Програма «Мегатонни в мегавати», яка також називається Угода між США та Росією про купівлю високозбагаченого урану, була угодою між Росією та Сполученими Штатами. Офіційна назва програми — «Угода між Урядом Російської Федерації та Урядом Сполучених Штатів Америки про розпорядження високозбагаченим ураном, видобутим з ядерної зброї» від 18 лютого 1993 року. Згідно з цією Угодою, Росія погодилася постачати Сполученим Штатам низькозбагачений уран (НОУ), отриманий з високозбагаченого урану (ВОУ), який, як виявилося, перевищує російські оборонні потреби. Сполучені Штати погодилися закупити паливо з низькозбагаченого урану.

Оригінальна пропозиція щодо цієї програми була зроблена Томасом Неффом, фізиком з Массачусетського технологічного інституту, у статті від 24 жовтня 1991 року в The New York Times. 28 серпня 1992 року в Москві учасники переговорів США та Росії парафували 20-річну угоду, а президент Джордж Буш-старший оголосив про угоду 31 серпня 1992 року. У 1993 році угода була підписана та ініційована президентом Біллом Клінтоном, а контракт на комерційну реалізацію був підписаний обома сторонами. Програма була успішно завершена в грудні 2013 року.

Умови програми
Згідно з цією Угодою, Сполучені Штати і Росія погодилися комерційно реалізувати 20-річну програму перетворення 500 метричних тонн ВОУ (урану-235, збагаченого до 90 відсотків), взятого з боєголовок радянських часів, на НОУ (менше 5 відсотків урану 235). Умови угоди передбачали реалізацію її на комерційних умовах без державного фінансування. В угоді Міністерство енергетики було визначено виконавчим агентом американської сторони. Міністерство енергетики призначило нещодавно приватизовану Корпорацію збагачення США (USEC) комерційним агентом, виконавчим виконавцем програми. Російська Федерація визначила Техснабекспорт (TENEX), комерційну дочірню компанію свого Міністерства атомної енергетики (Мінатом), агентом для реалізації програми на комерційних умовах. 14 січня 1994 року було підписано комерційний контракт між USEC і TENEX (контракт ВОУ-НОУ). Умови також вимагали, щоб ВОУ перетворювався шляхом розбавлення (перетворення) на НОУ на російських ядерних установках. Потім USEC придбає низькозбагачене паливо та транспортує його на свої підприємства в США. Перша партія НОУ відбулася в травні 1995 року.

Цінність процесу складається з двох компонентів: НОУ (компонент живлення природного урану) і робота, задіяна в процесі перетворення, виміряна як одиниці роздільної роботи (ОРР). Обидва мають окрему комерційну цінність. Ранні розбіжності щодо тлумачення умов урядових і комерційних угод з цього питання призвели до суперечок і деяких затримок. Хоча кожна партія містить НОУ, комерційний характер світового ринку урану визначає уран і компоненти збагачення як окремі комерційні цінності та витрати. Досягнуте рішення полягало в тому, щоб USEC продовжила виплати за придбаний компонент SWU, а також передала російській стороні еквівалент кормового компоненту НОУ. У березні 1999 року Мінатом і Міністерство енергетики США підписали Угоду про передачу вихідного матеріалу Російській Федерації (Угода про передачу), і в той же час TENEX підписало Контракт з групою західних компаній (Cameco, Канада; Cogema, Франція; Nukem, Німеччина/США) щодо закупівлі LEU Feed. Минали роки, численні умови комерційного контракту були переглянуті та переглянуті для врахування взаємних інтересів.

Короткий зміст програми
Програму від мегатонн до мегават було розпочато в 1993 році та завершено за графіком у грудні 2013 року. Загалом 500 тонн російського високозбагаченого урану (що еквівалентно 20 008 ядерним боєголовкам) було перетворено в Росії на майже 15 000 тонн НОУ (низькозбагаченого урану) і продано до США для використання в якості палива на американських атомних електростанціях. Ця програма була найбільшою та найуспішнішою програмою нерозповсюдження ядерної зброї на сьогодні. Першою атомною електростанцією, яка отримала низькозбагачене паливо з вмістом урану за цією програмою, була атомна станція Купер у 1998 році. Під час 20-річної програми «Мегатонни до мегават» до 10 відсотків електроенергії, виробленої в Сполучених Штатах, вироблялося на паливі, виготовленому з використанням НОУ з російського ВОУ.

Протягом цього періоду на порівняно скромній основі уряд США також перетворював частину свого надлишкового ВОУ для ядерних боєголовок на паливо для електростанцій. Було також докладено зусиль, щоб продемонструвати комерційну доцільність перетворення плутонію бойових частин на паливо для доповнення ядерного палива для електростанцій США.

Джерела ядерної промисловості передбачили високі тенденції попиту, які потребуватимуть пошуку інших джерел постачання урану після завершення угоди з мегатонн до мегават. У 2011 році TENEX і USEC підписали довгостроковий контракт (перехідна угода про постачання – TSA) про надання послуг зі збагачення в Сполучених Штатах, згідно з яким після 2015 року щорічні поставки можуть досягти рівня приблизно половини річного обсягу поставок згідно з угодою щодо ВОУ. Не було оголошено жодних планів щодо нових ініціатив, подібних до програми Мегатонни в мегавати.

Див. також

* Атомна енергетика
* Пік урану

Примітки


* « Велика уранова угода», Томас Л. Нефф (Op-Ed), New York Times, 24 жовтня 1991 р.

Посилання

*  Вичерпна історія походження програми від Центру оборонної інформації
*  Національне управління ядерної безпеки
*  Веб-сайт USEC для програми
*  Веб-сайт ТЕНЕКС
*  Російсько-американська угода про ВОУ: внутрішні запобіжні заходи для запобігання перенаправленню ВОУ. Princeton.edu
*  Проект ВОУ-НОУ : історія успіху російсько-американського співробітництва у сфері ядерного роззброєння. Ceness-Росія. орг
*  Збагачення урану та виробництво палива - поточні проблеми (Росія), WISE
*  Стаття BusinessWire
*  Військові боєголовки як джерело ядерного палива Archived   , WNA, березень 2008 р
*  Від боєголовок до дешевої енергії, Вільям Дж. Брод, The New York Times, 27 січня 2014 р.
* , Марі-Енн Корлі, Technology Review







