

Трипільські "біноклі" - керамічні предмети у вигляді двох циліндрів  з конічними чи напівсферичними чашами угорі і внизу, з наскрізними отворами або без них (бувають вироби і без наскрізних отворів), з’єднані між собою короткими перемичками, у верхній частині часто - у вигляді арки.  Не мають відповідників у жодній історичній культурі, такі посудини використовували лише творці Трипільської цивілізації. Знахідки дивують сучасників загадковістю форм, розмаїттям орнаментів, їх вивчають історики, археологи, митці, релігієзнавці, однак єдиної думки, щодо їх призначення нема. Трипільці не лише володіли розвиненими технологіями землеробства - обробляли землю плугом, винайшли гончарний круг, ткацький верстат, плавили метал і будували гігантські поселення, але й жили в багатому духовному світі. Вислів "біноклі" належить першовідкривачеві Трипільської цивілізації Вікентію Хвойці. Проте, такі ж предмети знаходять не лише спарені, але й одинарні і потрійні - "моноклі", "триноклі". Припускають, що  трипільські біноклі служили курильницями, підставками для свічок, барабанами, магічними знаряддями...

Опис
Це - антропоморфні, схожі на людей з піднятими над головами чашами, спарені "посудини" рудуватого кольору із яйцеподібними тулубами, які розширюються у верхній і нижній частинах. Розмальовані хвилястими ламаними і спіральними лініями, горизонтальними «вісімками», овалами з променями, жолобками, зміями (вужами)... Біноклеподібні предмети з’являються у другій половині 5 – першій половині 4 тисячоліття до нашої ери, а впродовж 4 тисячоліття поширюються територіями Прикарпаття та Молдови, Пруто-Дністровського межиріччя та Правобережної України. На початку 3 тисячоліття вони наявні на всьому ареалі культури Трипілля-Кукутень. Також в цей період змінюється форма "посудин", пропорції, та зменшується кількість перемичок. Зникнення "біноклів" у комплексі трипільської кераміки спостерігається наприкінці 3 – на початку 2 тисячоліття. Нині серед спарених предметів дослідники розрізняють декілька типів конструкції трубок. Перший тип – двочастинна трубка, яка складається з двох розтрубів: невеликий верхній та нижній, що займає близько 75% висоти виробу. Вважається, що "біноклі" такої конструкції передували виробам тричастинної конструкції, коли між двома розтрубами з’явився тулуб. Також серед біноклеподібних посудин трапляються вироби з явними антропоморфними рисами.
Важливою деталлю "біноклів" є перемички. Зазвичай таких перемичок три: верхня, центральна та нижня. Серед варіантів форм перемичок можна виділити наступні: потрійні, подвійні та пласкі з петлею-вушком збоку. Зокрема, деякі з потрійних перемичок мають антропоморфні риси: виступ зверху, що імітує голову, в центральній частині – виступи у вигляді грудей та ніг – у нижній частині. 

Історія знахідки
У межиріччі Бобриці, Красни та Стугни, у селищі (Трипілля), селах Верем'я, Щербанівка у 1896-му серед розкопаної кераміки Вікентій Хвойка знайшов незвичайний предмет, який нагадував бінокль. Подібні посудини, одинарні і потрійні ("триноклі") знаходили й інші дослідники. Так, під час господарських робіт в 1884-му у селі Більче Золоте на Тернопільщині, викопав дивний предмет археолог Е. Павлович. Особливо багато "біноклів" виявлено у поселенні Кліщів на Вінничині. За описами, у розкопаних 16 житлах та їх надвірних частинах знайдені понад 250 "біноклів", з яких близько сотні покриті мінеральними поліхромними і монохромними розписами як зовні так й всередині, а інші - неорнаментовані. 

Нині трипільські "біноклі" зберігаються у фондах Львівського історичного музею: шість з  Тернопільщини (одна з Бучача, дві з Більча Золотого, одна із Заліщик, дві з Голіградів), три  з Івано-Франківщини (дві з Незвиська, одна з Городниці). Чотири "посудини" виставлені в експозиції Відділу Археології Львівського історичного музею. Є "біноклі" і в музеї Вінниці

Рільнича магія
Вважається, що під час обряду в одну лійку «бінокля» сіялось жменями сім’я (зерно), в іншу проливалась вода. Чаші поїли землю, нагадуючи дощ. Знайдені поруч з «біноклями» рештки злакових культур та черпачки буцімто підтверджують цю версію.

