
Анн Ловержон  — французька бізнес-леді, яка працювала генеральним директором Areva з 2001 по 2011 рік. За даними The Wall Street Journal, вона відома в усьому світі як один із найвидатніших захисників ядерної енергії.

Походження та навчання
Ловержон народилася 1959 року в сім'ї середнього класу в Діжоні французького департаменту Кот-д'Ор ; її батько викладав історію, а мати була соціальним працівником. Її дід обирався мером села в Бургундії. Пізніше Анн виросла в Орлеані, де її батько працював на посаді професора географії.

Ловержон навчалася в École normale de jeunes filles, де одержала науковий ступінь агреже з фізики. Потім вона вступила до Corps des Mines . З 1983 року Анн навчалася на своєму першому професійному курсу в Corps de Mines з питань розвитку металургійної промисловості в компанії Usinor . Другий професійний курс у 1984 році пройшов у Commissariat à l'énergie atomique, де вона вивчала хімічну безпеку в Європі.

Кар'єра

Початок діяльності
З 1985 по 1988 рік Ловержон працювала в l'Inspection générale des carrières (IGC). У 1990 році вона була призначена президентом Франції Франсуа Міттеран відповідальною за місію з міжнародної економіки та закордонних справ. Наступного року вона стала помічником генерального секретаря. Потім вона обійняла посаду « шерпа» — особистого представника президента Франції, відповідального за підготовку міжнародних зустрічей, таких як саміт G7 .

У 1995 році Ловержон приєдналася до банківського сектору та стала керуючим партнером Lazard ; вона була єдиною жінкою-партнером у цій фірмі. Під час роботи в Lazard Анн провела кілька місяців в офісі інвестиційного банку в Нью-Йорку. Наприкінці 1996 року вона залишила фірму після труднощів з Едуардом Стерном ; згідно з повідомленнями ЗМІ того часу, Стерн позитивно підтримав перехід Ловержон до правління французької алюмінієвої компанії Pechiney .

У березні 1997 року Ловержон було призначено генеральним директором Alcatel, а потім вона увійшла до складу виконавчого комітету цієї групи. На цій посаді Анн відповідала за міжнародну діяльність і супровід пакетів акцій компанії в енергетичній та ядерній сферах.

Кар'єра в Areva
У червні 1999 року Ловержон було призначено на посаду генерального директора групи Cogema, змінивши Жана Сироту, який пішов у відставку під тиском французьких зелених . У липні 2001 року вона об'єднала Cogema, Framatome та інші компанії, щоб створити Areva . На чолі нової компанії Ловержон увійшла до вузького кола жінок, які керують міжнародними корпораціями. У вересні 2002 року щоденна економічна газета Les Échos оприлюднила звіт Рахункової палати Франції, посилаючись на винагороду Ловержона (заробітна плата 305 000 євро з премією 122 000 євро) і « золотий парашут» у розмірі дворічної заробітної плати.

У 2004 році Ловержон відмовилася від пропозиції Ніколя Саркозі, тодішнього міністра фінансів, допомогти врятувати французьку транспортну та енергетичну компанію Alstom . Коли в 2008 році керівництво Alstom оголосило про плани створити конгломерат підприємств важкого машинобудування шляхом об'єднання Alstom і Areva в одну компанію, Ловержон знову повторила свою відмову.

Під керівництвом Ловержон Areva натомість перетворилася на універсального виробника в галузі ядерної енергетики. Компанія стала одним із провідних світових виробників урану, а діяльність в ній принесла Анн 12 відсотків її доходів за 2010 рік. 10 липня 2008 року у французькій економічній газеті Challenges вона заявила: «Уран є головною частиною нашого успіху. Наша модель така. . . Nespresso: ми продаємо кавоварки та каву, яка до них підходить. А кава дуже прибуткова. Тож у Китаї ми продали два ядерні острови плюс 35 % нашого виробництва урану. Це наша інтегрована бізнес-модель».

Наприкінці 2006 року компанія Areva зіткнулася з труднощами зі своїм новим європейським реактором під тиском зелених і оголосила про очікувану затримку його запуску від вісімнадцяти місяців до трьох років, повідомляє французька щоденна газета «La Tribune».

Ближче до кінця 2006 року компанія Areva зіткнулася з труднощами зі своїм новим євзбитків у сумі ропем реактів євроором під тиском і оголосила ро очікувану затримку його доставки від вісімнадцяти місяців до трьох років, повідомляє французька щоденна газета La Tribune . Реактор має бути першим у своєму роді у Фінляндії . Затримка може коштувати 700 євро мільйон. Після аварії на АЕС « Фукусіма -Даїчі» у 2011 році вона часто їздила до Японії та регулярно виступала на телебаченні на підтримку ядерної енергетики.

Окрім своєї ролі в Areva, Ловержон також продукувала та реалізовувала ряд інших політичних і бізнес-ініціатив. У 2001 році міністр науки Франції Роже-Жерар Шварценберг обрав її головою «Національного конкурсу сприяння створенню компаній інноваційних технологій». У червні 2010 року Ловержон взяла участь у Більдербергській конференції в Сіджасі в Іспанії.

