


Ми розрізняємо предмети за кольором, формою, розміром, температурою, рухом, швидкістю, напрямком, відстанню, оцінюємо їх з погляду безпеки тощо завдяки тому, що розум здатний обробляти кілька чи кілька десятків інформацій паралельно, одночасно і миттєво виконує мільйони розрахунків. Хоч перетворення світла у форми відбувається за незначні частки секунди, все ж це - минулий час, ми бачимо усе в минулому (як і відображення у люстерку), наш мозок працює з минулим.
Негативні зміни у свідомості можуть стати причиною погіршення зору. Звісно, можна носити контактні лінзи чи окуляри, спробувати виконувати якісь вправи.  В Україні у значної частини населення погіршена зіркість, але більшість випадків не становить поважних перешкод для життя і роботи. 43 % всіх труднощів із зором, це - короткозорість, далекозорість та астигматизм, які коригуються окулярами і контактними лінзами. Проте, 80 % всіх порушень зору можуть бути вилікувані завдяки впорядкуванню своєї свідомости.  

Що відчуває сліпий від народження, якому у зрілому віці подарували зір?

Від недавна хірургія успішно лікує, наприклад, щільну катаракту, яка спричиняє вроджену сліпоту. Результат операції виявляє, що пацієнтам ще треба вчитися бачити. Коли бачити вчиться немовля, то перетворення світла у форми відбувається без особливих зусиль. Таке навчання триває лише протягом перших кількох місяців. Мозок людини вміє встановлювати відповідності між сенсорними модальностями. А за роки сліпоти це вміння атрофується.

За свідченням одного з пацієнтів,  він відчував, що це початок нового життя, але часом його охоплювали депресія і розпач, коли усвідомлював, наскільки важко розуміти цей видимий світ. "Насправді навколо я бачу плями світла й тіні, наче калейдоскоп рухливих зорових образів, значення яких не розумію. Уночі я радію темряві". Людині доводиттся зіставляти новий візуальний досвід зі сприйняттям світу, створеним донедавна слухом і дотиком.

До речі, перетворити світло на форми досі не спроможна жодна машина, ніякий комп'ютер, нема таких роботів, які можуть "бачити". Зорова кора людини є машиною паралельної дії. Тому перед розробниками обчислювальної техніки для розробки паралельних комп'ютерів стоїть надскладне завдання наділити машину здатністю обмінюватися інформацією між собою відповідній кількості процесорів.

Зорове сприйняття і дійсність

Людський зір, який, як здається, якнайповніше відтворює дійсність, переповнений ілюзіями. Він працює, не як відеозйомка, яка відтворює побачене, а інтерпретує і конструює детальні зображення з обмежених і приблизних даних. Навіть на першій стадії обробки в зоровій корі реакція нейронів залежить від припущень щодо інформації, отриманої сітківкою ока а також тими частинами мозку, які відповідають за пам'ять, мовлення, слух і висувають гіпотези про те, що саме бачать очі.
Наше сприйняття завжди містить елементи уяви, нагадує радше малюнок із підкресленими деталями на ньому, а не світлину чи сюжет. Люди бачать те, що вони конструюють. Доказ чого є різні оптичні іллюзії.

Свідомість може і не обробляти того, що бачать очі. Наприклад, якщо людині з короткою тривалістю, близькою до миготіння, показувати на екрані предмети, один з яких появлятиметься на більший час, аніж інші, то очі реагуватимуть на нього, але свідомість його не розпізнає.

Очі перебувають у русі. За секунду вони роблять три стрибкоподібні рухи (сакади). Щоразу наш погляд миттєво переміщується з одного краю зображення до іншого. Але при цьому наше сприйняття зображення статичне. Бо мозок редагує візуальну інформацію, є її конструктором. Мозок миттєво припинчє відтворення побаченого, коли відводимо погляд. Ми отримуємо плавне сприйняття, попри постійний сакадний рух очей, бо рецепторні поля нейронів у первинній зоровій корі є аналогами пікселів, теж рухаються, щоб компенсувати переміщення ока.