Подібний обряд був пізніше, у грецькій культурі, пов’язаний із проливанням вина. Про нього йдеться в ХХІІІ пісні "Іліади", в сцені похорона Патрокла: 
"... І всю ніч швидконогий Ахілл богосвітлий, 
Кубок тримаючи двосторонній, вино черпав безперестанку 
Із золотої посудини і лив на годувальницю-землю".  

У "Ригведі" є звертання до Варуни - сина Великої Богині-Матері Світу Адіті - царя Всесвіту, покровителя грунтів:
«Вседержителю вознесу я піднесену молитву, глибоку, щиру і приємну Тобі, прославленому Варуні, який розбив землю, щоби розстелити її для Сонця, як жрець - шкуру.... Бочку з отвором внизу Варуна вилив на обидва світи і в повітряний простір. Нею цар всього Всесвіту, як дощ хліба, зрошує грунт. Він зрошує грунт, землю і небо. Коли ж Варуна хоче, щоб його подоїли, хмарою огортаються гори, і шалені мужі опускають поводи».  

===Версія академіка РибаковаАкадемік Борис Рибаков вважав, що «парні» біноклеподібні лійки могли служити для того, щоб, наливаючи в них священну воду, поїти землю». На його думку, в уявленні трипільців дощ проливався з грудей Богині-Матері, а верхні чаші "посудин" служили вмістилищем жіночих персів, а їх отвори призначалися для вставляння жіночих персевих пипок.  Можливо, предмети використовувалися вагітними, з чиїх персів молоко протікало через магічні лійки на землю. До речі, розміри трипільських "біноклів" усюди різні - є великі, середні, крихітні. 
 "Біноклі" на храмових вівтаряхПри розкопках всередині «бінокля» часто натрапляють на перепалені, тонкі крем’яні відщепи та крем’яні площики, про що згадує у своїй праці український археолог Сергій Бібіков (1908–1988). Часом у "біноклях" виявляють перепалені кістки тварин. Іноді загадкрві предмети просто встановлені на вівтарях: на Кліщівському поселенні (Тиврівський район Вінницької області) знайдені біноклеподібні "посудини", встановлені у формі півкола. Під час розкопок гончарної майстерні у Веселому Куті (Тальнівський район Черкаської області) теж знайшли "бінокль" на вівтарі. 
 Трипільські барабани Нині робляться перші кроки з вивчення музично-інструментальної культури Трипільської цивілізації.  Зібраний археологами величезний "музичний" матеріал потребує глибокого та всебічного аналізу.  Трипільська цивілізація, яка існувала на території України, є самобутнім явищем в історії стародавніх землеробських суспільств Європи, тривала приблизно 2600-2700 років, з другої половини VI до початку III тисячоліття. Коли в Шумері почали записувати музику, Трипільська культура вже встигла пройти етапи появи, розквіту і занепаду. Трипільська цивілізація мала розгалужену систему міфологічних вірувань, уявлень, ритуалів і обрядів. Уявити, якою була Трипільська музика, можна, маючи відомості про шумерську, вавилонську, асирійську музичні культури. Серед численних предметів трипільської кераміки трапляються різноманітні бездонні спарені, потрійні і одинарні посудини, що мають схожість серед однотипних керамічних ударних інструментів народів світу. 

Припущення щодо використання "біноклів" як парних барабанів висловив
на початку ХХ століття німецький археолог Макс Еберт (1879–1929), підтверджуючи здогадки етнографічними прикладами музичної практики народів Азії та Кавказу. Однак конструкція виробу не дозволяє рівномірно натягнути на «бінокль» шкіру. Спроби реконструювати ці вироби як барабани показали, що така форма з верхньою перемичкою перешкоджає рівномірному натягу мембрани і позбавляє інструмент повноцінного звучання.  Враховуючи досконалість і вишуканість трипільської кераміки та високий рівень цивілізованости, навряд чи трипільці могли виготовляти такий конструктивно недосконалий інструмент.

