
Тихвінський Богородичний Успенський монастир - чоловічий монастир Тихвінської єпархії Російської православної церкви в місті Тихвін. Побудований на березі річки Тихвінки, щоб служити місцем перебування особливо шанованої на північному заході Росії Тихвінської ікони Божої Матері.

Історія
 Успенський собор був побудований за 45 років до заснування монастиря
Заснований за указом Івана Грозного від 10 лютого 1560 новгородським архієпископом Піменом. Роботами з влаштування обителі керував побожний новгородський ктитор Федір Сирков (страчений Іваном Грозним під час опричного погрому Новгорода). Термінам будівництва надавалося особливого значення, тому цар дозволив усім видах робіт використовувати селян із двадцяти волостей.

Головною реліквією монастиря є чудотворна Тихвінська ікона Божої Матері Одигітрії. Під час хресних ходів у монастирі використовувалася виносна ікона. Згідно з одним із переказів, вона протягом 200 років перебувала в Старій Руссі в Спасо-Преображенському чоловічому монастирі (або ж у Воскресенському соборі міста), але була перенесена до Тихвіна. Нібито під час пошесті у Старій Руссі та Тихвіні якомусь «благоговійному чоловікові» було видіння згори, що лихо припиниться, якщо ікони Божої Матері у Стародавній Русі та Тихвіні поміняються місцями. Після цього список Тихвінської ікони було принесено до Старої Руси, а староруська ікона — до Тихвіну; невдовзі після цього мор, за переказами, припинився  .

За легендою, на одному з місць її чудесного явління віруючим у 1383 році було засновано храм. Після того як ікона спустилася в руки тих, хто молився перед нею на березі Тихвінки, там негайно того ж дня почалося будівництво храму Успіння Пресвятої Богородиці. Однак наступного дня вже поставлена основа зникла разом із іконою і з'явилася на іншому боці річки. Після цього Богородиця в супроводі Миколи Чудотворця з'явилася паламарю Георгію, посланому сповістити околиці про освячення храму, що наближається, і наказала поставити на храмі дерев'яний, а не залізний хрест. На місці її появи було поставлено каплицю в ім'я святого Миколая.
 Тихвінська ікона Божої Матері
У 1390 році дерев'яні каплиця та храм згоріли, але ікона та дерев'яний хрест за переказами залишилися неушкодженими. 1395 року відновлені каплиця та храм знову згоріли. Втретє пожежа знищила церкву в 1500 році, ікона була врятована священиком Василем та його сином Стефаном. Вона була замінена новою дерев'яною, але в 1510 Василь III наказав побудувати кам'яний храм на її місці - він був освячений 12 серпня 1515 року. У цей же час на місці явлення Богородиці паламарю Георгію був заснований малий Миколаївський Бесідний монастир, який ще існував у 1859 .

У 1613 році монастир був обложений шведською армією під проводом Якоба Делагарді, проте його захисники на чолі з князем Семеном Прозоровським змогли відобразити кілька штурмів і утримати обитель до приходу підкріплення. У 1623 Успенський собор монастиря був пошкоджений під час пожежі, проте оновлений до 1624. Тоді ж у соборі було влаштовано новий іконостас, який був оздоблений червоним золотом у 1794 році.

1747 року імператриця Єлизавета Петрівна розпорядилася збудувати навколо монастиря кам'яну огорожу. Її будівництво було розпочато у 1766 році, а у 1788 році закінчено західну частину. У 1795 році завершилося будівництво східної, північної та південної частин. Для цього були використані пожертвування імператорів Павла I та Олександра I (37 000 рублів) та власні кошти монастиря (близько 20 000 рублів). Загальна довжина огорожі досягала 450 сажнів.

З настанням епохи класицизму майже всі монастирські споруди були перебудовані відповідно до смаків нової епохи. У 1854 році монастирській ризниці було передано хрест роботи петербурзького майстра Ф. А. Верховцева.

