Передостання льодовиковий період  (місцеві назви зледенінь — московське, заальське тощо; PGP — від Penultimate Glacial Period) — льодовиковий період, що належить другій половині середнього неоплейстоцену, близько 190-130 тисяч років тому () 6), передостання (перед останнім льодовиковим періодом) з великих четвертинних епох покривних заледенінь на Землі 

 
Йому передував інтергляціал близько 250-190 тис. років тому - відносно теплий період, що відокремлює передостаннє заледеніння від максимального дніпровського заледеніння (300-250 тис. років тому) у середньому неоплейстоцені 

Закінчився еемським інтергляціалом близько 130 тисяч років тому 
.

Локальні назви
Передостанній льодовиковий період у науковій літературі набагато частіше зустрічається у вигляді місцевих назв континентальних заледенінь. 
На Східноєвропейській рівнині він має назву Московського, у Західному Сибіру - Тазовського 
, 
на Середньоєвропейській рівнині — Заальського, в Альпах — Рисського, у Північній Америці — Іллінойського.

Межі
===Східноєвропейська рівнинаПівденна межа Московського зледеніння проходила з південного заходу на північний схід Московської області. 
У Білорусії заледеніння називають Созьким. 
Під час зледеніння льодовик просунувся приблизно до північної межі Білоруського Полісся. 
За час Созького заледеніння сформувався рельєф Білоруського пасма 
. 
Основною стадією в Созькому заледенінні є Ошмянська, під час якої утворилися Дзержинський, Кам'яногірський, Загорський кутові масиви та Заславська, Свислоцька гляціодепресії 
.

Як самостійний льодовиковий період Московське заледеніння виділили порівняно недавно. 
Деякі дослідники, як і раніше, трактують Московське заледеніння як одну зі стадій Дніпровського заледеніння 
, 
або як одну зі стадій більшого і тривалого попереднього заледеніння. 
За дослідницькими кліматичними даними за останні 5 млн років періоди Дніпровського та Московського заледенінь перекриваються, тому московське заледеніння трактується як одна зі стадій дніпровського заледеніння 
.
Західна ЄвропаОсновним центром заледеніння, звідки покривні льодовики насувалися на області Північної та Середньої Європи, було Скандинавське нагір'я. 
Одночасно великі заледеніння захоплюють гірські хребти Європи, насамперед Альпи. 
У період найбільшого охоплення льодом були покриті вся Ірландія та майже вся Велика Британія. 
Південна межа його в центральній Європі доходила до гирла Рейну, до піднесеної смуги Середньонімецьких гір, у його зоні опинилися басейни річок Одер та Вісла аж до Північних Карпат.
Північна АмерикаІллінойське, як і Вісконсинське заледеніння поширювалися від Лабрадорського центру заледеніння. 
Південна межа максимального Іллінойського заледеніння проходила від мису Код на Атлантичному узбережжі через острів Лонг-Айленд, на півдні штату Нью-Йорк, через штати Пенсільванія, Огайо, Іллінойс до річки Міссісіпі у 37°30′ пн.ш. 
Далі край льодовика повертав на NW течією річки Міссурі і перетинав Кордильєри між верхів'ями р. Міссурі та південною околицею о. Ванкувер 
.

Термін (від Іллінойс - штат США) запропонований Чемберліном у 1896 році.
АльпиМапа Рісського зледеніння в Альпах

Це зледеніння було максимальним в Альпах за весь четвертинний період 
), 
близько 350-187 тисяч років тому 
. 
У Рисі виділяють дві стадії наступу льодовиків (Ріс I та Ріс II), між якими було суттєве потепління
.

Епоха Рісського зледеніння (від   — Ріс, притока Дунаю) була виділена А. Пенком та Е. Брюкнером в 1909 

разом з іншими альпійськими зледеніннями: Гюнц, Міндель, Вюрм.
 Стратиграфія Московська морена, розкрита шурфом

На Східноєвропейській рівнині відкладення московського заледеніння належать до московського горизонту. 
Останній (QII6, QIIms) 

— регіональний стратиграфічний підрозділ четвертинного періоду. 
Відповідає 6-го ступеня середнього неоплейстоцену. 
Виділяється в центрі, на півночі та північному заході європейської частини Росії 
. 
Представлений льодовиковими, , морськими, річковими та іншими відкладеннями 
.

Московська морена (gQ II-6 ) на території Руської рівнини представлена ​​червоно-бурими легкими та середніми суглинками, супісками з включеннями гравію, гальки, щебеню та валунів 
, а також лінз пісків у кількості від 5 до 30%. 
Щільність московської морени 2,1-2,3 г/см³ 
. 
Потужність московської морени зазвичай не перевищує 15 м 
. 
Суглинки морени щільні, вологі, тугопластичні.

Як правило московська морена перекрита малопотужним (1-2 м) пластом покривних суглинків, але в промоїнах може виходити на поверхню. 
У московській морені зустрічаються валуни та брили вивержених порід, а також дрібніші уламки карбонатних порід.
 Примітки ==




