

Микола Констянтинович Прокопович — радянський і російський актор театру і кіно, Народний артист російської федерації.

==БіографіяМикола Прокопович народився в Тулі. У шкільні роки займався у театральній студії Палацу піонерів

Середню школу закінчував у роки Великої Вітчизняної війни, відразу після закінчення, в 1943 році, був призваний до лав РСЧА , пройшов бойовий шлях від солдата до командира відділення. У квітні 1945 року в Німеччині було поранено, війну закінчив у шпиталі під Берліном у званні старшого сержанта. Нагороджений медаллю «За перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 рр.» та орденом «Вітчизняної війни» II ступеня 

Повернувшись до Москви, Прокопович вступив до Школи-студії МХАТ, яку закінчив 1949 року.

З 1949 - актор Камерного театру (з 1950 - Московський драматичний театр імені А. С. Пушкіна). Грав у спектаклях: «Тіні» (князь Тараканів), «Піднята цілина» (дід Щукар). З 1983 до 1985 року служив у Московському драматичному театрі ім. Станіславського.

З 1986 року працював у Театрі імені Мосради. Йому однаково добре вдавалися ролі як комедійного жанру, і драматичного, відзначалися легкість і пластичність у подачі образу. За час роботи в театрі Микола Костянтинович грав у спектаклях: «Останній відвідувач» (Єрмаков), «Тармування в небесах» (Гнеушев), «Царське полювання» (Кустів), «Кін, або Геній і безпутство» (Граф Кефельд), « Школа неплатників» (Фромантель), «Кубик для президента» (Голова енергетичної комісії), «Чорна наречена, або Ромео і Жанетта» (Батько), «Фома Опіскін» (Єжевікін), «Пристрасті за Митрофаном (Недоук)» (Стародум) , "Помилки однієї ночі" (Хардкестль).

Багато знімався у кіно.

Помер 24 лютого 2005 року в Москві на 80-му році життя після тяжкої та тривалої хвороби. Похований на Мітинському цвинтарі 
Фільмографія1948 - Молода гвардія - німецький офіцер

1957 - Сім'я Ульянових - Єрмаків

1958 - Матрос з "Комети" - тренер Микола Костянтинович

1961 - Підводний човен

1963 - Слухай-ай!.. - ротмістр

1963 - Постріл у тумані - представник видавництва

1963 - Людина, яка сумнівається - Коритін

1964 - Листи до живих - комісар держбезпеки Латишев

1964 - Завірюха - Шмітт

1967 - Шлях у "Сатурн" - Вільгельмі

1967 - Кінець "Сатурна" - Вільгельмі

1968 - Брати Карамазови - Муселович

1968 - Щит і меч - Шульц

1968 - Помилка резидента - полковник КДБ Марков

1970 - Доля резидента - полковник КДБ Марков

1971 - Батька - Іван Каменков

1972 - Бій після перемоги - Вільгельмі

1973 - Сімнадцять миттєвостей весни - Генріх Гіммлер

1973 - Невиправний брехун - Мимріков

1974 - Розповіді про Кешку та його друзів - батько Женьки

1975 - Батьківщини солдатів - Генріх Гіммлер

1975 - Призначаєшся онукою - гауптман Штольц

1976 - Дума про Ковпака - Генріх Гіммлер

1976 - Дикий Гаврило - адміністратор

1979 - Час вибрав нас - Оберг

1981 - Фронт у тилу ворога - Форст, генерал-лейтенант авіації

1981 - Кріпиш

1982 - Бережіть чоловіків! - Джордж, представник іноземної фірми

1982 - Професія - слідчий - експерт

1982 - Повернення резидента - полковник КДБ Володимир Гаврилович Марков

1982 - День народження - Гостюхін

1984 - Подвійний обгін - Мізін, ватажок мафії контрабандистів

1985 - Законний шлюб - начальник ансамблю

1985 - Таємниця Землі

1985 - Танцмайданчик - Міхал Міхалич

1986 - Михайло Ломоносов - Крафт

1986 - Кінець операції "Резидент" - полковник КДБ Марков

1991 - Загублений у Сибіру - генерал НКВС

1991 - Охоронець - політичний діяч, батько Віктора

1993 - Золото партії - батько Віктора

1996 - Милий друг давно забутих років... - знайомий Анни Іллівни

2003 - Чорна мітка

2004 - Таємний знак. Частина 3: «Формула щастя»
 Примітки ==