До 2011 року діяльність Ловержон неодноразово критикували через перевищення витрат на побудованій Areva атомній електростанції Олкілуото та втрату контракту на 40 мільярдів доларів в Абу-Дабі, який виборов південнокорейський консорціум. 16 червня 2011 року прем'єр-міністр Франсуа Фійон оголосив, що її повноваження на посаді керівника Areva, термін дії якого завершується наприкінці червня 2011 року, не будуть продовжені. Її змінив Люк Урсель, член правління Areva з 2007 року.

З моменту відходу з Areva Ловержон була партнером та керуючим директором інвестиційної компанії Efficiency Capital, яка спеціалізується на енергетиці, технологіях і природних ресурсах. Вона також є головою та генеральним директором консалтингової компанії ALP SAS. До 2016 року ЗМІ повідомляли, що президент Франсуа Олланд запропонував Анн Ловержон стати головою правління авіабудівної компанії EADS і заручився підтримкою канцлера Німеччини Ангели Меркель щодо цієї кандидатури.

Протистояння
16 жовтня 2009 року Ловержон виступила перед журналістами в ході «Жіночого форуму», організованого в Довілі. Вона заявила: «Щоб було зрозуміло, з однаковими компетенціями, вибачте, ми виберемо жінку або щось інше, а не білого чоловіка». Ці слова вона сказала у прямому включенні під час вечірнього випуску новин France 2 . Ця заява викликала реакцію і була обрана як приклад Еріком Земмуром та Марін Ле Пен, щоб пояснити, що позитивна дискримінація є різновидом расизму.

У 2011 році Ловержон подала судову скаргу після того, як виявила конфіденційний звіт приватних детективів про бізнес-діяльність її чоловіка Олів'є Фріка. У 2012 році вона звернулася до французького суду з проханням призначити експерта для вивчення обставин, за яких Areva замовила у 2010 році розслідування покупки у 2007 році канадської урановидобувної компанії UraMin; запит було згодом відхилено. Внутрішній аудит угоди не виявив шахрайства, але заявив, що презентації, зроблені державній холдинговій компанії APE та раді Areva щодо запланованого придбання UraMin, не надали достатнього значення сумнівам, які висловили внутрішні технічні команди.

Спочатку Areva затримала Ловержон вихідну допомогу в розмірі 1,5 мільйона євро (2 мільйони доларів) через суперечку щодо UraMin. Також у 2012 році суд зобов'язав компанію підписати контракт, який дозволяв Ловержон отримати вихідну допомогу.

За 11 днів до першого туру президентських виборів у Франції 2012 року Ловержон звинуватила Саркозі в інтерв'ю французькому тижневику ''L'Express'' у тому, що він намагався продати атомний реактор лівійському лідеру Муаммару Каддафі до середини 2010 року. В інтерв'ю Ловержон також сказала, що Саркозі пропонував їй місце в кабінеті міністрів, коли він був обраний президентом у 2007 році, але вона відмовилася. Прес-секретар Саркозі Валері Пекресс у відповідь звинуватила Ловержон у спробі «звести рахунки», назвавши її заяви «фіктивними». У той час кандидатуру Ловержон називали як можливого міністра в соціалістичному уряді під керівництвом Франсуа Олланда .

У 2016 році щодо Ловержон було розпочато офіційне розслідування за її роль у придбанні UraMin через питання про те, чи навмисно вона подала оманливу річну звітність, яка приховувала величезні списання її інвестицій в UraMin на суму 1,8 мільярда євро. Крім того, французькі судові органи розслідували роль Фріка за інсайдерську торгівлю та відмивання грошей через поидбання UraMin.

Інші види діяльності

Корпоративні ради

* IB2, голова правління (з 2019)
* Koç Holding, член ради директорів (з 2016)
* Avril Group, член ради директорів
* Сігфокс, голова ради директорів (з 2014 р.)
* Суез, незалежний член ради директорів (з 2014)
* American Express, член ради директорів (з 2013)
* Rio Tinto, член ради директорів (2014—2017)
* Airbus, член ради директорів (2013—2016)
* Total SA, член ради директорів (−2015)
* Libération, член ради директорів (2011—2014)
* Vodafone, невиконавчий член ради директорів (2005—2014)
* Safran, член ради директорів (2001—2009)

Некомерційні організації

* École Nationale Supérieure des Mines de Nancy, президентка ради директорів
* Тристороння комісія, член Європейської групи
* Global Business Coalition on HIV/AIDS, член Консультативної ради
* Міжнародна комісія з ядерного нерозповсюдження та роззброєння (ICNND), член Консультативної ради

Нагороди та визнання
У французьких ЗМІ Ловержон часто називали однією з найвпливовіших жінок у світі під час її роботи в Areva. У рейтингу Fortune Global 500 2006 року, опублікованому американським журналом Fortune, вона була другою найвпливовішою жінкою в Європі після Патриції Руссо, майбутнього президента Alcatel-Lucent Technologies . Також у 2006 році експерти журналу Forbes помістили її на восьме місце серед найвпливовіших жінок у світі, а в 2008 і 2009 роках вона займала дев'яте місце в рейтингу найвпливовіших жінок .

У 2007 році Анн була названа найкращою бізнес-леді Європи в щорічному рейтингу Financial Times .

У липні 2011 року Ловержон було обрано міжнародним співробітником Королівської інженерної академії Великої Британії .

Примітки





