Хуритські пісні — фрагментарна колекція музичних творів, написаних клинописом на глиняних табличках. Знайдена у 1950-х роках у Королівському палаці в Угариті (сучасна Рас-Шамра, Сирія), у шарі, що датується чотирнадцятим століттям до нашої ери. Одна з уцілілих табличок містить хуритський гімн до Богині Ніккал - найстаріший збережений повний твір нотної музики в світі. Письмо зберігається в колекції Національного музею Дамаска.

Угарит і хуритські пісні


Спеціалісти з археомузикології Давнього Сходу заявляють, що, ймовірно, система фіксації звуків на клинописних табличках була розроблена в Шумері близько 2500 років до нашої ери. Найстарішим нотним записом вважається музична настанова до гімну царю Ліпіт-Іштар (близько 1950 року до нашої ери). Табличку знайшли ​​під час розкопок в шумерському місті Ніппур. Знахідка змінила уявлення про стародавню музику, підтвердивши, що діатонічний звукоряд і, ймовірно, багатоголосся були відомі на тисячу років скоріше, аніж вважалося. Дану нотацію перейняли від шумерів і племена хуритів. 

Хуритські пісні досі викликають суперечки між археологами та музикантами. Звісно, основою для розшифрування є ідеально збережений гімн до Богині Ніккал. Пісня є однією із приблизно 36 таких гімнів. Всі 36 гімнів, судячи з фрагментів, записані за тим самим принципом. Текст кожної пісні йде по довгій спіралі хуритською мовою, під текстом записані, вже аккадською мовою, настанови виконання: назви інтервалів і номери, що позначають ноти. Саме цей запис неоднозначний, оскільки немає певної інтерпретації всіх позначень нот та інтервалів. У самому низу таблички написане ім'я автора або писаря — Аммурабі. Оскільки це ім'я аккадське, то швидше за все цей Аммурабі лише записав музику. На фрагментах інших табличок, з іншими гімнами, вказано чотири імені композиторів і це — хуритські імена: Тапсухіні, Пухійяна, Урхійя і Аммій. Першим автором, який припустив, що текст може являти собою нотний запис, був Ганс Густав Гютербок у (1970). 

На табличці прописано текст пісні та настанову для акомпаніатора, який повинен був грати на 9-струнному різновиді ліри. На іншій табличці є навіть настанова наструнчування інструмента. Повідомлення про групу фрагментів було вперше опубліковане в 1955 і 1968 роках Еммануелем Ларошем, який ідентифікував, як частини однієї глиняної таблички, три фрагменти, каталогізовані польовими археологами, як RS 15.30, 15.49 і 17.387. У каталозі Лароша гімни позначені: H. (для «Хурит») 2–17, 19–23, 25–6, 28, 30 разом із меншими фрагментами РС. 19.164 g, j, n, o, p, r, t, w, x, y, aa і gg. Гімн до Богині Ніккал позначений: H.6.

Гімн до Богині Ніккал, молитва сприяння народжуваности
є найдавнішою збереженою письмовою мелодією, виявленою в історії, яку можна реконструювати. Хуритський гімн створений у кінці хуритської цивілізації (близько 1400 рік до нашої ери), виникнення якої датується щонайменше 3000 роком до нашої ери.

"Ніккал" (Ніккал-ва-Іб) означає "Велика та плідна Пані". Ніккал — Богиня, якій поклонялися в різних регіонах стародавнього Близького Сходу на захід від Месопотамії. Культ походить від шумерського Нінгал (велика пані). Вважалася дружиною Бога місяця. Додаткова форма до імені, Ніккал-ва-Іб, відома з Угариту, означає "плід". Язилікая|міні|праворуч|300пкс 

300 пкс
У Єгипті Ніккал засвідчена в Лейденському магічному папірусі (датованому правлінням Двадцятої династії Єгипту), в якому вона - іноземне Божество, до якого звертаються за зціленням.

Ніккал згадується в міфологічному угаритському тексті, де описуються обставини її шлюбу з Богом Місяця Яріхом. Спочатку Яріху пропонується інших потенційних наречених: дочку Баала Підрей і дочку Аттара Ібрдмі, але Яріх не виявляє інтересу до жодної з цих Богинь. Показавши, що наречений готовий запропонувати велику кількість срібла, золота та лазуриту і пообіцявши, що він здатний зачати дитину, Яріх отримує дозвіл одружитися з Ніккал. Він заявляє, що зробить її поля виноградниками, поля її любові — садами, що є як образним, так і метафоричним посиланням на плідність шлюбу. Відомо кілька хеттських теофоричних імен: цариця Ніккал-маті та її дочка Ашму-Ніккал. 