У XX столітті
У 1920-х роках храми монастиря були передані обновленцям, у 1930-х роках закриті, а ікона, яка вважалася чудотворною, стала експонатом місцевого краєзнавчого музею .

Монастир сильно постраждав за час Великої Вітчизняної війни . Майже повністю було зруйновано дзвіницю. У путівнику «Пам'ятники архітектури Ленінградської області» (Будвидав, 1987) читаємо: «Ще недавно на місці історичної пам'ятки височіла безформна купа уламків, що залишилися з часів Великої Вітчизняної війни».

Відступаючи з Тихвіна, німецькі війська вивезли ікону до Пскова, де передали православної духовної місії . Потім ікона потрапила до Риги, Лібави, Яблонця, американської окупаційної зони в Німеччині, звідки єпископ Йоан (Гарклавс) вивіз її до Чикаго (США). Вмираючи, владика Йоан залишив заповіт, за яким повернення святині до Росії можливе лише за повного відродження Тихвінського монастиря.

У 1945 році церква Тихвінської ікони Божої Матері «Крильце», що знаходилася в західній вежі монастирської огорожі, надали у користування православній громаді. Понад сорок років це був єдиний храм, який діяв на території Тихвінського та Бокситогорського районів.

Сучасність
У 1995 році монастир було повернуто Російській православній церкві, Успенський собор відновлено та освячено. Ґрунтовна реставрація інших споруд монастиря відбулася після 2004 року, коли чудотворна ікона повернулася до монастиря з Америки. Зокрема, були відтворені Омутна і Таємнича вежі, що не збереглися.

З 2001 по 2008 рік у монастирі спочивали мощі преподобного Антонія Димського.

Споруди
 Загальний вигляд монастиря у 1883 році

* Трикупольний Успенський собор був побудований для зберігання ікони за 45 років до заснування монастиря, приблизно тією ж артіллю, що і собор Хутинського монастиря; можливо, під наглядом італійського («фрязького») архітектора. У XVIII столітті він зазнав ряду змін: був розібраний боковий вівтар в ім'я святителя Миколая, кілька довгих і вузьких вікон перед чудотворною іконою були замінені одним великим, чавунні плити підлоги були замінені лещадними, амвон став гранітним. Крім того, настінний живопис собору у XVIII столітті був зчищений, і стіни знову були розписані під керівництвом іконописця Лонгіна Шустова  . У XIX столітті обнесений галереєю з масивними кубічними межами.
* Покровська церква (1581) із трапезною палатою. У XVIII столітті надбудована масивним восьмериком із напівкруглими вікнами. Передбачувані форми XVII століття, включаючи мальовничі ряди кокошників, були відновлені в післявоєнний період за проектом реставратора Ст. Екк.
* Дзвіниця 1600 р. будівлі п'ятигнездна, чотириповерхова. Під час пожежі 1623 року постраждала від вибуху, тому що в одному з гнізд зберігався порох. Була відновлена до 1631 артіллю мулярів, яких прислав князь Дмитро Пожарський. У 1777 році ґрунтовно перебудована в дусі провінційного класицизму. Після руйнування у роки Великої Вітчизняної війни відтворено у 1960-ті роки за проектом К. А. Степанова у передбачуваних давньоруських формах. До початку XXI століття занепала (у тому числі і від регулярних розливів довколишнього ставка), що зажадало ремонтних робіт, які завершилися в 2020  .
* Келійні корпуси: Архімандритні келії (1682—1684), Келарські келії (1684—1685), Євфиміївські палати (Патріарші келії, 1699—1700), Казенні келії (Архієрейський корпус, 1699) Майже всі вони набули нинішнього вигляду внаслідок реставраційних робіт XX—XXI ст.
* Огорожа з вежами.
* Надбрамні церкви у вежах на честь ікони Тихвінської Божої Матері (освячено 13 вересня 1791 року) та Миколу Чудотворця (освячено 1798 року)
* Церква Тихвінської ікони Божої Матері («Галечко») XVIII століття, перебудована у 1863 році за проектом Миколи Бенуа.

