
Радханатх (а) Свамі (   ,; ім'я при народженні — Річард Славін ,; народ. 7 грудня 1950, Чикаго, США) — американський крішнаїтський гуру, проповідник, письменник та громадський діяч; учень Бхактіведанти Свамі Прабгупади (1896—1977) та один із духовних лідерів Міжнародного товариства свідомості Крішни (ІСККОН).

Радханатх Свамі є засновником і духовним лідером Храму Радхі-Гопінатхі в Мумбаї, де навколо нього згуртувалася численна громада віруючих. В Індії Радханатх Свамі виступив натхненником низки великих благодійних проєктів: у 1998 році з його ініціативи було засновано благодійну Лікарню Бхактіведанти, а у 2004 році почала проводитись гуманітарна місія з безкоштовної роздачі вегетаріанських обідів дітям із незаможних сімей. За даними на 2012 рік, у рамках цієї місії крішнаїти щодня забезпечують гарячим харчуванням близько 260 000 дітей  .

Радханатх Свамі активно мандрує, виступаючи з темами вайшнавської духовності. Йому довелося зустрічатися з президентом США Бараком Обамою, президентами Індії Пратібхой Патіл і Пранабом Мукерджі, прем'єр-міністром Індії Нарендрой Моді. Радханатх Свамі виступав у Вестмінстерському палаці перед членами британського парламенту, у Гарвардському, Колумбійському та Стенфордському університетах, Массачусетському технологічному інституті, у штаб-квартирах Apple, Microsoft, Intel та Oracle  .

У 2008 році англійською мовою та в 2011 році російською вийшла у світ автобіографія Радханатха Свамі, під назвою «Подорож додому. Автобіографія американського йога».

Біографія

1950-1970 гг. Ранні роки
Річард Славін народився 7 грудня 1950 року в Чикаго  . Він був другим із трьох синів у сім'ї середнього достатку  . Батьки Річарда, Адель і Джеральд Славін були дітьми єврейських емігрантів з Росії, Литви, Польщі та Румунії  . Вони виросли у скрутні часи Великої депресії і з ранніх років змушені були працювати, допомагаючи своїм батькам  . Після одруження, Джеральд спочатку відкрив дилерську фірму з продажу машин марки Ford, а пізніше - майстерню з ремонту автомобілів  . У 1955 році, коли Річарду було чотири роки, він разом із сім'єю переїхав до заможного передмістя Чикаго Хайленд-Парку, розташованого в мальовничій сільській місцевості  .

У дитинстві у Річарда виявилися схильності, які він пізніше назвав «слідами своїх минулих життів»  . Він не хотів приймати їжу за столом, вважав за краще сидіти на підлозі, як це заведено в Індії  . Коли батьки заборонили йому так робити, Річард почав їсти за столом стоячи  . Від вигляду м'яса та яєць його нудило, а після вживання м'ясної їжі — була блювота  . Кілька років він тяжко звикав до м'ясної дієти  . З ранніх років Річард усвідомив, що матеріалістичний спосіб життя ніколи не дасть йому задоволення  . Його приваблювали бідність і простота  .

Хоча батьки Річарда не були релігійними людьми, у нього з ранніх років прокинувся інтерес до релігії та духовних тем  . У 13 років він пройшов обряд бар-міцви (єврейського повноліття) і отримав настанови від місцевого рабина про те, як правильно молитися  . На своє тринадцятиріччя Річард отримав у подарунок від старшого брата Марті дебютний альбом фолк-тріо Peter, Paul and Mary  . У своїх піснях гурт виступав проти війни та соціальної несправедливості, але на Річарда особливе враження справили ті композиції, в яких Peter, Paul and Mary співали про Бога  .

У 1965 році Річард вступив до Дірфілдської школи , де знайшов багато друзів  . Весь період навчання він був одним із найкращих учнів у своєму класі  . Основним захопленням Річарда були боротьба  . Він увійшов до складу шкільної спортивної команди та виграв більшість поєдинків  . Однак, вивихнувши плече на великому змаганні, Річард вирішив покинути спорт  . У вільний від уроків час він разом із парою друзів працював автомийником  . Багато спілкуючись із чорношкірим населенням, Річард перейнявся ідеями руху Мартіна Лютера Кінга  .

