцер ордена Трьох зірок IV ступеня (Латвія, 30 березня 2009 року) .

Примітки


Посилання

*  «Без краватки» з Лілітою Озоліня на сайті телеканалу Росія 24.













