«Кобзар Тараса Шевченка». Видання 2020 року.
На сьогодні у шевченкознавстві виділяється окремий розділ творчості Тараса Шевченка, так звані поезії 1847—1850 років, не переписані до «Більшої книжки», до яких входить 42 твори.

Історія

1858 року, готуючи у Нижньому Новгороді до друку твори, написані на засланні, Тарас Шевченко значну частину творчого доробку періоду заслання (42 твори) не переписав з Оренбурзької «Малої» до «Більшої» книжки поезій 1847—1861 років. 21 лютого поет занотував у щоденнику, підкреслюючи вимогливе й критичне ставлення до своїх творів: 

Безумовно, поет вимогливо й критично ставився до своїх творів. У листі до Михайла Лазаревського від 29 листопада 1857 року він зауважив:

На сьогодні літературознацям не відомі причини не включення Шевченком до «Більшої книжки» таких вдалих на їх думку творів, як: «Сонце заходить, гори чорніють»,, «Мені тринадцятий минало…», «Сон», «О думи мої! О славо злая!», «У тієї Катерини…», «Якби ви знали паничі…», «У Бога за дверми лежала сокира…», «Мені здається, я не знаю…», «Ну що б, здавалося, слова…», «У Вільні, городі преславнім…» тощо, а також поеми «Титарівна», «Неначе цвяшок в серце вбитий…» («Марина»), «У Оглаві…» («Сотник»).

Рукописна Оренбурзька книжка служить єдиним джерелом для публікції цих творів.

Перелік творів
* Умовні позначення:
** № — Шевченкова нумерація поезій.
** MK — 42 поезії, не переписані 1858 року до «Більшої Книжки».
** ВД — порядок зошитів за Василем Доманицьким (див.: Оренбурзька «Мала книжка»).
** Дод. арк. — додатковий аркуш.



Поезії 1847—1850 років, не переписані до «Більшої книжки»


 Назва

 Сторінка

 №

 Зошит

 ВД

 Примітка

 MK


1847

 — 

 — 

 1 

 1 

 — 

 —


Не спалося, а ніч, як море…

 40 

  9 

 3 

 3 

 13 мая 1847. в казематі 

 1


Сонце заходить, гори чорніють… N.N.

 51 

  3 

 4 

 4 

 — 

 2


Мені тринадцятий минало… N.N.

 91 

  7 

 6 

 6 

 — 

 3


Не гріє сонце на чужині…

 94 

  8 

 6 

 6 

—  

 4


Гори мої високії…

 97 

  9 

 7 

 7 

 Сон 

 5


О думи мої! О славо злая!.. N.N.

 108 

  11 

 7 

 7 

 — 

 6


То так і я тепер пишу…

 145 

 — 

 10 

 10 

 — 

 7


 1848

 159 

 — 

 11 

 11 

 — 

 —


У Бога за дверми лежала сокира…

 162 

  2 

 11 

 11 

 «1848» 

 8


Добро, у кого є господа…

 188 

  10 

 12 

 12 

— 

 9


Не знаю, як тепер ляхи живуть… 

 191 

 — 

 13 

  27 

 початок див. 1850 № 7 

 10


Чи то недоля та неволя…

 200 

  10 

 13 

  27 

 — 

 11


Буває, іноді старий…

 207 

  13 

 14 

  24 

 — 

 12


Хіба самому написать…

 208 

  14 

 14 

  24 

 — 

 13


Готово! Парус розпустили…

 215 

  17 

 14 

  24 

 — 

 14


1849

 223 

—  

 15 

 21 

— 

—


У Оглаві…

 226 

  1 

 15 

 21 

 (Сотник) «1849» 

 15


Заросли шляхи тернами…

 260 

  8 

 17 

 23 

 — 

 16


Було, роблю що, чи гуляю…

 270 

  12 

 17 

 23 

 — 

 17


Неначе цвяшок в серце вбитий…

 278 

  18 

 18 

 14 

 (Марина) 

 18


На ниву в жито уночі

 295 

  20 

 19 

 15 

 (Сичі) 

 19


Меж скалами, неначе злодій…

 297 

  21 

 19 

 15 

 — 

 20


І виріс я на чужині…

 306 

  23 

 20 

  16 

 — 

 21


Ой я свого чоловіка…

 319 

  30 

 21 

  17 

 — 

 22


Ой виострю товариша…

 321 

  31 

 21 

  17 

 — 

 23


Ой не п'ються пива-меди…

 327 

  36 

 21 

  17 

 — 

 24


На улиці невесело…

 329 

  37 

 21 

  17 

 — 

 25


У тієї Катерини…

 330 

  38 

 21 

  17 

 — 

 26


Ой пішла я у яр за водою…

 336 

  40 

 22 

  18 

 — 

 27


Не так тії вороги…

 337 

  41 

 22 

  18 

 — 

 28


У неділеньку у святую…

 341 

  45 

 22 

  18 

 — 

 29


У перетику ходила…

 345 

  46 

 22 

  18 

 — 

 30


У неділеньку та ранесенько…

 347 

  47 

 22 

  18 

 — 

 31


Не тополю високую…

 349 

  48 

 22 

  18 

— 

 32


Не хочу я женитися…

 354 

  53 

 23 

  19 

 — 

 33


Чума…

 356 

  54 

 23 

  19 

 — 

 34


І знов мені не привезла…

 358 

  55 

 23 

  19 

 — 

 35


1850

 367 

  — 

 24 

 25 

 — 

 —


Ми заспівали, розійшлись…

 374 

  2 

 24 

 25 

 «1850» 

 36


Мені здається, я не знаю…

 388 

  5 

 25 

 26 

 — 

 37


Якби ви знали, паничі…

 391 

  6 

 25 

 26 

 — 

 38


Буває, в неволі іноді згадаю...

 395 

  7 

 25 

 26 

 продовження на с. 191 

 10


Титарівна. (Унеділю на селі…)

 399 

  12 

 26 

  13 

 початок на с. 431 

 39


Ну що б, здавалося, слова…

 410 

  13 

 26 

  13 

 — 

 40


У Вільні, городі преславнім…

 415 

  59 

 27 

  20 

 — 

 41


Заступила чорна хмара…

 420 

  60 

 27 

  20 

 — 

 42


Титарівна. (Давно се діялось…)

 431 

  — 

 Дод. арк. 

 Дод. арк. 

 продовження на с. 399 

 39


 Поезія 1847—1850 років


Коментарі:
* Поезії під номером «59» і «60» підшиті помилково. Вони заключають третю книжечку поезій «1849» року.
* Закінчення поезії «Буває, в неволі іноді згадаю…» (№ 7, сторінки 395—398): «Не знаю, як тепер ляхи живуть…» є на сторінках 191—194 (3-й зошит 1848 року).
* Вступ до «Титарівни» (№ 12, сторінка 399) — на передостанній сторінці рукопису: «Давно се діялось…» (сторінка 431).

Див. також
* Другий Кобзар
* Поезія 1847–1850 років (Більша книжка)
* Поезія 1857–1861 років (Більша книжка)
* Поезія 1847–1850 років (Оренбурзька або Мала книжка)
* Три літа (книга)

Примітки


