

Олександр Туманський (23 червня 1861— 1 грудня 1920) — український аристократ з роду Канцлера Гетьманщини Туманського. Дипломат, сходознавець.    

Життєпис
Освіту отримав у 1-й Варшавській гімназії та Михайлівському артилерійському училищі.  

У 1880 — 1891 — офіцер Російської імператорської гвардії. Військово-сходознавчу освіту здобув на Офіцерських курсах східних мов при Азійському департаменті (1888 — 1891), вивчав арабську, турецьку і перську мови. 

У 1891 — 1895 служив у Закаспійській області.  

У 1894 досліджував комунікації Персії.  

У 1900 — 1905 служив віце-консулом у Вані (Туреччина), виконуючи обов'язки негласного військового агента.  

З 1905 перебував у розпорядженні Намісника на Кавказі.  

У 1908 і 1909 знову перебував у Персії. 

У 1911 призначений завідувачем підготовчої офіцерської школи східних мов Кавказького військового командування у Тифлісі, читав лекції з арабської мови.  

За словами Ігнатія Крачковского, «Туманський був одним із рідкісних сходознавців за покликанням, а не за професією» . 

Пішов у відставку з військової служби в березні 1917 у званні генерал-майора.  Покинув Російську імперію після Жовтневого перевороту в Московщині у 1917.  

Помер в Константинополі (нині — Стамбул) 1 грудня 1920. 

Наукова діяльність

Туманський є одним із перших відкривачів для дослідників і читачів Російської імперії бабізму в Персії у середині XIX століття і перших послідовників бахаїзму на Близькому Сході.   . 

Знайшов і переклав російською мовою (1899) «Кітаб-і-Аґдас» Бахаулли. Зараз книга «Кітаб-і-Аґдас» є відкритою, в той час це було епохальне відкриття.  

Під час своїх досліджень бабізму Туманський вів переписку з Едвардом Брауном через барона Віктора Розена. 

Інше його значне відкриття — віднайдення втраченої роботи Улугбека і переклад з неї стародавнього рукопису під назвою «Оулуз-і-гарбах», частина з якого «Худуд аль-алам» була опублікована в 1930 і в 1937. Привертає увагу і його книга «Військове мистецтво давніх арабів» (1897). 

Література
*  The Encyclopædia Iranica ,  TUMANSKIǏ (Toumansky), Aleksandr Grigor’evich 
* И. Ю. Крачковский, «А. Г. Туманский» некролог, ‘Новый Восток‘, блокнот 1, Москва и Петроград, 1922, стр. 112.
* Худуд аль-алам: рукописи Туманского, введение и содержание В. В. Бартольда, Ленинград, 1930 (факсимиле. издание).
* Hudüd al-‘Ālam: ‘The Regions of the World,’ A Persian Geography 372 A.H.—982 A.D., ed. and tr. V.Minorsky, London, 1937;
* Н. А. Кузнецова "К истории изучения Бабизма и Бахаизма в России, Иранский сборник 6, Москва, 1963 г., стр. 90 — 91
* Hudüd al-‘Ālam: ‘The Regions of the World,’ A Persian Geography 372 A.H.—982 A.D., 2nd ed. pref. V.V.Barthold, ed. C.E. Bosworth, London, 1970.
* Идем (Рай), Иран в период революции XIX века, 1983 г., стр. 199—231.
* Дж. Дорри, «Proceedings of a Seminar on Nabil-i-A‘zam-i-Zarandi» Wienacht, Switzerland, 1996, pp. 125–50. (‘Труды Семинаров о Набиль-и-Азам-и-Заранди’, Wienacht, Швейцария, 1996 г., стр. 125—150.)
* Абу‘ль-хази Бахадор Хан, Родословная Туркмен (Генеалогическое древо туркменского народа), перевод А. Г. Туманского, Ашхабад, 1897 г.
* Басханов М. К. Русские военные востоковеды до 1917 года: библиографический словарь. М.: Вост. лит., 2005, С. 242—243.  — ISBN 5-02-018435-7.
* Басханов М. К. История изучения восточных языков в русской императорской армии. СПб.: Нестор-История, 2018. — (Русское военное востоковедение). — ISBN 978-5-4469-1403-6.

Примітки
