Реставратори XX і XXI століть при відтворенні зовнішності споруд орієнтувалися на зображення XVII—XVIII століть, зокрема на мініатюру із зображенням монастиря, що збереглася в ілюстрованому (лицьовому) рукописі «Сказання про ікону Богородиці Тихвінської» першої половини XVIII століття (зберігається в Російській національній бібліотеці)  .

Дзвони 

* Великий - найбільший з монастирських дзвонів, був відлитий у Москві в 1808 році і перелитий після пошкодження в 1813 році в Тихвіні (при цьому в сплаві збільшилася кількість міді). Його вага після переливу зросла з 500 до 635 пудів . На дзвоні при лиття були зображені ікони з храмів монастиря: Вознесіння Господнього, Покрова Пресвятої Богородиці, Тихвінської та Бесідної Божої Матері.
* Полієлейний - вагою близько 300 пудів, подарований монастирю царем Федором Івановичем на згадку про царя Івана Васильовича і царевича Івана Івановича в 1589 (за іншими даними - в 1584).
* Вседенний - вагою 240 пудів, відлитий у вересні 1776 при архімандриті Євфимії II майстром Олексієм Дмитровичем Євдокимовим.
* Ранній - вагою в 119,5 пудів (119 пудів і 20 фунтів ), в 1802 перелитий при архімандриті Герасимі зі старого дзвону 1549 з додаванням міді.
* Трапезний і великопосний - 40 пудів 15 фунтів вагою, відлитий 20 січня 1803 року за ігумена Герасима, як випливало з напису на ньому.
* Сигнальний - близько 23 пудів вагою, вилитий у 1553 році.

Крім того, в монастирі було до тринадцяти малих дзвонів вагою від 13 пудів до 6 фунтів, що використовувалися для трезвону та відбою чверті години, і 68-пудовий дзвін без написів для замовних та ранніх служб.


Настоятелі монастиря


Дати

Настоятель

Коментарі


11 лютого 1560 — 22 жовтня 1571

ігумен Кирило (…—1571)




1 листопада 1571 — …

ігумен Герман




… — …

ігумен Сильвестр




… — 1581

ігумен Ксенофонт

переведений в Новгородський Кирилівський монастир


1582—1611

ігумен Йосиф




1612 — 25 лютого 1615

ігумен Онуфрій (…—1628)

рукоположений на єпископа Астраханского


1615 (1614) — 19 февраля 1617

игумен Макарий (…—1626)

рукоположен во епископа Вологодского


1617—1621

игумен Трифон




1621—1623

игумен Вассиан




1624—1632

игумен Александр




1632—1634

игумен Сергий




22 июля 1634 — 10 июня 1640

игумен Герасим (Кремлёв) (…—1650)

рукоположен во епископа Сибирского и Тобольского; в 1636 году именно он занимался реставрацией чудотворной иконы Тихвинской божией матери


1640—1648

игумен Сергий

вторично


1648—1649

игумен Симеон




октябрь 1649—1653

игумен (с  — архимандрит) Пимен (…—1666)

уволен на покой


1653—1656

архимандрит Иосиф




4 марта 1657 — 20 октября 1659

архимандрит Никон (…—1660)




1660—1661

архимандрит Иаков




30 октября 1661 — 1 января 1665

архимандрит Иосиф (…—1681)

переведён в Московский Новоспасский монастырь


1665 — 20 марта 1668

архимандрит Корнилий (…—1698)

переведён строителем в Зеленецкий-Троицкий монастырь


1668 — 2 сентября 1674

архимандрит Иона (Баранов) (1635—1699)

рукоположен во епископа Вятского


27 января 1675 — март 1676

архимандрит Макарий (…—1696)

переведён в Соловецкий монастырь


апрель 1676—1678

архимандрит Ефрем




февраль 1678 — февраль 1680

архимандрит Варсонофий

переведён в Новоиерусалимский монастырь


март 1680 — 8 января 1690

архимандрит Макарий (…—1696)

