
 Частина річки Елізабет на Військово-морській верфі Норфолка в Портсмуті. Місто Портсмут знаходиться ліворуч, а Норфолк — праворуч.  прямує вниз за течією. Вид на північ.
Річка Елізабет (анг. Elizabeth River) має довжину  припливний естуарій, що утворює рукав гавані Хемптон-Роудс на південному кінці Чесапікської затоки, що знаходиться на південному сході штату Вірджинія в Сполучених Штатах. Він розташований уздовж південного боку гирла річки Джеймс, між містами Портсмут, Норфолк і Чесапік. Будучи ядром гавані Хемптон-Роудс, вона значною мірою підтримується своїми притоками, які залежать від неї.

Через своє південне відгалуження і канал Альбемарл і Чесапік річка Елізабет також є воротами на південь для Атлантичного внутрішньоберегового водного шляху, внутрішнього шляху з океану, що забезпечує більш захищений судноплавний водний шлях до Флориди для комерційного і рекреаційного катання на човнах.

Історія
Річка Єлизавета була названа колоністами Джеймстауна на початку 17 століття на честь принцеси Єлизавети Стюарт. Вона була донькою короля Англії Якова I і сестрою пізнішого короля Карла I, а також його старшого брата Генріха Фредеріка, хворого спадкоємець престолу, який помер від черевного тифу в підлітковому віці.

Коли поселенці на борту трьох крихітних кораблів капітана Крістофера Ньюпорта 1607 року вперше відкрили велику гавань Хемптон-Роудс через кілька днів після досягнення суші біля мису Генрі, вони шукали шлях на захід, щоб досягти «Великих Індій», і незабаром попливли вгору по найбільшій і, швидше за все, західній річці, яку вони назвали Джеймс (на честь свого короля), проходячи повз райони, найближчі до океану, оскільки шукали захищеного притулку від інших європейських сил, таких як іспанці. Їхнє поселення на відстані 35 миль (56 км) вглиб країни в Джеймстауні було недосконалим у багатьох інших відношеннях, але задовольняло вимогу забезпечення захисту. Поселення вздовж річки Елізабет з'явилося через кілька років.

Під час війни за незалежність США лорд Данмор і британська королівська армія пропливли вгору по річці Елізабет і висадилися в Норфолку. Потім Британська королівська армія і Континентальна армія США зійшлися в битві при Грейт-Брідж 9 грудня 1775 року. Після поразки британців лорд Данмор і його армія відійшли на чотирьох кораблях Британського королівського флоту — «Данмор», «Ліверпуль», «Оттер» і «Кінгфішер». Під командуванням лорда Данмора ці кораблі патрулювали вздовж набережної річки Елізабет у Норфолку і на Новий рік 1776 року розпочали обстріл Норфолку, який пізніше став відомим як «Спалення Норфолку».

Під час війни 1812 року два портові укріплення, розташовані на протилежних берегах річки Елізабет, були зайняті, щоб запобігти нападу англійців на Норфолк або Портсмут. Цими оборонними позиціями були Форт Норфолк, розташований на східному березі в Норфолку, і Форт Нельсон, розташований на західному березі в Портсмуті. Жоден із цих фортів не брав участі під час війни 1812 року. Тим не менш, люди, дислоковані у форті Норфолк, посилили Крейні-Айленд, розташований у гирлі річки Елізабет, і взяли участь у битві за Крейні-Айленд .

Географія
Головна гілка естуарію становить приблизно  завдовжки і  шириною в гирлі. Він утворений трьома основними гілками, усі припливними, відомими як Східна, Південна та Західна гілки річки Елізабет, що простягаються  у сусідні громади. Західна та південна гілки частково живляться притоками, які беруть початок у болоті Великого Похмурого.

Значення і використання
Гирло річки Елізабет та її притоки забезпечують значні військові та комерційні порти для Норфолка та Портсмута, а також для третього великого міста Чесапік, яке було утворене в результаті добровільної політичної консолідації в 1963 році невеликого незалежного міста Південний Норфолк з набагато більшим містом. Графство Норфолк, яке довгий час оточувало два інших великих міста, що розширювалися. Три міста оточують річку Елізабет і більшу частину території обслуговують три її головні рукави. Річка Елізабет є домом для найстарішої верфі в Сполучених Штатах, Військово- морської верфі Норфолка. Заснована, як The Gosport Shipyard у 1767 році, верф все ще використовується, переживши американську революційну та громадянську війни та пожежі на верфі під час кожного конфлікту.

