

Петро Климентійович Лановенко ( , Тифліс, нині Тбілісі, Грузія – . 14 грудня 1982, Київ, Українська РСР, СРСР) – український письменник, член Спілки письменників України (1972).

Життєпис
Петро Лановенко народився 1905 року в грузинському Тифлісі. Потім переїхав до України, де в 1926 році закінчив Уманський сільськогосподарський інститут (нині Черкаської області). Працював агрономом, був на партійній роботі. У 1972 році обійняв посаду заступника міністра сільського господарства Українськох РСР. 

Творчість
Петро Лановенко писав літературні твори українською та російською мовами. Основна тематика творів письменника - це життя українського села за радянської доби. Він автор романів «Цвяхи» (Харків; Київ, 1931), «Превосходная должность» (1959), «Невмирущий хліб» (1966; 1981), «У всякого своя доля» (1970), «Меж крутых берегов» (1982), повісті «Первоцвіт» (1974), збірка оповідань «Краса людська» (1961; усі побачили світ у Києві) тощо. Автор також опублікував низку художньо-публіцистичних нарисів, а також статей у періодичній пресі.

Родина
У Петра Лановенка в шлюбі народилися два сини: український правознавець Ігор (1927-2002) та український філософ Олег Лановенко (1945-2008). 

Джерела
* Моторний О. Вимогливість до себе // Вітчизна. 1973. № 2; 
* Савчук О. Петрові Лановенку – 75 // Літературна Україна. 1980, 23 трав.

Посилання
* 