Однак, серед локально-територіальних комплексів кераміки зрідка трапляються екземпляри і без верхньої дугоподібної перемички. А це дозволяє без зусиль рівномірно натягнути мембрану.  Подібні подвійні керамічні барабани існували в ацтеків у Південній Америці.  Цей факт є визначальним критерієм для визначення цих виробів як барабанів. Адже з історико-етнографічних джерел відомо, що в різних народних традиціях, як і в давніх культурах, кількість музичних інструментів, як і виконавців на них, становила невеликий відсоток.  У ритуалах і обрядах важливі всі його компоненти: слово, музика, танець і атрибути, зокрема, музичні інструменти, які своєю формою та оздобленням втілювали їх зміст.  Дослідник стародавніх музичних інструментів, один із основоположників музичної археології К. Сакс зазначав, що жоден з інструментів не мав такої кількості ритуальних функцій і не сприймався як найсвятіше, ніж барабан.  Якщо спарені вироби з верхньою перемичкою використовувалися в обряді і були його атрибутом, то звуковим супроводом цього дійства міг бути спарений барабан без перемички, який за формою та оздобленням відповідав змісту обряду.  

Прозвані сучасниками моноклі, рідкісні порожнисті вироби, мають низку характерних ознак, які дозволяють назвати їх барабанами. Оскільки барабан є одним із найдавніших музичних інструментів, який протягом тисячоліть не змінювався в традиційних інструментах народів світу, для реконструкції необхідно залучати як аналоги існуючих інструментів, так і археологічні артефакти, які однозначно ідентифіковані як барабани. Окрема група "моноклів" має форму пісочного годинника. Керамічні барабани такої форми досі існують в Індії. Трипільський барабан міг бути двомембранним, тобто шкіряна мембрана могла бути натягнута на обох отворах, як індійський інструмент. Могли існувати два варіанти інструменту: спарений і одинарний.  Керамічні барабани подібної форми досі існують в інструментальній практиці багатьох народів.  Це турецький інструмент дебриса, грецька тарабука, арабська дарабука або дарбок та інші.  Він також має аналогії серед археологічних знахідок у Німеччині, Польщі, Єгипті та Китаї.  Ще один тип конічного барабана знайдений біля села Городниця на Івано-Франківщині (4500-4300 роки до нашої ери).  У нижній, звуженій частині тіла навпроти один одного є два "вуха" і два невеликих виступи. Досліди щодо можливих способів натягування мембрани показали, що система його фіксації максимально зручна і продумана.  Подібні типи барабанів знайдені також серед керамічного матеріалу в Кошилівцях на Тернопільщині, біля Березівської ГЕС у Південному Бузі, у Молдові.  Корпуси цих інструментів прикрашені заштрихованим орнаментом у вигляді змій.  Археолог Наталія Бурдо, дослідник духовної культури трипільської цивілізації, вважає, що такі орнаментальні композиції на кераміці втілюють образ Богині-змії Місяця, який особливо шанувався трипільцями.  З цього ми можна зробити висновок, що барабани з антропоморфними ознаками могли використовуватися в обрядах, присвячених цій Богині.

Зазвичай в інструментальній практиці, особливо при одночасному використанні кількох барабанів, їх налаштовують так, щоб вони не звучали однаково, а мали відмінності у висоті звучання. Найпростіший спосіб досягти цього - використання двох або більше інструментів різного розміру або різного діаметру отворів, якими шкіра натягується.  Чим менша площа шкіри-мембрани, тим вищий звук, і навпаки.  Різниці в звуках також можна досягти за допомогою більшого чи меншого натягу шкіри.  Можливо, що на трипільських подвійних барабанах-"біноклях" для отримання різниці у висоті звучання можна було застосувати різну силу натягу однакових за розміром мембран. На основі порівняння сакральних комплексів трипільської кераміки виявлено три типи барабанів раннього та середнього етапів трипільської цивілізації.  Їхні аналоги до нашого часу збереглися в традиційних інструментах народів світу.
 Духові інструменти Під час розкопок  на трипільських поселеннях, зокрема, у Луці-Врублівецькій, іноді трапляються фаланги тварин з виламаними отворами з одного боку. Інструменталісти добре знають цей кістяний музичний інструмент: це свисткова флейта.