Текст пісні є закликом до угаритської Богині Ніккал, Богині фруктових садів і дружини Бога місяця Яріха, щоб дарувати свою родючість безплідним жінкам: 

"Для тих, хто здійснює жертвопринесення тобі.

Приготуй два жертовних хліба в їх чашах, коли я приношу жертвопринесення перед ним. Вони підняли жертви до неба за їх здоров'я та вдачу.

Біля символу срібного меча з правого боку (твого трону) я принесла їх. Я анулюю їх (гріхи). Без приховування і невизнання їх (гріхів), я принесу їх (тобі), щоб було приємно (тобі).

Ти любиш тих, хто приходить, щоб примиритися. Я прийшла покласти їх перед тобою і вивільнити їх через обряд примирення (відпущення гріхів). Я буду вшановувати тебе і біля ніг твоїх не...

Це Ніккал, яка зміцнює їх. Вона дозволяє одруженим парам мати дітей. Вона дозволила їм народитися для їх батьків. Але народжений буде кричати: «Вона не народила жодної дитини». Чому я як справжня дружина не народила дитину для тебе?"''

За твердженням Ляроша, останні сім складів кожного з перших трьох рядків повинні повторюватися на початку наступного рядка по два рази. Таке є у інших вавилонських текстах. Та дехто дотримується інших теорій щодо методики повторення рефрену. Гімн став відомою молитовною піснею з моменту відкриття на початку 1950-х:

* https://youtu.be/gynhfxQ1IO4
* https://youtu.be/59ZqUrMPoXk
* https://youtu.be/gpE-N4AevwY
* https://youtu.be/tAc2KDNHEw4
* https://youtu.be/7ZatnTPhYWc

Аккадська клинописна нотація

відноситься до гептатонічної діатонічної гами дев'ятиструнної ліри в системі налаштування, описаній на трьох аккадських табличках, дві з пізнього вавилонського періоду та одна з старовавилонського періоду, приблизно 18 століття до нашої ери. Вважається, що 7-нотна діатонічна шкала та гармонія існували 3400 років тому.

Безсистемна послідовність назв інтервалів, їх розташування під, очевидно, ліричними текстами, регулярне вставлення числівників, дозволили зробити висновок, що це - нотні музичні твори. Деякі терміни різною мірою відрізняються від аккадських форм, знайдених у старішому теоретичному тексті, що не дивно, оскільки це були іноземні терміни. 

Аккадська діатонічна система давно добре відома: існує цілих три таблички, де вона описана і її легко співставити з сучасною. Інтервалів в цій системі було чотири — терція, кварта, квінта і секста. Та в кожному випадку система базується на конкретному інструменті. Тобто, запис музики для 7-струнного (популярного у Вавилоні) і 9-струнного (більш рідкісного) інструменту виглядає по різному і інтервали позначаються по-різному. Окрім того, не завжди зрозуміло, чи позначення стосується цілого септакорду, чи, приміром, сьомої ноти.

Вавилонська теорія описує інтервали терцій, кварт, квінт і секст, але лише з конкретними термінами для різних груп струн, які можна перетягнути рукою на таку відстань, у чисто теоретичному діапазоні семиструнної ліри (хоча фактично описаний інструмент має дев’ять струн). 

Текст Н.6 складний. Частково - через те, що сама хурритська мова є недосконалою для розуміння, а частково - через невеликі лакуни, відсутність шматочків глиняної таблички. Крім того, виявляється, що ця мова є місцевим угаритським діалектом, який значно відрізняється від діалектів, відомих з інших джерел. Також можливо, що вимова деяких слів була змінена від звичайної мови через музику.

