
Pangurban egiae — вимерлий вид котовидих хижих ссавців з родини німравідових.

Вступ
Carnivoraformes вперше зайняли гіперхижі ніші на початку пізнього еоцену, 40–37 млн ​​років тому. Це відбулося після зменшення або вимирання попередніх груп м'ясоїдних, Mesonychia та Oxyaenodonta. Схема цієї зміни та відносний внесок таксономічних груп досі залишалися незрозумілими. Новий рід і вид з еоценового конгломерату Померадо в південній Каліфорнії, Pangurban egiae, з яскраво вираженими властивостями гіперхижаків. Хоча геохронологічно це найстаріший німравід у Північній Америці, Pangurban egiae відновлено як філогенетичний похідний, зі спорідненістю з Hoplophoneus. Це надає однозначні докази швидкої радіації та поширення м'ясоїдних німравідів по Азії та Північній Америці та обмежує час ранніх розходжень у родині.

Голотип
SDSNH 60554, правий уламок верхньої щелепи з P3–P4; зібраний у 1997 році Стівеном Л. Волшем і Робертом Гуцлером, які також підготували зразок, і зберігається в Музеї природної історії Сан-Дієго (Сан-Дієго, США).

Типова місцевість
Типова місцевість: верхня частина конгломерату Померадо, Сан-Дієго, Каліфорнія, США, тут вважається віком від середнього до пізнього Дюшена (приблизно 40–37 млн років).

Етимологія 
Родова назва походить від давньоірландської мови, яка стосується кота в однойменній поемі 9 століття н. е., чиє полювання порівнюється з академічним пошуком істини. Назва виду вшановує внесок палеонтолога Наоко Егі у вивчення еволюції наземних м'ясоїдних по обидва боки північної частини Тихого океану, що відображає поширення німравідів.

Примітки



