
Мапа північної Африки з озером Птолемей, позначеним як Західнонубійське палеозеро
Озеро Птолемей — колишнє озеро в Судані. 
Озеро утворилося в голоцені в регіоні Дарфур, у той час, коли мусони над Африкою були сильнішими. 
Існування озера датується приблизно 9100–2400 роками до теперішнього часу. 
Площа поверхні цього озера могла досягати 30 750 км², що було більше, ніж сучасне озеро Ері, хоча оцінки його розміру відрізняються, і воно могло бути набагато меншим. 
Берегові лінії в деяких місцях, наскільки вони впізнавані, мають прибережні ландшафти та очерет. 
Озеро було прісноводним, поповнювалося підземними водами та стоком з сусідніх гір і, можливо, було джерелом системи водоносних горизонтів нубійського пісковику. 
Озеро мало різноманітну екосистему з низкою видів і, можливо, сприяло поширенню видів між Нілом і озером Чад.

Назва та історія дослідження
Озеро також відоме як «Західнонубійське озеро», 

«Західнонубійське палеоозеро» і «Північне Дарфурське мегаозеро». 
 
«Архіпелаг озера Птолемей» означає дюнні поля, що періодично занурювалися в воду вздовж східних берегів, утворюючи архіпелаги. 

Назва озера вперше згадується на карті 1858 року, але про його існування стало відомо лише в 1980–1982 роках. 


Геоморфологія
===КонтекстПід час раннього та середнього голоцену в Сахарі виникли великі озера, такі як озеро Чад і озеро Птолемей 
, 
і текли річкові системи, такі як ваді Ховар, хоча неясно, чи протікали вони через пустелю. 

Утворення цих палеоозер було зрештою пов’язане з сильнішим африканським мусоном, спричиненим більшим нахилом осі та перигелієм Землі, який збігся з кінцем липня, а отже, сезоном мусонів. 

Сьогодні східна Сахара є одним із найпосушливіших місць на Землі 
, 
оскільки вона далеко від океанських джерел вологи.

 Озеро Озеро Птолемей знаходилося на території сучасного Судану. 

Оцінки його розміру змінювалися зі зміною якості регіональних карт: спочатку вважалося, що воно досягало площі поверхні близько 27 000 км²; 
 
пізніші дослідження на основі надійніших карт висот показали, що площа не перевищувала 5330 км²; 
 
ще пізніше нові карти вказували на площу поверхні 8133 км² або 11230 км² і об'єм 372 км³ і 547 км³, відповідно. 


Залежно від місця розташування, були знайдені докази рівня води 550 м або навіть 555 м над рівнем моря; 

у першому випадку озеро могло займати площу не менше 17 864 км². 
 
Є також докази берегової лінії на висоті 570–576 м над рівнем моря; 

якщо це реальні відмітки, то площа озера, досягала 30 750 км² і об’єму 2530 км³ на цьому етапі. 

Такий розмір можна порівняти з найбільшим озером Канади — Велике Ведмеже озеро 

і більше ніж озеро Ері. 
Його глибина досягала б 83 м. 

Нижні рівні озера могли досягати 565 м і 560 м, 

і є скам'янілі докази того, що в озері траплялися епізоди мілководдя. 

Дно озера в його південному та західному секторах досягає 549 м над рівнем моря. 


Берегові лінії розвинулися на півночі озера Птолемей 
, 
і озеро занурило там дві долини приток; 

розвиток дюнних полів на західному березі ускладнює ідентифікацію берегів там 
, 
а їх відсутність підняла питання про те, чи насправді озеро існувало в таких великих розмірах. 

Береги з південної та західної сторони розвинули прибережну зону з рослинністю та нерівним дном озера. 
Річкові дельти утворилися там, де ваді впадали в озеро Птолемей 
, 
а на північно-західних берегах були виявлені алювіальні конуси виносу. 

Крейда, що утворилася в озері Птолемей, утворила ярданги 
, 
а арагоніти, кальцити і гетити утворили родовища в прилеглій пустелі, часто в болотистій місцевості. 
В озері утворилися вершини туфу, а після висихання залишилися відкладення плайї. 


Озеро існувало в районі сучасного ваді Ховар 

у басейні Дарфура. 
 
Сьогодні оази Ойо, Біді та Нухейла розташовані на дні озера, яке займало озеро Птолемей на максимальній висоті. 

Озеро, ймовірно, нагадувало сучасне озеро Чад. 

 Гідрологія Озеро живилося стоком Еннеді, Ерді-Ма та частково западини Куфра , а також підземними водами; 

принаймні одна ділянка дна озера показує докази викиду води під тиском 

і докази вищого рівня ґрунтових вод широко поширені у східній Сахарі. 

Площа сточища озера становить 78 000 км², за пізнішими оцінками — 128 802 км². 



Цей стік досягав озера через різні ваді 
, 
багато з яких впадали в озеро Птолемей з півночі 
, 
такі як ваді Феш-Феш. 
 
Еннеді був критичним для водного балансу озера. 
 