Найпростіші рогові інструменти, виготовлені з фаланг тварин, знаходять під час археологічних розкопок по всій Європі.  В Україні вони відомі в археологічних культурах від доби палеоліту до кінця бронзового віку.  Вважається, що прості свисткові флейти були сигнальними інструментами.  Магічне значення могли мати і трипільські флейти, пов'язані з культом птахів.  Флейта з фаланги теж могла належати до магічних інструментів.  Трипільці мали рогові інструменти складнішої конструкції.  Серед антропоморфної пластики трапляються зображення чоловіків, які тримають обома руками предмет, що має форму довгої рурки з поперечними намистинами.  Положення рук характерне для тримання деяких валторнових інструментів.
 Спостереження за Місяцем За думку Михайла Відейка, "біноклі" могли використовуватись для спостереження за Місяцем. 
 Підставка Дослідники Ернст фон Штерн (1859–1924) та Тетяна Пассек (1903–1968) вважали, що предмети використовуввли для підставок. Однак біноклеподібні предмети орнаментовані і з внутрішнього боку, і при використанні їх як піддони були б помітні сліди спрацювання. Археологічних підтверджень цієї версії нема.
 Моделі дерев'яних пристроїв для перенесення зерна Історик та археолог Павло Кожин (1934–2016) вважав, що глиняні «біноклі» є моделями дерев’яних пристроїв для перенесення зерна. На його думку, такі дерев’яні пристрої мали шкіряне дно, а перемички виробу слугували отвором для палиці. Запереченням цієї версії є те, що шкіряне дно було б нетривким для перенесення подібних вантажів.
 Розважальна гра Астрофізик Анатолій Іванов вважає, що "моноклі", " біноклі" і "триноклі" використовувались у різновидах ігор. Грали на великому столі або на рівній глиняній підлозі. Грати могли двоє чи декілька людей. Для цього треба було мати ще декілька десятків камінців розміром з три сантиметри. «Бінокль» клали горизонтально на край столу таким чином, що його отвори були направлені на гравців, які розташовувались за протилежним краєм столу. Кожен гравець мав однакову кількість камінців. Гравці по черзі били по камінцях биткою у вигляді жіночої фігурки і робили спроби поцілити в отвір «бінокля». Удар завдавався «головою» жіночої фігурки. При цьому "битка" не випускалась з рук. 
 Галерея  Примітки  Посилання * http://music-art-and-culture.com/index.php/music-art-and-culture-journal/article/view/168

* https://photo-lviv.in.ua/binoklepodibni-posudyny-abo-zahadky-trypilskoji-kultury-u-fondah-lvivskoho-istorychnoho-muzeyu/

* https://spadok.org.ua/trypilska-kultura/shche-raz-pro-trypilski-binokli

* https://spadok.org.ua/trypillya/ta-mnytsi-trypilskych-binokliv

* 
* 
* https://spadok.org.ua/trypilska-kultura/vikentiy-khvoyka-1850-1914
* https://spadok.org.ua/trypilska-kultura/arkheology-zrobyly-neochikuvani-prypushchennya-pro-pobut-trypiltsiv
* https://spadok.org.ua/trypilska-kultura/naydavnishi-trypilski-khramovi-kompleksy-ukrayiny
* https://spadok.org.ua/trypilska-kultura/trypiltsi-i-my-sproby-vstanovyty-etnichnu-prynalezhnist-trypilskoyi-kultury
* https://we.org.ua/history/davni-chasy/starodavnye-trypillya-tayemnytsi-ta-skarby/
* https://spadok.org.ua/trypilska-kultura/viktor-petrov-epokha-trypillya-1949
* https://www.ridivira.com/uk/bogoznavstvo/pryrodne-bohoznavstvo/trypilski-binokli-v-konteksti-relihiieznavchoho-pidkhodu
* https://www.vinnitsa.info/news/u-vinnyts-komu-muzeyi-rozpovily-pro-hlynyani-binokli-chasiv-trypil-s-koyi-kul-tury.html
* https://www.istpravda.com.ua/short/5b221c9cd98dc/
* https://ela.kpi.ua/bitstream/123456789/4097/1/10-filos-Nikolova.pdf
*  Фільм на сайті "www.ex.ua"
 Література ==
* Н. Б. Бурдо.  Лука-Врублевецька, Лука-Врублівецька  // 