

Філіпп Ерланже (; , Париж — , Канни) — французький державний діяч, письменник, історик і мистецтвознавець. У 1939 році виступив ініціатором й одним з організаторів дебютного Каннського кінофестивалю, який був запланований на вересень того ж року. Однак у зв'язку з Другою світовою війною, що почалася, його проведення було зірвано і 1-й Каннський кінофестиваль пройшов у 1946 році вже після закінчення війни.

Біографія
Філіпп Ерланже народився 11 липня 1903 року у Парижі у сім'ї композитора Каміля Ерланже (1863—1919) й Ірен Іллель-Маноаш (1878—1920). Навчався у Парижі, здобув ступінь бакалавра у Вільній школі політичних наук (). Після закінчення Сорбонни здобув три дипломи з філології, правознавства та політології.

Обіймав низку державних посад, був генеральним інспектором Міністерства національної освіти, у 1938 році отримав призначення на посаду голови «Французької асоціації художньої діяльності» (фр. ''l'Association française d'action artistique''), яку обіймав до 1968 року. Водночас у 1946 році його призначили керівником департаменту культурного обміну у Міністерстві закордонних справ. Прагнучи просувати французьке мистецтво за кордоном та зарубіжне мистецтво у Франції, він організував численні виставки та театральні тури у яких брали участь багато видатних французьких режисерів й артистів (Луї Жуве, Жан-Луї Барро, Жан Вілар та ін.).
 Повідомлення Філіппа Ерланже від 15 травня 1939 року про відмову в участі у Венеційському кінофестивалі та організацію власного кінофоруму
У 1939 році виступив ініціатором й одним з організаторів дебютного Каннського кінофестивалю, який був запланований на вересень того ж року у Каннах. Очолював комісію з відбору міста, яке мало прийняти кінофорум. Після обрання таким місцем Канн організація фестивалю була покладена на Національну асоціацію драматичних мистецтв, а Ерланже, який був її директором, став виконавчим директором кінофестивалю. Однак у зв'язку з Другою світовою війною, що почалася, його проведення було зірвано і 1-й Каннський кінофестиваль пройшов у 1946 році вже після закінчення війни. Проведення фестивалю стало можливим завдяки зусиллям організаторів на чолі Філіппом Ерланже та Жоржем Юїсманом, а також за допомогою Жана Пенлеві генерального директора кінокомітету Франції, учасником Руху Опору, прихильника та друга Шарля де Голля. Після закінчення фестивалю залишився у його оргкомітеті та 22 роки обіймав посаду голови Департаменту культурного обміну, який поєднував з посадами директора Національної асоціації драматичних мистецтв і генерального інспектора міністерства освіти.

Написав низку книг на історичну тематику, які мали успіх у публіки. Також виступив сценаристом кількох історичних фільмів: «Марія-Антуанетта — королева Франції» (1956, режисер Жан Деланнуа) та «Прихід до влади Людовіка XIV» (1966, режисер Роберто Росселліні). Був затятим холостяком і не залишив після себе потомства. Помер 27 листопада 1987 року у Каннах.

Бібліографія

* Червоний лебідь () (1929)
* Непереможний () (1930)
* Маргарита Анжуйська, королева Англії () (1931)
* Юність Генріха III () (1933)
* Кінець Борджіа () (1934)
* Генріх ІІІ ()(1935)
* Регент () (1938)
* Карл VII () (1945)
* Людовік XIII () (1946)
* Джордж Вільєрс, герцог Бекінгем (') (1951)
* Monsieur, frère de Louis XIV, Paris, Hachette, 1953 ; Prix des Neuf 1954.
* La Peinture vénitienne, de Bellini à Véronèse, Paris, 1953
* Diane de Poitiers, déesse de la Renaissance, Paris, Gallimard, 1955
* L'étrange mort de Henri IV ou les Jeux de l'amour et de la guerre, Paris, Amiot-Dumont, 1957
* PLM a cent ans, Paris, Lang, 1958
* La Vie quotidienne sous Henri IV'', Paris, Hachette, 1958, Prix Albéric-Rocheron de l'Académie française en 1960
* ''La Loire, du Mont Gerbier-de-Jonc à l'Océan, Paris, Éditions des Deux-Mondes, 1959
* Louis XIV, Paris, La Table ronde, 1960
* Le Massacre de la Saint-Barthélemy, Paris, Gallimard, 1960
* La Rose sanglante. Marguerite d'Anjou , Paris, Perrin, 1961
* Catherine de Médicis, 1962
* Aventuriers et Favorites'', Paris, Perrin, 1963
* Jeanne d'Arc et son mystère, in La Revue de Paris, березень 1963
* Richelieu, Paris, Perrin, 1967
* Amours et Secrets de Marie Stuart, Paris, Hachette, 1967
* Clemenceau, Paris, Grasset, 1968
* Les Idées et les Mœurs au temps des rois, Paris, Flammarion, 1970
* ''L'Empereur insolite, Rodolphe II de Habsbourg, 1552—1612, Paris, Albin Michel, 1971
* La Monarchie française, 10 vol., Paris, Tallandier, 1971
* La Reine Margot ou la Rébellion, Paris, Le Club français du livre, 1972
* Louis XIII: le stoïcien de la monarchie, Paris, Perrin, 1972
* Cinq-Mars ou la Passion et la Fatalité (titre de couverture: Le Mignon du Roi), Paris, 1973
* Gabrielle d'Estrées, femme fatale, Paris, 1975
* La France sans étoile: souvenirs de l'avant-guerre et du temps de l'occupation, Paris, Plon, 1974
* Madame de Longueville: de la révolte au mysticisme, Paris, Perrin, 1977
* Philippe V d'Espagne: un roi baroque esclave des femmes, Paris, Perrin, 1978
* Charles Quint, Paris, Perrin, 1980
* Henri VIII: un dieu anglais aux six épouses, Paris, Perrin, 1982
* Le Dernier Âge d'or de la monarchie, 1887—1914, Paris, Perrin, 1984
* Ninon de Lenclos et ses amis, Paris, Perrin, 1985
* Isabelle la catholique'', Paris, Perrin, 1987

Примітки


Література

* 

* 

Посилання




