Коли Річарду було 16 років, один із його близьких друзів загинув в автокатастрофі, що змусило юнака всерйоз замислитися над сенсом життя  . Тоді ж, наслідуючи приклад деяких зі своїх однолітків, Річард поринув у контркультуру хіпі,  відростив довге волосся і, бажаючи осягнути глибинний сенс життя, почав палити марихуану  . Жага пригод спонукала Річарда влітку 1968 року здійснити подорож автостопом до Каліфорнії   . Там він ночував на пляжах і відвідав тодішню мекку хіпі - парк Хейт-Ешбері в Сан-Франциско   .

В 1969 Річард вступив до Майамі-Дейд-коледжу  де в пошуках духовного досвіду вперше прийняв ЛСД і почав читати книги з релігії і філософії  . Хоча в коледжі Річард навчався відмінно, на той час він повністю розчарувався в матеріалістичних життєвих цінностях американців  . Міфу про стару Америку він більше не вірив  . Навчившись грати на губній гармоніці, Річард перейшов від наркотиків до музичних експериментів. Після прочитання низки книг зі східної філософії, він почав практикувати медитацію  . Спочатку Річард медитував на священний склад " Ом ", а потім зайнявся трансцендентальною медитацією, повторюючи в умі "куплену" за 35 доларів односкладову мантру  . Ця практика не принесла Річардові задоволення, але допомогла йому усвідомити необхідність знайти справжнього гуру  .

Влітку 1970, після закінчення першого року навчання в коледжі, Річард відвідав рок-фестиваль на острові Рендалс, в якому взяли участь Джімі Хендрікс та інші відомі музиканти та колективи того часу  . На фестивалі Річард зустрів крішнаїта, який дав йому буклет з фотографією Бхактіведанти Свамі Прабгупади, який співає мантру « Харе Крішна » під деревом у Томпкінс-сквер-парку  . Того ж літа Річард покинув навчання в коледжі і разом з парою своїх друзів-хіпі відправився в подорож Європою   .

1970 р. З Європи до Індії
Європою Річард подорожував разом зі своїм другом дитинства Гері Ліссом  . Грошей у юних хіпі практично не було, спали вони де доведеться, а харчувалися в основному хлібом і сиром  . На дорожні витрати Річард заробляв, граючи на губній гармоніці і просячи милостиню на вулиці  . В Амстердамі Річард знову зустрів крішнаїтів і прожив деякий час у комуні хіпі. В Англії він відвідав рок-фестиваль Isle of Wight на Острові Уайт, побачивши 30 серпня 1970 один з останніх виступів Джімі Хендрікса  .

Під час своїх мандрівок, Річард читав книги зі східної духовності та Біблію, яку привіз із собою з Америки  . Він любив відвідувати християнські церкви та монастирі, де не упускав можливості поговорити зі священиками та ченцями  . У Римі Річард зустрівся з ченцем- францисканцем, з яким у нього відбулася довга розмова про Ісуса Христа та взаємини християнства та іудаїзму  . Річард і Гері також побували на виступі папи у Ватикані і в розташованому в катакомбах монастирі, в якому католицькі ченці медитували серед скелетів своїх попередників, намагаючись таким чином усвідомити тлінність матеріального тіла  . Розлучившись на якийсь час зі своїм другом, Річард здійснив паломництво в Ассизі, відвідавши місця, пов'язані з життям великого католицького святого Франциска Ассизького  .

В Афінах Річард і Гері спочатку заробляли на життя, здаючи кров, а потім, разом зі швейцарським скрипалем і французьким гітаристом, грали музику і збирали милостиню на вулиці  . Після того, як поліція заборонила їм робити це, конфіскувавши зароблені ними гроші, Річард і Гері вирушили на острів Кріт, де оселилися в печері на березі моря  . На той час Річарда вже мало цікавили безтурботний спосіб життя та ідеали хіпі  . Його все більше вабило до духовного життя  .