Див.також:
Музика Месопотамії

Посилання
* Duchesne-Guillemin, Marcelle (1984). Хурритська нота з Угаріту: Відкриття месопотамської музики (PDF) . Малібу, Каліфорнія: Публікації Ундена. ISBN 0890031584.
* Dennis Pardee, "Ugaritic", in The Ancient Languages ​​of Syria-Palestine and Arabia Archived 2016-05-08 at the Wayback Machine , edited by Roger D. Woodard, 5–6. (Кембридж і Нью-Йорк: Cambridge University Press, 2008). ISBN 0-521-68498-6 , ISBN 978-0-521-68498-9 .
* Marguerite Yon, The City of Ugarit at Tell Ras Shamra (Winona Lake, IN: Eisenbrauns, 2006): 24. ISBN 978-1575060293 (179 сторінок)
* https://ancientlyre.com/track/2303849/hurrian-hymn-to-nikkal
* https://culturalproject.org/journal/tpost/jsvc0t1s11-sluhamo-ta-rozbiramo-naistarshii-muzichn
* https://pidru4niki.com/13331222/istoriya/arhitektura_mistetstvo_muzika
* Martin Litchfield West, "The Babylonian Musical Notation and the Hurrit Melodic Texts", Music and Letters 75, no. 2 (травень 1994): 161–79, цитування на 161. На додаток до Веста та Дюшен-Гійємена ("Les problèmes de la notation hourrite", Revue d'assyriologie et d'archéologie orientale 69, № 2 (1975): 159–73; «Sur la restitution de la musique hourrite», Revue de Musicologie 66, № 1 (1980): 5–26; Хурритська партитура з Угариту: Відкриття месопотамської музики , Джерела стародавнього Близького Сходу, т. 2, фас. 2. Малібу, Каліфорнія: Undena Publications, 1984. ISBN 0-89003-158-4 ), конкуренти включають Ганса Гюттербока, «Музична нотація угаритом», Revue d'assyriologie et d'archéologie orientale 64, №. 1 (1970): 45–52; Anne Draffkorn Kilmer, «The Discovery of an Ancient Mesopotamian Theory of Music», Proceedings of the American Philosophical Association 115, no. 2 (квітень 1971): 131–49; Kilmer, "The Cult Song with Music from Ancient Ugarit: Another Interpretation", Revue d'Assyriologie 68 (1974): 69–82); * Кілмер, з Річардом Л. Крокером і Робертом Р. Брауном, Sounds from Silence: Recent Discoveries in Ancient Near Eastern Music (Berkeley: Bit Enki Publications, 1976; включає платівку, Bit Enki Records BTNK 101, перевиданий sd як компакт-диск) ; Кілмер, "Musik, A: philologisch", Reallexikon der Assyriologie und vorderasiatischen Archäologie8, за редакцією Діца Отто Едзарда (Берлін: De Gruyter, 1997), 463–82, ISBN 3-11-014809-9 ; Девід Вулстан, «Настроювання вавилонської арфи», Ірак 30 (1968): 215–28; Wulstan, "The Earliest Musical Notation", Music and Letters 52 (1971): 365–82; і Рауль Грегорі Вітале , «La Musique suméro-accadienne: gamme et notation musicale», Ugarit-Forschungen 14 (1982): 241–63.
* Duchesne-Guillemin, Marcelle (1984). Хурритська нота з Угаріту: Відкриття месопотамської музики (PDF) . Малібу, Каліфорнія: Публікації Ундена. ISBN 0890031584.
* Арчі, Альфонсо (2013). «Західно-хурритський пантеон та його історія». У Коллінзі, штат Бі-Джей; Міхаловський, П. (ред.). Beyond Hatti: данина Гері Бекману . Атланта: Lockwood Press. ISBN 978-1-937040-11-6. OCLC  882106763 .
* Бекман, Гері (2002). «Пантеон Емара» . Сільва Анатоліка: анатолійські студії подаровані Мацею Попко з нагоди його 65-річчя . Варшава: Агаде. ISBN 83-87111-12-0. OCLC  51004996 .
* Duchesne-Guillemin, Marcelle (1984). Хурритська нота з Угаріту: Відкриття месопотамської музики (PDF) . Малібу, Каліфорнія: Публікації Ундена. ISBN 0-89003-158-4.
* Imparati, Fiorella (1998), "Ningal A. II. In Hettite and Hurrit tradicionale" , Reallexikon der Assyriologie, відновлено 2022-02-14
* Рахмуні, Айша (2008). Божественні епітети в угаритських алфавітних текстах . Лейден Бостон: Бріл. ISBN 978-90-474-2300-3. OCLC  304341764.
* Тарача, Пйотр (2009). Релігії Анатолії другого тисячоліття . Гаррасовіц. ISBN 978-3447058858.
Weippert, Manfred (1998), " d NIN.GAL/Nikkal A. III. In Ägypten und Syrien" , Reallexikon der Assyriologie (німецькою мовою) , відновлено 2022-02-14
* Віггінс, Стів А. (1998). "Що в імені? Яріх у Угаріта" . Ugarit-Forschungen (30): 761–780. ISSN  0342-2356 . Отримано 14 лютого 2022 року.
* Вільгельм, Гернот (1989). Хуріани (PDF). Вормінстер, Англія: Aris & Phillips. ISBN 978-0-85668-442-5. OCLC  21036268 .