На північному заході дренажна система озера Птолемей межувала з областями, які стікали на північ, а на північному сході дренаж був на північний схід. 

На відміну від озера Чад/озера Мегачад, озеро Птолемей живилося не річками з вологих і напіввологих тропіків, а виключно з регіональних водозбірних басейнів. 


Наявність Asphataria вказує на те, що озеро Птолемей було прісноводним озером 
, 
особливо близько до його приток 
, 
хоча іноді з солонуватими фазами. 

Опадів у той час було близько 300 мм/рік. 


На рівні води 550 м озеро Птолемей було б пов’язане з палеодренажною системою, що належить до плато Аб’яд . 

Можливий зв'язок між озером Птолемей і ваді Ховар, яке впадає в Ніл,


але це не доведено. 

При рівні води 577–583 м озеро Птолемей вилилося б у ваді Арід. 

 Біологія Озеро Птолемей мало різноманітну екосистему, 
 
особливо в його південно-західному секторі, де притоки утворювали річкові дельти з різноманітним середовищем; а саме береги, плавні, мілкі озера та болота. 
 
Види рослин, задокументовані з озера Птолемей: Acacia та Tamarix, а також Balanitos aegyptiaca та Capparis decidua. 

Різні водні системи сприяли розмноженню рослин. 

На південному та західному берегах озера утворилися плавні

що, ймовірно, простягалися по всьому його периметру, а іноді й у відкритій воді. 

Існування Typha свідчить про те, що мали місце фази мілководного озера. 
 
 
 
і строматоліти також утворилися на берегах озера. 


Остракоди, знайдені в озері, містять Candonopsis, Cyprideis, Cypridopsis, Cyprilla, Darwinula, Herpetocypris і Limnocytherae. 

У деяких місцях діатомові водорості були досить поширені, щоб утворити родовища діатоміту. 


В озері Птолемей існувало близько 10-18 видів риб, 

 
таких як Clarias lazera, Lates niloticus і Synodontis. 
 
Крім того, на території колишнього озера були знайдені скам'янілості сухопутних черепах, 
 
водних черепах і бегемотів. 
Про існування болотних тварин у регіоні вже повідомлялося на карті 1858 року. 

Інші тварини, задокументовані у скам’янілостях, містять нільського крокодила та види pelomedusidae і trionychidae. 

Бджоли, молюски та черви були активними в озерних відкладеннях, тоді як Alcelaphinae, слони, жирафи, 

інші копитні 
, 
а також інші тварини 
, 
такі як очеретяні щури, жили навколо озера. 


Південний берег озера Птолемей міг бути населений неолітичними скотарями. 
 
Крім того, в регіоні навколо колишнього озера було знайдено багато людських артефактів, 
 
деякі з яких, можливо, мали релігійно-духовне значення. 

 Озерна хронологія Басейн озера, ймовірно, утворився до голоцену внаслідок вітрової ерозії. 

Під час плейстоцену в районі північного озера Птолемей утворилося «озеро Сідік». 
Воно датовано 21 600 ± 600 роками до теперішнього часу 
, 
в той час як жодних озерних відкладень, що датуються пізнім плейстоценом, не знайдено; клімат на той момент був таким же сухим, як і сьогодні. 


Озеро Птолемей існувало як прісноводне озеро вже приблизно 9180 ± 185 років тому. 

Тимчасовий низький рівень води датується 7470 ± 100 і 8100 ± 80 роками до теперішнього часу. 
Низький рівень був пов'язаний з сильним трофічним ростом; 

низини на рівні озера дозволили наземним тваринам досягти внутрішньої частини басейну озера. 

Радіовуглецеве датування крейди у ваді, що впадало в озеро з півночі, показало вік 6680 ± 135 і 6810 ± 70 років до теперішнього часу. 

Інші дати з північних берегів — 7900–6400 років до теперішнього часу та 9250–3800 років до теперішнього часу. 

Дати, отримані зі скам'янілостей риб у північних районах, складають 2360 ± 65 і 3285 ± 70 років до теперішнього часу, коли рівень озера був менш стабільним. 
 
У даних про викопні рештки не збережено реальних подій висихання. 


Ваді, що впадають в озеро, транспортували воду ще 3300–2900 і 3300–2400 років тому на південній і північній стороні відповідно. 
Під час висихання озеро розпалося на окремі басейни. 

Дефляція видалила наймолодші відкладення, тому точний час, коли озеро зникло, невідомий. 
 
Сьогодні вітрова ерозія є домінуючим процесом у цьому регіоні; північно-східні пасати утворили піщані відкладення, включаючи бархани на південно-західній стороні колишнього озера. 

 Зв’язок із підземними водами та екосистемами Озеро Птолемея пов'язане з Нубійським водоносним шаром; під час моделювання максимальний рівень води у водоносному горизонті досягав поверхні озера 
, 
і близько 3 км³ води з озера потрапляло у водоносний горизонт щороку. 

Озеро також сприяло обміну між видами озера Чад і Нілу. 

 Примітки  Бібліографія ==

*
*
*
*
*
*
*