Одного ранку, Річард, медитуючи і молячись на вершині скелі, почув внутрішній голос, який закликав його вирушити до Індії. Того ж ранку внутрішній голос направив Гері до Ізраїлю. Розлучившись зі своїм другом, Річард вирушив у дорогу. Він не мав грошей і конкретного плану подорожі, але він твердо вірив у те, що зможе дістатися «країни, в якій на нього чекали відповіді на молитви»  .

Побачивши в Афінах двох хіпі, що також прагнули на Схід,  Річард вирушив разом з ними в Індію за популярним у той час серед хіпі маршрутом через Туреччину, Іран, Афганістан і Пакистан  . У Туреччину їх пустили з великими труднощами, тому що в цей час там вирувала епідемія холери  . Ледве не ставши жертвами бандитів у Стамбулі, вони продовжили свою подорож автобусом через Анкару до кордону з Іраном. У Тегеран вони прибули під час Рамадану. У Річарда прокинувся інтерес до ісламу і, розлучившись зі своїми друзями, залишився кілька днів у Мешхеді — важливому місці паломництва для мусульман-шиїтів  . У мавзолеї Імама Рези Річард зустрів освіченого мусульманина, який пояснив йому основи ісламу та мусульманські звичаї  .

Після прибуття в Афганістан, Річард провів кілька днів у Гераті, дебідна афганська родина запропонувала йому притулок у своєму будинку   . Тут Річард вперше пережив культурний шок, спостерігаючи за афганцями, щасливими незважаючи на убогість та злидні  . Після прибуття в Кандагар, Річард зустрів на вулиці сліпого хлопчика, який цілими днями безперервно співав пісні про любов до Бога  . Хлопчик цей здався Річарду найщасливішою людиною, яку він коли-небудь зустрічав  . Ця зустріч справила на Річарда глибоке враження і змусила його замислитися над природою щастя  . У Кандагарі Річард також пережив найсильніший наркотичний досвід у своєму житті, який спонукав його дати обітницю ніколи більше не вживати наркотиків  . У Кабулі його спробувала спокусити гарна голландська дівчина  . Річарду секс здався несумісним з духовними пошуками і він відкинув її претензії, поклявшись надалі зберігати целібат  .

1970-1972 гг. Індія: у пошуках гуру
В Індію Річард прибув у грудні 1970 року. Спостерігаючи за коровами, що вільно гуляли по Делі, він відчув огиду до м'яса і став вегетаріанцем  . У Делі Річард взяв участь у «Світовій конференції йоги», на яку зібралося понад 800 гуру, йогінів, мудреців та пандитів  . Річард зустрівся з відомим йогіном, засновником Гімалайського інституту Свамі Рамою  . Коли Річард попросив у нього благословень, Свамі Рама відповів, що духовний прогрес Річарда надалі має ґрунтуватися на спілкуванні зі святими особистостями, які допоможуть йому подолати всі перешкоди на духовному шляху  .

Річард також зустрівся зі Свамі Сатчіданандою — відомим учнем Свамі Шиваванди  . Свамі Сатчідананда пояснив Річарду основний сенс йоги і закликав його не шукати в людях недоліків, а завжди намагатися бачити хороші якості  . Сатчідананда благословив Річарда на те, щоб той «відкрив скарб свого серця»  . Річард також відвідав серію лекцій індійського гуру та філософа Джідду Крішнамурті, який був відомий тим, що міг відповісти на будь-яке запитання та розтрощити будь-який аргумент  . Від Крішнамурті Річард навчився тому, що в духовному житті не може бути місця поверхневості, що прив'язуючись до зовнішніх речей і ритуалів, людина може забути про основну мету духовної практики — очищення свого серця  .

