

Марія Олександрівна Гессен (нар. 13 січня 1967, Москва) — російська та американська журналістка, письменниця, колишня директорка російської служби «Радіо Свобода», авторка ряду книг, активістка ЛГБТ-руху.

Біографія
Народилася в Москві у єврейській родині. Батько Олександр Борисович Гессен (нар. 1944) — програміст, згодом підприємець (другим шлюбом з 1999 року одружений з актрисою Тетяною Веселовою). Мати Олена Самуїлівна Мінкіна (1942—1992) — перекладачка та літературна критикиня. Її бабуся за батьком, Естер Яківна Гольдберг (у заміжжі Гессен; 1923—2014) — перекладачка та мемуаристка, працювала в журналі «Радянська література», вдова Бориса Арнольдовича Гессена (1919—1980), сина пушкініста А.І. Гессена. Її бабуся по матері, Розалія Моїсеївна Солодовник (1920—2015) — за освітою вчителька історії, в післявоєнні роки працювала цензоркою телеграм на Центральному телеграфі в Москві, пізніше перекладачка художньої прози з англійської та німецької мов; вдова загиблого на фронті лейтенанта Самуїла Львовича Мінкіна (1919—1942).

1981 року емігрувала з батьками до США, там навчалася на архітектора, але не закінчила освіту, 1991 року повернулася до Москви. З 1993 оселилася в Москві. Її брат Кіт Гессен (нар. 1975) також прозаїк та журналіст. Є також молодший брат Данило (нар. 2000).

У січні 2004 року у Гессен було виявлено мутацію в гені BRCA1 ( — рак грудей, через яку ген не міг виконувати своєї функції — зупиняти безконтрольне розмноження клітин тканини молочної залози, яке за наявності мутації починається рано чи пізно в 87% випадків, розвивається швидко і закінчується смертю. Її мати померла в 49 років, тітка — в 52. У серпні 2005 Гессен була зроблена операція з видалення грудей у зв'язку з генетичною схильністю до раку грудей, про що (і про соціальне значення генетики) в 2008 вона написала книгу..

Пише як російською, так і англійською мовами, її статті публікувалися в США у виданнях The New Republic, New Statesman, Granta і Slate, в Росії — в журналах «Новий час», «Підсумки», «Великое місто», «Прапор». У 2000—2001 роках Гессен очолювала корпункт американського тижневика US News & World Report. Була керівницею порталу Політ.ру (2002—2003), заступницею головного редактора журналу «Велике місто» (2004—2005), головною редакторкою журналу «Gala» в Росії (2007—2008), однією з головних редакторок проєкту «Сноб» (2008—2011).У 2011 році повідомлялось, що Гессен написала книгу англійською мовою під назвою «Людина без обличчя: неймовірне сходження Володимира Путіна» () в США.

19 травня 2013 року Гессен заявила про намір покинути Росію і переїхати до Нью-Йорка з міркувань безпеки.

З 2014 року Гессен публікувалася в журналі The New Yorker. 2017 року вона стала його штатною авторкою. Запрошена професорка політології в Емгерському коледжі (2017—2018). Викладає також на відділенні російських та східноєвропейських досліджень Оберлінського коледжу.

Особисте життя та погляди
Маша Гессен не приховує своєї гомосексуальності і виступає за захист прав сексуальних меншин. Небінарна особа . Виховує трьох дітей (один усиновлений та двоє рідних). Син Вова (1997 року народження) був усиновлений у Калінінграді. Дочка Ёлка (2001 року народження) – рідна дочка Маші. Під час декретної відпустки Марія поїхала народжувати до США.

У 1990-х роках Марія Гессен була однією з провідних ЛГБТ-активісток Росії. Разом з Євгенією Дебрянською вона брала участь в організації всеросійської ЛГБТ-організації «Трикутник», брала участь у боротьбі за відміну кримінальної статті, яка переслідує геїв. Гессен продовжує виступати за права ЛГБТ, зокрема вона виступає проти законів про заборону «пропаганди гомосексуалізму».

У 2004 році в США був зареєстрований шлюб Маші Гессен з громадянкою Росії Світланою Генераловою (більш відомою як Свеня Генералова), яка п'ять років пропрацювала в громадських організаціях геїв і лесбійок, потім займалася вдома з дітьми, фотографиня, робила фотографії для редагованого Машею Гессен журналу «Snob» та журналу московської єврейської громади «Лехаїм», а також для інтернет-видань; має також спеціальність будівельниці. Другий шлюб був зареєстрований із Дар'єю Орєшкіною, картографинею та графічною дизайнеркою, кандидаткою географічних наук (2006).

В інтерв'ю Карену Шаіняну, опублікованому в YouTube 18 лютого 2020 року, Маша Гессен вперше в російськомовному просторі зробила камінг-аут як небінарна персона і заявила, що вже кілька років приймає гормональну замісну терапію на основі препаратів тестостерону. В англомовному просторі Гессен використовує займенники they/them (вони/їм).

Критика
Аналізуючи статтю Гессен The Dying Russians від 2 вересня 2014 року, журналіст Forbes Марк Адоманіс приходить до висновку, що стаття засмічена фактологічними помилками (littered with factual errors).  На думку Адоманіса, після прочитання статті Гессен у людини, яка не є фахівцем, «може скластися хибна картина про демографію Росії».

Бібліографія
Марія Гессен – авторка понад десятка книг, серед яких популярність набули «Довершена строгість» (про математику Григорія Перельмана, 2009), «Людина без обличчя: Неймовірний зліт Володимира Путіна» (2012) та «Слова зруйнують цемент: Пристрасті за Pussy Riot»). Всі її книги були написані англійською мовою, деякі перекладені рядом іноземних мов. Книга про Путіна вийшла також у форматі аудіокниги, де текст читає канадська актриса Джастін Ейр ().

У 2017 році була удостоєна Національної книжкової премії за книгу The Future Is History: How Totalitarianism Reclaimed Russia (Майбутнє — це історія: як тоталітаризм знову завоював Росію). Лауреатка Премії Хелен Бернштейн у галузі журналістики (2018).

Статті

* 

Книги

* 
* 
* 
*  (переиздана в 2005 году под названием «Two Babushkas»)
*  (a New York Times Notable Book of the year, переиздана издательством Granta Books под названием «Blood Matters: A Journey Along the Genetic Frontier»)
* ; в переводе на русский язык: Совершенная строгость. — М.: Астрель: Corpus, 2011. — 272 с. — ISBN 978-5-271-33232-6
* 
* 
* 
* 
*  London: Granta Books, 2017. — National Book Award (2017)
* 
* 

За редакцією та у перекладі Маші Гессен

* Valeriia Narbikova . In the Here and There. Перекладається по Masha Gessen. Ardis, 1999. - 145 p.
* Gay Propaganda: Russian Love Stories. Edited by Masha Gessen. OR Books, 2014. - 224 p.; Російське видання - Історії кохання: пропаганда гомосексуалізму в Росії. OR Books, 2014. -289 с. - 

Примітки








