
Альберт Францович Газенбрукс (; псевдо: Західний; *22 січня 1915, м. Остенде, Бельгія — †7 вересня 1979, м. Брюгге, Бельгія) — бельгійський бухгалтер і крамар, відомий як радист УПА. Працював на радіостанції «Самостійна Україна» («Афродита») з 1943 по 1945 роки, передавав програми французькою та англійською мовами. У 1945 році його було спіймано НКДБ і він провів 8 років у таборах ГУЛАГ.



Ранні роки
Молодий Альберт Газенбрукс перед Готелем-кафе «Белж», м. Брюгге, 1927 рік
Альберт Газенбрукс народився 22 січня 1915 року в м. Остенде та вирос в Брюгге, де його батьки були власниками готелю-кафе «Белж». Він та його молодший брат були фламандцями та відвідували франкомовну католицьку школу у м. Юї (Валлонія) після закінчення якої він записався до  (Вищої Єзуїтської Школи Торгівлі в Антверпені) у 1934 році (котру він не закінчив). Він був покликаний до бельгійської армії у 1936 році. Після одруження у 1937 році пара переїхала до столиці Брюсселю, де народилася їх донька Франсін у 1938 році. У лютому 1939 року Газенбрукс почав працювати у філії продуктового магазину Delhaize.

Війна і полон
Газенбрукс був мобілізований до бельгійської армії у 1939 році. Після німецького вторгнення в Бельгію 10 травня 1940 його полк відступив до Франції в Центральний масив, а після капітуляції Бельгії 18 червня до Бретані. Полк був узятий в полон німцями на березі річки Луара і Газенбрукс був інтернований в шталаг до Савене. Його було звільнено 22 липня, повернувшись до Бельгії, він був звільнений від військової служби.

Праця в Німеччині
Газенбрукс відновив свою роботу в Delhaize в Брюсселі, проте в лютому 1942 року він втратив роботу і був запрошений на роботу до Німеччини. У квітні 1942 року він почав працювати учнем слюсаря на  в Кляйнмахнов недалеко від Берліна, дочірньої компанії Robert Bosch GmbH, що займались виробництвом запасних частин для літаків.

Діяльність А. Газенбрукса в УПА
Після кількох спроб втекти до Бельгії, він був поміщений у в'язницю в Німеччині, а навесні 1943 року вирушив до Рівного, столиці Райхскомісаріату України, де він працював у німецькій будівельній компанії  від Штеттін, Померанія. Під час роботи з командою близько Дубно, він був захоплений місцевою групою Української повстанської армії. Після подолання первісного скептицизму з боку УПА бійців, які думали, що він німець, Газенбруксу вдалося їх переконати, що він був бельгійцем, після чого командир «Еней» (Петро Олійник) прийняв його в число своїх під псевдонімом «Західний».
Роман Шухевич у Будераж перед відправленням до Галичини, 1943 рік
Газенбрукс приєднався до азербайджанського куреня, з якими він пройшов до Здолбунівщини. Курінь був частиною УПА-Північ. Газенбрукс, який вмів говорити кількома європейськими мовами, вважався кориснішим для роботи відділу пропаганди, ніж в бойових частинах. У І-й Конференції поневолення Народів Східної Європи та Азії, організованої Організацією українських націоналістів (ОУН) в селі Будераж 21 і 22 листопада 1943 року він був переведений до радіостанції «Самостійна Україна», криптонім «Афродита», котра діяла на Сколівщіні, на окупованих територіях Галичини у Генеральній губернії. Він приїхав з Волині до Галичини з Романом Шухевичем, майбутнім головнокомандувачем УПА, і кореспондентом Петром Дужим.
Дужий пише: 

Арешт і допити спецслужбами НКДБ, відправлення в табори
УПА і радіостанція «Афродита» продовжували працювати з Ямельниці після того, як Червона армія вигнала фашистів на захід у серпні 1944 року. У квітні 1945 року ББ — відділ НКДБ боротьби з бандитизмом наближаються та нападають зненацька на повстанців, що обслуговують станцію. Троє загинуло, а Газенбрукса було захоплено в полон. Йому спробували інкримінувати ст. 54-2 — збройне повстання і ст. 54-11 — участь у контрреволюційній організації, Кримінального кодексу УРСР, але доказів не було, а Газенбрукс стверджував, що перебував в УПА в полоні.