Останній день конференції пройшов у Віг'ян-бхавані — найбільшому концертному залі в Нью-Делі  . На захід зібралося понад 3000 осіб  . До кінця церемонії закриття конференції далеко не всі сотні присутніх йогінів і гуру змогли отримали слово, через це все закінчилося лайкою і бійкою за право виступити біля мікрофона  .

У січні 1971 року в пошуках гуру Річард вирушив до Гімалаїв  . Після прибуття в Рішикеш він зупинився на кілька днів у « Товаристві божественного життя » — ашрамі, заснованому Свамі Шиванандою  . Річард багато спілкувався з учнем Шиваванди, Свамі Чіданандою, який очолив ашрам після смерті свого гуру  . Чідананда переконав Річарда в необхідності практики джапа-медитації - повторення мантр на чітках  . Річард знайшов самотнє місце на березі Ганги, де по вісім-десять годин на день повторював "Харе Крішна" та інші мантри  . Незабаром йому зустрівся непальський дід-садху, на прохання якого Річард викинув весь свій західний одяг у води Ганги і отримав натомість просте вбрання індуїстського відлюдника  . Садху благословив Річарда, сказавши, що надалі Ганга буде йому матір'ю  .

Вирішивши очистити своє існування, Річард почав практикувати суворі аскези  . Щодня, протягом місяця, зі сходу до заходу сонця він медитував сидячи на скелі посеред Ганги   . Харчувався він тільки сирими овочами, фруктами та горіхами  . Коли бажання грати на губній гармоніці стало відволікати Річарда від медитативної практики, він, довго не думаючи, викинув дорогу гармоніку у води священної річки  .

У Рішикеші Річард також познайомився з садху, який жив у печері на схилі пагорба  . Бачачи щирість американського юнака, Садху навчив Річарда новим технікам медитації  . На той час Річард виглядав як справжній індійський відлюдник, з тілом, схудлим від убогого харчування і з дредлоками на голові  .

Так і не знайшовши собі гуру в Гімалаях, Річард продовжив блукати Індією  . Якийсь час він жив серед шиваїтських садху в Варанасі і серед буддійських ченців у Бодх-Гаї — місці, де Будда досяг просвітлення  . Після прибуття в Бомбей Річард побачив плакат, що анонсував серію фестивалів за участю американських крішнаїтів і їх духовного вчителя — Бхактіведанти Свамі Прабгупади  . Того ж вечора Річард з цікавості прийшов на влаштовану крішнаїтами програму, де вперше почув лекцію Прабгупади  . Прабгупада і те, що він говорив, справило на Річарда велике враження  .

Гуру крішнаїтів давав лекції щодня протягом тижня  . Річард щоразу приходив ще до початку програми, сідав якомога ближче до Прабгупада і уважно слухав його  . Крішнаїти посилено проповідували своєму хіпі-співвітчизнику, але Річард ще не був готовий слухати їх  . Він вірив у те, що всі шляхи ведуть до Бога і не розумів, «навіщо потрібно слідувати цьому індійському гуру та групі його американських та індійських послідовників»  .

Розлучившись з крішнаїтами, Річард продовжив свої поневіряння Індією, подорожуючи «з ашраму в ашрам, від одного гуру до іншого»  . Через кілька місяців він опинився в Матхурі — святому для вайшнавів місці, де за переказами народився Крішна  . День приїзду Річарда в це священне місто збігся з днем явлення Крішни — Крішна-Джанмаштамі  . Річард на якийсь час оселився в розташованому неподалік Матхури священному селі Вріндаван, де, згідно з віруваннями індуїстів, Крішна провів своє дитинство  . У Вріндавані Річард зупинився в ашрамі відомого крішнаїтського гуру і духовного брата Прабгупади — Свамі Бона  .

