

Леонід Гаврилович Осипенко (, Криндачівка, Донецька губернія, Українська РСР — , Обнінськ, Російська Федерація) — радянський військовий моряк-підводник, учасник Німецько-радянської війни, командир першого радянського атомного підводного човна К-3 («Ленінський комсомол») . Герой Радянського Союзу (23.07.1959). Контр-адмірал (17.04.1962).

Біографія
Народився у селі Криндичівка, Луганської області (нині перебуває в межах міста Красний Луч) у родині робітника. Незабаром помер батько, мати переїхала із сином до Краснодара, а потім до родичів у місті Грозний. Закінчив 10 класів середньої школи у Грозному в 1937 році. Вступив до Новочеркаського індустріального інституту, де навчався на маркшейдерському відділенні гірничого факультету.

У серпні 1938 року, після закінчення першого курсу інституту, за путівкою комсомолу, виданою Ростовським міським комітетом ВЛКСМ, був зарахований до ВМФ СРСР і перейшов до Вищого військово-морського училища імені М. В. Фрунзе, яке закінчив у грудні 1941 року.

Учасник Німецько-радянської війни з грудня 1941 року: відразу після закінчення військового училища був направлений дублером командира БЧ-3 на підводний човен Щ-201 Чорноморського флоту, на якому взяв участь у Керченсько-Феодосійській десантній операції. У цій операції підводний човен забезпечував навігаційне забезпечення висадки десанту радянських військ у Феодосію як плавучий маяк; потім виконувала таке ж завдання при висадженні Судацького десанту. З лютого 1942 року командував артилерійсько-бойовою частиною на підводних човнах Щ-203 та Щ-202. На цих кораблях воював до завершення бойових дій на Чорному морі у вересні 1944 року. Виконав 10 бойових походів, брав участь у потопленні 4 транспортів супротивника.

Після війни продовжив службу у підплаві. У 1946 та 1949 роках закінчив Курси удосконалення офіцерського складу підводного плавання ВМФ СРСР. З 1946 року — помічник командира підводного човна Щ-207, з 1949 року — старший помічник командира трофейного підводного човна Н-39 Чорноморського флоту. З січня 1950 року служив на 7-му ВМФ на Тихому океані, де послідовно командував трьома підводними човнами: малим М-11, середнім Щ-120 (базувався на Совєтську Гавань), великим Б-12 (базувався на бухту Крашеніннікова, Камчатка).
 Підводний човен «Ленінський комсомол»
У серпні 1955 року призначений командиром першого радянського атомного підводного човна, що будувався, — проекту 627 «Кіт» (заводський № 254). Екіпаж під його керівництвом проходив навчання в закритому містечку Обнінську на базі лабораторії «В» Міністерства внутрішніх справ СРСР та Обнінської атомної електростанції. На початку 1958 року на чолі екіпажу прибув до Сєвероморська, де прийняв корабель від промисловості і з липня по грудень проводив на ньому державні випробування. 12 березня 1959 року кораблю було присвоєно тактичний номер К-3 («Ленінський комсомол») . Ще кілька місяців корабель проходив дослідні випробування, а також провадились усунення виявлених недоліків.

23 липня 1959 року за успішне виконання урядового завдання з прийому до складу ВМФ СРСР першого підводного човна з ядерною енергетичною установкою та виявлені при цьому мужність і відвагу капітану 1-го рангу Осипенку було присвоєно звання Героя Радянського Союзу з врученням ордена Леніна та медалі "(№ 11083). При цьому Осипенко став першим підводником, удостоєним цього звання з моменту закінчення Німецько-радянської війни.

У грудні 1959 року призначений начальником Навчального центру ВМФ з підготовки плавскладу атомного підводного флоту у місті Обнінську Калузької області. Крім безпосереднього керівництва цією єдиною у своєму роді військовою частиною, відповідав за розробку методики підготовки екіпажів АПЧ. Він же розробив систему вдосконалення знань викладацького складу, що включає участь у комісіях із випробувань та приймання дослідних зразків АПЧ, участь не рідше одного разу на три роки в роботі державних комісій із проведення випробувань та приймання підводних човнів від промисловості, проходження стажування на діючому підплаві, роботу у складі комісій центральних органів управління ВМФ із перевірки рівня підготовки з'єднань флотів, щорічні відрядження до конструкторських бюро, і низку інших заходів. У 1976—1979 роках за власною вказівкою Головкому ВМФ СРСР С. Г. Горшкова керував науково-дослідною роботою з аналізу та вироблення пропозицій щодо підвищення ефективності системи навчання, комплектування кадрів та бойової підготовки екіпажів АПЧ.

