
Геннадій Абрамович Небожа́тко ( 29 липня 1937, Сучан —  28 липня 1990, Київ) — український радянський живописець; член Спілки радянських художників України з 1958 року. Батько художниці Зої Небожатко.

Біографія
Народився 29 липня 1937 року у місті Сучані (нині Партизанськ у Приморському краї Росії). 1965 року закінчив Київський художній інститут, де навчався зокрема у Володимира Костецького, Віктора Пузиркова, Карпа Трохименка.

Упродовж 1965—1967 років працював старшим художником-реставратором Київських науково-дослідних реставраційних майстерень; у 1967—1968 роках завідував відділом комплектації музеїв та виставок УРСР Центрального виставкового павільйону. У 1968 році закінчив творчі май­стерні Академії мистецтвМ СРСР у Києві, де навчався у Сергія Григор'єва. Жив у Києві в будинку на вулиці Південній, № 82. Помер у Києві 28 липня 1990 року.

Творчість
Працював в галузі станкового живопису. Ство­рював переважно портрети в реалістичному стилі. Серед робіт:

* «Реставратор» (1966);
* «Хірург Микола Амо­сов» (1967, полотно, олія);
* «Радик Руднєв» (1968, полотно, темпера; Севастопольський художній музей);
* «Проводи» (1968);
* «Іван Котляревсь­кий» (1969);
* «Композитор Олександр Білаш» (1969);
* «Килимарниці» (1970);
* «Леся Українка» (1970);
* «Борис Шахлін» (1971);
* «Генеральний конструктор Олег Антонов» (1981);
* «Гіппократ, видатний лікар Стародавньої Греції» (1982, Національний музей медицини України);
* «Леся Українка» (1984).

Брав участь у республіканських виставках з 1966 року, всесоюзних — з 1968 року. 1971 року отримав золоту медаль Виставки досягнень народного господарства УРСР.

Примітки


Література
* Небожатко Геннадій Абрамович // ;
* Небожатко Геннадій Абрамович // ;
* 










