Прикраси в житті людини були присутні ще з доісторичних часів, як ми можемо бачити по археологічних знахідках, тому їх дослідження є необхідним для збереження культурної спадщини людства. У цьому сенсі важливим є розвиток технологій, завдяки яким створювались вироби, котрі були досягненнями окремих ремесел в історії еволюції суспільства. Так перші прикраси зі скла або склоподібних матеріалів фіксуються на теренах нашої країни, починаючи з пізнього Трипілля.
За даними археології загалі розвиток скляної промислів почався не раніше, ніж 3000 р. до н. е. Але справжньою технологічною революцією став винахід склодувної трубки фінікійцями близько 1500_300 рр. до н. е. І після цього розквіт художнього скла став неминучим, хоча у темні віки Середньовіччя склярство, як і більшість видів мистецтва, занепало. Однак, означений вид ремесла не зник зовсім, і новий етап його розвитку на ХІІІ століття розпочався в Італії на острові Мурано. Розквіт скляних виробів і прикрас, виготовлених у технології лемповорк, поклало початок новим творчим експериментам у європейському декоративно-ужитковому мистецтві.
Найголовнішим показником для використання скла у виробництві біжутерії є COE - Coefficient of Expansion - температурний коефіцієнт лінійного розширення (ТКЛР).
Він характеризує відносне подовження зразка скла при нагріванні його на 1 градус. Значення ТКЛР змінюється в залежності від діапазону температури, в якому він вимірюється. Це практично єдиний технологічний показник (вказаний виробником), за яким можна судити про сумісність різновидів скла. При змішуванні разом скла, із різними показниками COE, вони п0-різному змінюють свої розмірні габарити і в цілому - обсяг при нагріванні - охолодженні. В такому випадку, при охолодженні, в склі виникають серйозні напруги і виріб трісне.
На сьогоднішній день скляні прикраси перейшли з групи "підробок" до елітної біжутерії.
Сучасна скляна прикраса  "Яблуко"