
Микола Трещенков (2 грудня 1875 — 15 травня 1915) — ротмістр Окремого корпусу жандармів, керівник розстрілу робітників 4 (17) квітня 1912 року на Ленських копальнях, заступник голови губернської поліції.

Біографія
Закінчив Петрівський Полтавський кадетський корпус (1894) та Олександрівське військове училище (1896), звідки випущений був підпоручиком у 34-й піхотний Севський полк.

У 1902 році перейшов на службу в окремий корпус жандармів. Зробив блискучу кар'єру. Вже в 1905 році, коли йому було 30 років, став начальником охоронного відділення Нижньогородської губернії. Став відомий завдяки бомбардуванню залізничного вокзалу в Нижньому Новгороді і каральними експедиціями в Сормово.Газета «Російське слово» писала: "Жандармський ротмістр Трещенков, який отримав в останні дні таку сумну популярність, як відомо, служив у Нижньому Новгороді начальником охоронного відділення і, пішовши звідси, зник з горизонту. Але тут із контрольною палатою у ротмістра Трещенкова вийшли непорозуміння через витрати грошей, що відпускаються на службові поїздки. Під час служби Трещенкова в Нижньому Новгороді, коли збройне повстання в Сормові в 1905 році було утихомирено, він робив низку каральних нічних експедицій в Сормово, проводив обшуки та арешти; при ньому місцева артилерія бомбардувала в 1905 р. будівлю нижегородського вокзалу, де начебто ховалася озброєна дружина. Пострілами артилерії будівлю вокзалу було пошкоджено, але коли ввійшли туди, то знайшли лише 5 людей.25 жовтня 1906 року пише «Міркування з приводу проекту реорганізації політичного розшуку Імперії» оформлені у вигляді листа завідувачу спеціальним відділом департаменту поліції, де Трещенков критикує проект міністра внутрішніх справ П. Столипіна зі створення районних охоронних відділень.

Замішаний у розтраті казенних грошей М. Трещенков був переведений до Житомира. Там він «відзначився» знахідкою у приймальні настоятеля Почаївської лаври бомби, нібито закладеної революціонерами. Після чого був переведений до Москви.

У 1911 році — помічник начальника Іркутського губернського жандармського управління. У березні 1912 року він прибув на чолі загону військ на Ленські копальні під час страйку, що там виник.З телеграми директора департаменту поліції Білецького начальнику Іркутського губернського жандармського управління від 30 березня 1912 року: ''«Запропонуйте безпосередньо ротмістру Трещенкову обов'язково ліквідувати страйковий комітет…» .З прибуттям Трещенкова розпочинаються арешти робітників, у тому числі виборних. Трещенков нацьковував солдатів на робітників, посилав у центр телеграми про агітаторів-бунтівників і, нарешті, наказав солдатам стріляти в мирну маніфестацію робітників. Завдяки провокаційним діям Трещенкова страйк, який до його приїзду протікав мирно, закінчується розстрілом сотень робітників.

У липні 1912 року Трещенков був тимчасово відсторонений від служби, а потім разом зі штабс-капітаном Санжаренком відкликаний для слідства до Петербурга. Слідство, призначене з нього, закінчилося 1914 року. За його підсумками Трещенков був розжалований у рядові (джерело?) і зарахований до пішого ополчення Санкт-Петербурзької губернії.

З початком Першої світової війни, після його наполегливих прохань, він з «найвищої волі» Ради міністра внутрішніх справ був допущений до діючої армії.

До жовтня 1914 р. перебував у пішому ополченні Петроградської губернії, відставний ротмістр.

17.10.1914 визначено в резерв чинів при штабі Київського військового округу, з перейменуванням у капітани, із зарахуванням армійською піхотою.

Був прикріплений до 257-го піхотного Євпаторійського полку.

Наказом армії від 11.08.1915 за № 615 нагороджений Георгіївською зброєю за подвиг 25.03.1915 (посмертно).

«за те, що, будучи в чині капітана, 25 березня 1915 року, командуючи зведеним батальйоном, атакував і захопив з бою укріплені і завзято оборонювані противником висоти 1269 і 1348, що мали важливе значення для подальших операцій. При атаці взяв у полон 6 австрій та 142 нижніх чину»'' .

15-го травня 1915 року о 16 год. полк із позиції біля д. Подяк перейшов у наступ на буд. Накло (Nakło, Польща). Батальйони під вогнем важкої артилерії, кулеметів та рушниць дійшли до окопів супротивника та зайняли першу лінію. У цьому бою капітан Трещенков був убитий ворожою рушничною кулею в чоло, коли вів свій батальйон в атаку, йдучи на його чолі.

Похований на цвинтарі в с. Подяч " (Poździacz, нині — Leszno, підкарпатське воєводство, перемишльський повіт, гмін Медика).

Посмертно Найвищим наказом від 14.05.1916 зроблено підполковники.

Згадується у романі Георгія Маркова «Строгови».

Сім'я
Був одружений з Ольгою Андріївною Трещенковою (Юркевич), вихованкою Полтавського інституту шляхетних дівчат, донькою кременчуцького повітового справника Андрія Васильовича Юркевича. У шлюбі народилося троє синів:

* Сергій (1901—1981) — закінчив Петровський Полтавський кадетський корпус (1919), корнет гусарського Єлисаветградського полку, учасник Громадянської війни в Росії. Евакуювався в 1920 в Галліполі. У 1926—1931 на еміграції в Чехословаччині, отримав інженерну освіту. Член Товариства росіян, які закінчили вищі навчальні заклади Чехословаччини. У 1936 р. переїхав до Парижа. Працював інженером. З 1936 року секретар Об'єднання колишніх кадет Полтавського кадетського корпусу, у 1950—1970 обирався членом правління Союзу російських кадетських корпусів. Похований на цвинтарі Сент-Женев'єв-де-Буа.
* Дмитро (1905—1975) — на еміграції у Франції.
* Юрій (1906—1979) — на еміграції у Франції.

Література

* Трещенков, Николай Викторович на сайте История Полтавы
* В. И. Ленин ПСС т.22 УКАЗАТЕЛЬ ИМЕН С.—564
* Издание «Высочайшие приказы о чинах военных»

Примітки