У серпні 1980 року по досягненні віку 60 років контр-адмірал Л. Г. Осипенко звільнений у відставку.

Помер 14 березня 1997 року. Похований на Кончаловському цвинтарі в Обнінську.

Нагороди та почесні звання
Кончаловському цвинтарі в Обнінську

Державні нагороди

* Медаль «Золота Зірка» Героя Радянського Союзу № 11083 (23.07.1959);
* орден Леніна (23.07.1959);
* два ордени Червоного Прапора (18.05.1944, 1954);
* два ордени Вітчизняної війни 1-го ступеня (26.05.1945, 06.04.1985);
* орден Червоної Зірки (1953);
* орден «За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР» 3-го ступеня;
* медалі, у тому числі:
** «За бойові заслуги» (20.06.1949);
** «За оборону Севастополя»;
** «За оборону Кавказу»;
** "За Перемогу над Німеччиною у Великій Вітчизняній війні 1941—1945 р.р. «;
** „Ветеран Збройних Сил СРСР“.

* Лауреат Державної премії СРСР за освоєння нової техніки (1980).
* Почесний громадянин міста Обнінська (1986).

Увічнення пам'яті
* 510-му навчальному центру ВМФ присвоєно ім'я Л. Г. Осипенка у 1998 році (з 2012 — Навчальний центр імені Героя Радянського Союзу Л. Г. Осипенка ВУНЦ ВМФ Військово-морська академія імені М. М. р. Кузнєцова»).
* Парковий проїзд у місті Обнінську перейменовано на вулицю Адмірала Осипенка.
* У місті Обнінську, у сквері біля перетину вулиць Перемоги та Курчатова, встановлено погруддя героя (2005).
* Ім'я Осипенка присвоєно середній загальноосвітній школі № 4 міста Обнінська.
* Ім'я Осипенка присвоєно середній загальноосвітній школі № 288 Заозерська.
* У школі № 4 міста Обнінська 6 травня 2011 року встановлено погруддя адмірала.
* У 2014 році ім'ям Осипенка названо банку в Баренцевому морі.
* Меморіальна дошка встановлена на Алеї Героїв у місті Хрустальний.

Твори
* Осипенко Леонід, Жильцов Лев, Мормуль Микола . Атомна підводна епопея. Подвиги, невдачі, катастрофи. — М: Боргес, 1994. — 400 с. — ISBN 5-85690-007-3 .
* Осипенко Л. Г., Жильцов Л. М., Мормуль Н. Г. Перший радянський атомний підводний човен. Історія створення. — Москва: Алгоритм, 2017. — 350 с. — ISBN 978-5-906979-65-0 .
* Осипенко Л. Г. Підводники. Записки командира першого атомного підводного човна. — Волгоград: Комітет з друку та інформації, 1997. — 158 с.
* Осипенко Л. Г. Підводники. Записки командира першого атомного підводного човна. — Калуга: Золота алея, 2002. — 159 с. — ISBN 5-7111-0329-6 .


Література
* 
* Полухина Т. В. и др. Военные моряки — Герои подводных глубин (1938—2005). — М: Кучково поле, 2006. — 368 с. — ISBN 5-86090-212-3. — С. 216—218. 
* Грабовский М. П. Первая советская атомная подводная лодка К-3. — М.: Ростилайн, 2005. — 264 с. — ISBN 5-94045-102-0. 
* Дыгало В. А. Записки контр-адмирала. — М.: Кучково поле, 2009. — 462 с. — (Военные мемуары).; ISBN 978-5-9950-0033-4. 
* Мормуль Н. Г. Первая атомная и ее экипаж (Из воспоминаний участников). — СПб., 2006. 
* Первый командир: сборник статей о Л. Г. Осипенко / Под ред. Р. С. Свиридова. — Обнинск: Искра Плюс, 2002. 
* Довженко В. Время первых. // Морской сборник. — 2020. — № 7. — С. 41—48. 

Посилання
* 





