Через кілька місяців, до Вріндавана з групою американських учнів приїхав Прабгупада  . Слухаючи лекції крішнаїтського гуру, Річард дійшов висновку, що гаудія-вайшнавська філософія була найдосконалішою і що Прабгупада був особистістю, яка по-справжньому любила Бога  . Особливе враження на Річарда справило те, з яким сильним релігійним почуттям Прабгупада співав бенгальські бхаджани  . У своєму серці Річард відчув, що Прабгупада був найвеличнішим гуру і святим, якого йому довелося зустріти за весь час своїх поневірянь Індією   . Прабгупада відповів на всі питання Річарда і підкріпив свої відповіді цитатами зі священних писань  . Річарду також здалося, що Прабгупада сам жив у повній відповідності до філософії, яку проповідував  . Проте, Річард і цього разу не наважився приєднатися до крішнаїтів і після від'їзду Прабгупади та його учнів залишився у Вріндавані  .

1972-1973 гг. Повернення до Америки. Прийняття духовної посвяти
Навесні 1972 року індійська влада відмовила Річарду в продовженні візи і він був змушений повернутися до Америки  . Провівши кілька тижнів у крішнаїтському храмі в Амстердамі і в Храмі Радхі-Крішни в Лондоні Річард повернувся до своїх батьків, які на той час переселилися з Чикаго в Майамі  . Незабаром він знову увійшов у контакт з крішнаїтами і вирушив до Нью-Йорка, де зустрівся з Прабгупадою, що зупинився в місті на кілька днів на шляху до Індії  . Річард хотів повернутися до Індії, але Прабгупада попросив його залишитися в Америці і, під керівництвом Кіртанананди Свамі, допомагати у розвитку громади Нью-Вріндаван  . Річард послухався поради і оселився в Нью-Вріндавані, де доглядав за коровами і читав у вільний від роботи час книги Прабгупади  . Переконаний викладеною в книгах філософією і особистим прикладом крішнаїтів, що жили в громаді, Річард остаточно вирішив прийняти Прабгупаду як свого гуру  . Влітку 1973 він поголив своє довге волосся і отримав від Прабгупади духовну посвяту і санскритське ім'я «Радханатха Даса», що означає «слуга Крішни, коханого Радхі »  .

1973-1986 гг. Нью-Вріндаван. Прийняття зречення
Наступні шість років Радханатх практично безвиїзно провів у Нью-Вріндавані, беручи участь у розвитку громади  . Життя на той час там було вкрай аскетичним  . Холодні зими крішнаїти проводили без опалення та гарячої води,  обмиваючись крижаною водою  . Радханатх суворо дотримувався вайшнавських духовних практик, пас корів і служив храмовим божествам  .

У першій половині 1980-х років Радханатх виступав з лекціями в ряді університетів Огайо та Пенсільванії та проводив курси вегетаріанської кухні  . На початку 1982 року лідер громади Кіртанананда Свамі запропонував Радханатху прийняти санньясу (уклад життя у зреченні)  . Спочатку Радханатх відхилив пропозицію, вважаючи, що пошана і повага, які за традицією отримували санньясини, перешкодять його духовному життю  . Однак, після умовлянь Кіртанананди та інших крішнаїтів, Радханатх погодився на цей крок  . Церемонія посвяти Радханатха у санньясу відбулася у травні 1982 року в Нью-Вріндавані  . Після прийняття зречення Радханатх отримав титул « свамі » і відтоді відомий під ім'ям «Радханатх Свамі»  .

1986-н. в. Місіонерська та благодійна діяльність
В 1983 Радханатх Свамі, вперше після багаторічної перерви здійснив паломництво в Індію, де зустрівся з деякими зі своїх старих друзів  . У 1986 році він обрав своєю базою Бомбей, де заснував Храм Радхі-Гопінатхі . Храм розташований в районі елітного бомбейського пляжу Чаупаті і користується величезною популярністю  . До його парафіян входять кілька тисяч представників бомбейської еліти  . Обов'язковою умовою для бажаючих стати ченцями та жити у храмі є наявність вищої освіти та досвіду роботи за професією  . Ченці з Храму Радхі-Гопінатхі регулярно проводять культурні програми більш ніж у 30 бомбейських університетах  .