Влітку 1945 року після декількох місяців допитів у Дрогобичі та без суду, Газенбкукс був депортований до виправно-трудового табору у Воркуті на Крайній Півночі. Він був притягнутий до відповідальності в 1947 році у Дрогобичі та засуджений до 10 років каторжних робіт. Газенбрукса було відправлено до виправно-трудових таборів на лівому березі річки Том біля Сталінська (нині Новокузнецьк) в Сибіру.

Звільнення та повернення до Бельгії
Газенбрукса було звільнено 3 червня 1953 року після смерті Сталіна. Після свого перебування у Щербакові (тепер Рибінськ) у центральній Росії для відновлення сил, його перевели до Москви в кінці жовтня 1953 року, де він зустрівся із 11 співвітчизниками, котрих мали звільнити разом з ним. Всі 12 були відвезені до Східного Берліна, звідки вони були передані бельгійській місії в Західному Берліні. Вранці 31 жовтня 1953 року група досягла Бельгії, де він був узятий під спостереження бельгійської служби безпеки на кордоні міста Більдхен (котре було бельгійським в той час, але з 1958 року входить в Аахен). Звідти вони були доставлені в Брюссель, де він був звільнений.

Пізніші роки життя та реабілітація
Золотий Хрест 25-річчя УПА Альберта Газенбрукса (1968)
Після свого повернення до Бельгії, він працював бухгалтером транспортно-експедиційної компанії в Брюгге. Газенбрукс був час від часу в контакті з українською діаспорою. Для прикладу, він прийняв запрошення виступити у м. Льєж 29 жовтня 1967 року з нагоди 25 річниці уродин УПА. Частини його промови, що була проголошена французькою та українською, були опубліковані його бойовим другом Володимиром Макаром (псевдонім «Вадим») у 1968 році в Канаді. У лютому 1968 року Газенбкукс отримав Золотий Хрест УПА, нагороджений Капітулю Золотого Хреста за Заслуги УПА в Нью-Йорку.

Альберт Газенбрукс помер 7 вересня 1979 року у м. Брюгге.
 
29 травня 1995 року Газенбрукса було реабілітовано посмертно, у офіційних даних у справах львівської прокуратури сказано:
 
 
Указом Президента України від 08.02.2010 Альберта Газенбрукса було нагороджено орденом «За заслуги» І ступеня за участь у національно-визвольній боротьбі (посмертно).

Примітки


Джерела та література
* M. Hazebroek, de Bruges, doit la vie à son violon. (1953, 2 novembre). La Libre Belgique.
* Газенбрукс, А. (1968, 10 серпня). Моя участь в УПА. Гомін України.
* Галабурда-Чигрин, М. (1994, 24 листопада). Бельгіець Алберт Газенбрук — син України. Українська газета.
* Ганушевський, М. (1984, Ч. 3-4.). Слово на могилу сл. пам. друга Альберта Газенбрукса. Аванґард.
* Kosyk, W. (1986). ''L'Allemagne national-socialiste et l'Ukraine''. Paris: Publications de l'Est Européen, pp. 400—401.
* Косик, В. (1997, 27 лютого). Вільний голос із Карпат. За вільну Україну.
* Макар В. Бельгієць, вояк УПА, в Торонті. Гомін України 7. 10. 1967 р. ч. (959)
* Мороз, В. (2005).  Радіомовлення українського підпілля. Телевізійна й Радіожурналістика, випуск 6.
* Стойко, М. (1996, 7 травня). Хто паплюжить своє минуле, той не вартий майбутнього. За вільну Україну.

Посилання
* Посольство України в Королівстві Бельгія:  Відвідання дружиною Президента України К. М. Ющенко цвинтаря бельгійського міста Брюгге та покладання вінку на могилу громадянина Бельгії Альберта Газенбрукса
* Катерина Ющенко:  Радіостанція УПА «Афродита»: «Ви чуєте голос вільної України…»  (Українська правда, Історична правда)
*  5 Канал, «Машина Часу», 10.09.2011 
*  5 Канал, «Машина Часу», 17.09.2011 