Річка та її відгалуження забезпечують як комерційну, так і рекреаційну діяльність. Через річку Елізабет внутрішній водний шлях з'єднується з великим районом Хемптон-Роудс. Вони мають велике значення як для комерції, так і з військових міркувань США.

Екологічні проблеми
Річка Елізабет є притокою Чесапікської затоки і стикається зі значними проблемами забруднення навколишнього середовища, які також перешкоджають відновленню затоки. Історія річки Елізабет з різними промисловими об'єктами, такими як сухі доки, Норфолкська військово-морська верф, переробні заводи, а також скиди стічних і зливових вод з часом призвели до погіршення стану річки. У 1983 році, за даними Агентства з охорони навколишнього середовища, річка Елізабет була визнана однією з найбільш забруднених водойм у всьому водозбірному басейні затоки і станом на 2011 рік залишається однією з найбільш забруднених річок на східному узбережжі Сполучених Штатів Америки. Забруднення осадів створило «токсичні гарячі точки» в річці Елізабет. Примітно, що південна гілка річки в Мані-Пойнт стала біологічною мертвою зоною площею 35 акрів з майже повністю мертвим дном річки.

Креозот (з високим вмістом поліциклічних ароматичних вуглеводнів) зі сміттєзвалища та великої пожежі 1963 року зіграв важливу роль у забрудненні тамтешніх річкових відкладень, товщина яких у деяких районах досягала п'яти футів.

Співдружність Вірджинії уклала угоду в 1995 році після того, як у 1993 році Програма Чесапікської затоки визначила систему річки Елізабет як «регіон, що викликає занепокоєння». До 2003 року був опублікований звіт під назвою «Стан річки 2003», підготовлений Проектом «Річка Елізабет», в якому висвітлювалося забруднення донних відкладів у Південному рукаві, а також інші токсини, в тому числі ті, що викликають рак у деяких видів риб, після моніторингу річки в період з 1999 по 2001 рік. Зусилля почалися в 1990-х роках, і до 2003 року орланів-білохвостів було повернуто на вододіл. У 2008 році вийшов 3-й звіт про стан річки Елізабет, підготовлений для Департаменту якості навколишнього середовища штату Вірджинія, в якому нарешті були наведені дані про те, що більша частина річки не придатна для купання. В той же час, звіт показав найбільш позитивні тенденції щодо покращення рівня поживних речовин у Вірджинії у порівнянні з іншими районами Чесапікської затоки. У 2009 році в Money Point було проведено днопоглиблювальні роботи на пілотній ділянці, засипано чистим піском і відновлено рослинністю та штучними устричними рифами, а в 2010 році на колишньому токсичному місці, де раніше майже не існувало життя, було виявлено щонайменше 17 видів риби та молюсків. У 2011 році поблизу Мані-Пойнт почалося днопоглиблення токсичного осаду в рамках більшої ініціативи з відновлення річки Елізабет. Промислові підприємства вздовж річки також добровільно беруть участь у відновленні водно-болотних угідь і устричних рифів в рамках одного з найбільших проектів відновлення в Чесапікській затоці.

Переходи
Судноплавство завжди конкурувало з наземним транспортом за переправи. Обидва види діяльності є життєво важливими для регіону.

Автомобілі перетинають основну частину річки, використовуючи тунель Downtown і Midtown Tunnel. Є багато інших автомобільних і залізничних мостових переходів східного, південного і західного рукавів річки різного віку і пропускної здатності, часто з розведеними прольотами. Місто Чесапік, де всі три рукави річки перетинають як залізниці, так і шосейні дороги будь-якого типу, а також підйомні та гойдалкові прольоти, має найбільшу кількість змагань. У Чесапіку юридична власність і обов'язки з обслуговування розподілені між містом, VDOT і залізницею. У листопаді 2012 року відкрито Південно-Норфолкський міст Йорданії (SNJB), державно-приватне партнерство, яке дозволяє будівельнику стягувати плату протягом 50 років. Міст з'єднується з Елм-авеню в Портсмуті та з Пойндекстер-стріт у Чесапіку. На мосту немає пунктів збору плати, і він покладається на транспондери VDOT EZ-Pass для оплати або надсилає рахунки на основі фотографій номерних знаків.

Див. також

* Список річок Вірджинії
* Східна гілка річки Елізабет
* Південна гілка річки Елізабет
* Західна гілка річки Елізабет

Примітки


Посилання

*  Проект річки Елізабет
*  Норфолкське історичне товариство: річка Елізабет
*  Офіс програми Чесапікської затоки EPA