У 1998 році з ініціативи Радханатха Свамі було засновано благодійну Лікарню Бхактіведанти  . Більше половини із трьохсот медиків лікарні є крішнаїтами  . Щороку лікарі лікарні Бхактіведанти проводять 600-700 безкоштовних операцій з видалення катаракти ока  .

У 2004 році з ініціативи Радханатха Свамі Храм Радхі-Гопінатхі почав проводити благодійну місію з безкоштовної роздачі вегетаріанських обідів дітям із незаможних сімей, які навчаються в бомбейських школах   . У перші місяці існування місії крішнаїти щодня забезпечували гарячими обідами близько 1500 школярів  . До 2012 року програма значно розширилась. Було побудовано чотири промислові кухні, оснащені сучасним обладнанням  . Це дозволило щодня годувати близько 260 000 дітей   .

У 2000-х роках з ініціативи Радханатха Свамі було засновано еко-общину «Говардхана» в Махараштрі  . 24 грудня 2011 року відбулася церемонія офіційної інавгурації громади, в якій взяли участь колишній міністр сільського господарства Махараштри Нана Сахеб Патіл та близько 150 найбільш шанованих парафіян храму Радхі-Гопінатхі  .

Радханатх Свамі активно подорожує, виступаючи на теми індуїзму та східної духовності   . Йому доводилося зустрічатися з президентом США Бараком Обамою, президентом Індії Пратібхой Патіл, виступати у Вестмінстерському палаці перед членами британського парламенту . Як запрошений оратор, Радханатх Свамі виступав у Гарвардському, Колумбійському та Стенфордському університетах, Массачусетському технологічному інституті, в штаб-квартирах таких корпорацій, як Apple, Microsoft, Intel та Oracle  .

1994-н. в. Діяльність у керівництві ІСККОН
У 1987 році рішенням Керівної ради громада Нью-Вріндаван була виключена з ІСККОН. Наступного року з ІСККОН було також виключено всіх членів громади, які залишалися вірними Кіртанананде Свамі. До них належав і Радханатх Свамі. У 1994 році Радханатх Свамі і керований ним Храм Радхі-Гопінатхі були офіційно прийняті назад в ІСККОН. У тому ж році Радханатх Свамі став одним із лідерів організації, почавши виконувати обов'язки члена Керівної ради та ініціюючого гуру  .

У 1990-і — 2000-і роки Радханатх Свамі керував ІСККОН у Махараштрі (1995—2010), Гоа (2002—2010), Дамані та Діу (2002—2010), Західній Вірджинії (1995—2007). ), Кентуккі (1998-2007), Італії (2002-нині) і в Белгаумі (1995-2010)  .

Подорож додому. Автобіографія американського йога
 Радханатх Свамі, Алекс Дубас та Бхакті Віг'яна Госвамі у студії телеканалу « Дождь »
У 2008 році вийшла у світ автобіографія Радханатха Свамі, під назвою The Journey Home: Autobiography of an American Swami . Френсіс Ксавієр Клуні у своїй рецензії на книгу зазначив:Книга перекладена і видана хінді, маратхи, гуджараті, каннада, телугу, тамільською та російською мовами. У російському перекладі книга вийшла у серпні 2011 року під назвою «Подорож додому. Автобіографія американського йога».

Презентацію гуджаратського видання книги провів у листопаді 2011 тодішній перший міністр штату Гуджарат Нарендра Моді (у 2014 році він став прем'єр-міністром Індії )   . На церемонії презентації Моді виступив із 26-хвилинною промовою. Він, зокрема, заявив, що «істинною ідентичністю Індії є духовність» і що охочі осягнути її мають здійснити подорож до різних куточків Індії. При цьому Моді порівняв духовну подорож Радханатха Свамі з паломництвами таких постатей, як Мірабай, Вівекананда та Рамакрішна  . Моді також зазначив, що

Бібліографія

; Англійською

* 
* 

; Російською

* Радханатх Свамі. Слуги слуги. - М.: Філософська книга, 2007. — 304 с.
** 
* 
* 
* 
* 
** 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Примітки