вторично; переведён в Хутынский монастырь


8 января 1690 — 14 сентября 1694

архимандрит Евфимий (…—1694)

утонул в Ладожском озере


8 января 1695—1696

архимандрит Макарий (…—1696)

в третий раз


1697—1708

архимандрит Боголеп (…—1710)

уволен на покой в Спасо-Нередицкий монастырь


1708—1717

архимандрит Павел




1717—1718

архимандрит Рувим




13 февраля 1719 — 22 мая 1722

архимандрит Варлаам (Вонатович) (ок. 1680—1751)

рукоположен во епископа Киевского


1722—1726

архимандрит Павел

переведён в Спасо-Евфимиев монастырь


19 марта 1727—1743

архимандрит Феодосий (…—1744)

уволен на покой


1743—1744

игумен Адриан




28 марта 1744—1751

архимандрит Сильвестр (…— не ранее 1756)

переведён в Хутынский монастырь


22 августа 1751—1762

архимандрит Леонид (…—1762)




1762 — 17 июля 1763

архимандрит Павел (Гребневский) (…—1770)

рукоположен во епископа Владимирского


16 сентября 1763—1766

архимандрит Наркисс (…— не ранее 1772)

переведён в Крестовоздвиженский Бизюков монастырь


1776

архимандрит Евфимий (второй)

Надпись на монастырском Всехдневном колоколе гласит, что в 1776 году архимандритом был Евфимий


Не ранее 1776 — 24 марта 1788

архимандрит Феодосий (…—1792)

уволен на покой


31 марта 1788 — 7 мая 1795

архимандрит Игнатий (Ушаков) (1731—1796)

переведён в Московский Симонов монастырь


30 мая 1795 — 27 февраля 1810

архимандрит Герасим (Князев) (…—1829)

переведён в Московский Симонов монастырь


28 февраля 1810 — 11 октября 1823

архимандрит Самуил (…—1828)

уволен на покой


1823 — 2 апреля 1851

архимандрит Иларион (Кириллов) (1776—1851)




19 мая 1851 — 10 августа 1855

архимандрит Петр (…—1855)




11 октября 1855—1874

архимандрит Владимир (Кобылин) (…—1874)




1893 — 11 мая 1894

Исаакий (Положенский) (1828—1894)




22 августа 1894 — 16 июня 1913

архимандрит Иоанникий (Мальцев) (…—1913)




21 августа 1913 — сентябрь 1924

епископ Антоний (Демянский) (1866 — ок. 1926)

арестован


до 1927 — после 1929

архимандрит Феодосий

обновленческий


до 1933 — …

«епископ» Николай (Строганов)

обновленческий


1930-е — 1995

период закрытия


30 июня 1995 — 18 июля 1999

иеромонах (с 17 апреля 1997 — игумен) Александр (Гордеев) (1928—…)




18 июля 1999 — 5 марта 2015

архимандрит Евфимий (Шашорин) (1972—2015))




с 5 марта 2015

игумен и священноархимандрит Мстислав (Дячина) (1967)





Примітки

Література
* 
* 
* 
* Шкаровский М. В.  Новомученик епископ Тихвинский Антоний (Демянский) и борьба за сохранение Тихвинского Успенского монастыря в послереволюционные годы // Христианское чтение. 2018. — № 2. — C. 210—217.
* Шкаровский М. В. Тихвинский Богородичный Успенский монастырь в первые послереволюционные годы // Христианское чтение. 2018. — № 6. — C. 211—222.
* Антипов М. А. К истории деятельности епархиальной школы в Тихвине (1723—1728) // Ученые записки Новгородского государственного университета имени Ярослава Мудрого. № 5 (30). — Великий Новгород, 2020.

Посилання

*  Офіційний сайт монастиря .
*  Генплан Тихвінського монастиря .
*  ОЧІКУВАННЯ // Православний Санкт-Петербург.