Світло, потрапляючи на сітківку, перетворюється на електричну та хімічну активність, що через аксони рухається в центр мозку таламус. Потім активність переходить у первинну зорову кору, що в задній частині мозку, біля потилиці. Тобто, через 170 мілісекунд після потрапляння стимулу на сітківку в зоровій корі мозку відбувається сплеск активности. Активація зорової кори фіксує властивості стимулу (колір, яскравість, рух)  настільки точно, що в лабораторії можливо реконструювати зображення зі схеми активности мозку. Це відбувається й тоді, коли картинка не потрапляє у свідомість. Тобто, зображення певний час зберігається в мозку, хоча той не створює свідомий психічний відбиток картинки.

Свідомість може "бачити" те, чого нема в дійсности. Під дією різних речовин, наприклад, ми можемо спостерігати в існуючому полум'ї неіснуючу танцівницю.

Коли ми, нібито спиною , відчуваємо очі, які на нас дивляться, і, повернувши голову, переконуємося, що це дійсно так, то при цьому наш мозок розглядає таку можливість, що за нами стежать, тому паралельно і несвідомо сканує все, що нас оточує, дає команду спрямувати зір туди, де відбувається щось важливе.

Зір і читання
Спочатку дитина орановує послідовну систему читання - кожну букву. Сформувавши навички читання, людина сприймає все слово, як цілісний об'єкт і читання перетворюється з послідовного процесу на паралельний. Очі читача зупиняються на кожному слові. Павза може тривати з 300 мілісекунд, після чого погляд перескакує далі. Час для прочитання від двох до семи літер є одинаковим. Вийнятком є хіба дуже довгі слова. Труднощі із прочитанням капчі (CAPTCHA) виникають тому, що вентральна система мозку (автоматично і швидко виконує вузькопрофільні завдання) не здатна розрізнити спотворені літери. Тоді ми вдаємося до початкової, послідовної системи читання, на допомогу приходить дорсальна система мозку (універсальна, повільна лобово-тім'яна ділянка). Дорсальна система вмикається також при розгляді нерозбірливого почерку, літер незвичної форми, вертикального чи дзеркального запису, перескакуванні через великі проміжки між словами, при розбиранні тексту через відсутність проміжків.

Сліпий зір
Пошкодження ділянки мозку, яка відповідальна за зір, може призвести до сліпоти, бо не обробляється зорова інформація і не потрапляє до усвідомлення. Втім, як показують досліди, інформація з очей все ж обробляється іншими непорушеними зонами візуальної системи, що дозволяє людям зі сліпим зором виконувати завдання, як от безпечне ходіння без трості чи успішне "вгадування" зображень. Деякі сліпі люди, здається, здатні "бачити". 

Психогенна (істерична) сліпота
проявляється погіршенням зіркости на тлі психологічного розладу або травми. Така сліпота може тривати як хвильку, так і, іноді, місяцями. Спровокувати може будь-яка подія, наприклад, смерть рідних, втрата коханої людини чи будь-який конфлікт. Все залежить від чутливости особи до стресових подій. Внаслідок зайнятости переробкою головним мозком негативних думок і несвідомих страхів, потерпає зорова система. Інформація ззовні, що надходить в зорові нерви, свідомість не сприймає, адже мозок обробляє тільки тривожні думки, що заважають думати та бачити щось інше.

Основними симптомами можна вважати: спазм акомодації, порушення сприйняття кольору і страх перед світлом, дискомфорт при торканні до повіки, звуження поля зору.

Лікуванням психогенної сліпоти займається психотерапія.

Посилання

* Маріано Сіґман. Таємне життя розуму. Харків. 2021. Vivat. ISBN 978-966-942-756-4. 285 с.

* https://uk.innerself.com/living/health/23345-blindsight-a-strange-neurological-condition-that-could-help-us-explain-consciousness.html

* https://www.visiobud.com/uk/2021/10/19/periferichnij-zir-shho-tse-yak-rozvinuti-bokovij-zir/

* https://optikaplus.ua/news/448-plokhoe-zrenie-10-psikhologicheskikh-prichin-2

* http://astravisus.rv.ua/article/psixologiya-vplivae-na-zir-a-vi-znali-pro-ce-135.html