
Єгипетсько-французькі відносини — двосторонні відносини між Єгиптом і Францією. Відносини між двома країнами охоплюють століття, від середньовіччя до наших днів. Після французької окупації Єгипту (1798-1801) в Єгипті залишилася сильна французька присутність. Єгипетський вплив також помітний у Франції, в таких пам’ятниках, як Луксорський обеліск у Парижі. Відносини також позначені такими конфліктами, як Алжирська війна (1954-1962) і Суецька криза (1956). Станом на 2020 рік відносини міцні та складаються зі спільних культурних заходів, таких як Культурний рік Франції та Єгипту (2019), туризму, дипломатичних місій, торгівлі та тісних політичних відносин. Такі інституції, як Institut d’Égypte, Французький інститут в Єгипті та Французький університет Єгипту (UFE), також сприяють культурному обміну між Єгиптом і Францією.

Історія

ХVІ століття
Франція підписала перший договір або капітуляцію з мамлюцьким султанатом Єгипту в 1500 році, під час правління Людовика XII і султана Баязида II,  в якому султан Єгипту пішов на поступки французам і каталонцям, і який пізніше буде розширено Сулейманом Пишним.

Французька окупація Єгипту
Між 1798 і 1801 роками Наполеон Бонапарт командував французькою кампанією з окупації Єгипту. Можливо, це було пов'язано з нестабільною політичною ситуацією в Єгипті. Цілі кампанії полягали в тому, щоб перекрити торговельний шлях Британії до Індії та налагодити французьку торгівлю на Близькому Сході. На початку окупації французи провели масові політичні та соціальні реформи в Єгипті, такі як заснування нового керівного органу під назвою Диван і реконструкція багатьох великих міст.

За наказом Наполеона Інститут Єгипту був створений у 1798 році як копія Національного інституту Франції, щоб заохотити вивчення Єгипту французькими вченими.  Institut D’Égypte видавав перші газети в Єгипті, Le Courier de l’Égypte та La Décade Égyptienne.

Після відходу Наполеона з Єгипту в 1799 році французькі окупанти в Єгипті розділилися на дві фракції: республіканців, які виступали за вихід з Єгипту, і колонізаторів, які хотіли зберегти присутність Франції в Єгипті. Колоніальні зусилля незабаром зазнали краху, і до 1801 року французькі війська покинули Єгипет.

Розеттський камінь був виявлений під час французької окупації Єгипту в 1799 році. Його знайшли в єгипетському місті Розетта (Рашид). Хоча відомості про точні обставини, за яких він був знайдений, відрізняються, загальновизнано, що французькі солдати виявили його випадково під час будівництва форту в дельті Нілу. Після поразки Наполеона Розеттський камінь був захоплений Великобританією згідно з умовами Александрійського договору 1801 року. Зараз він зберігається в Британському музеї в Лондоні.

Луксорський обеліск
Луксорський обеліск (Obélisque du Louxor) — давньоєгипетський обеліск, розташований на площі Згоди в Парижі. Обеліск, якому понад 3300 років, вписаний ієрогліфами, які детально описують правління фараонів Рамзеса II і Рамзеса III. У 1829 році він був подарований Франції Мухаммедом Алі, також відомим як Мехмет Алі Пеша, першим губернатором Єгипту. Він прибув до Парижа в 1833 році і був встановлений на площі Згоди, де стоїть досі. Він виготовлений із червоного граніту, має висоту 22,5 метри та важить понад 200 тонн. Спочатку це був один із двох обелісків, які стояли в Луксорському храмі в стародавньому місті Фіви, нині Луксор, в Єгипті. Його пара залишається там у храмі.

Суецький канал
Основна стаття: Суецький канал

У 1858 році французький дипломат Фердинанд де Лессепс створив Універсальну компанію морського Суецького каналу, або Компанію Суецького каналу, для будівництва Суецького каналу, будівництво якого почалося 25 квітня 1859 року.  Хоча Наполеон спочатку задумав побудувати канал у 1799 році, проект так і не був реалізований. Компанії Суецького каналу було надано дозвіл на будівництво каналу та експлуатацію каналу протягом 99 років, після чого її контроль буде повернено уряду Єгипту. Акції компанії спочатку були розділені в основному між французькою та єгипетською сторонами, однак британський уряд придбав акції Єгипту в 1875 році, в результаті чого французи та британці контролювали канал.

Криза Фашода, 1890-ті роки
У 1875–1898 роках напруга між Лондоном і Парижем загострилася, особливо через єгипетські та африканські проблеми. У кілька моментів ці проблеми поставили дві нації на межу війни; але ситуація завжди розряджалася дипломатичним шляхом . Протягом двох десятиліть існував мир, але це був «збройний мир, який характеризувався тривогою, недовірою, злобою та роздратуванням».  Під час боротьби за Африку в 1880-х роках британці та французи загалом визнавали сфери впливу один одного. . За угодою 1890 року Велика Британія була визнана в Бахр-ель-Газалі та Дарфурі, тоді як Вадаї, Багірмі, Канем і території на північ і схід від озера Чад були призначені Франції. 

Суецький канал, спочатку побудований французами, став спільним британсько-французьким проектом у 1875 році, оскільки обидва вважали його життєво важливим для збереження свого впливу та імперій в Азії. У 1882 році триваючі громадянські заворушення в Єгипті спонукали Британію втрутитися, простягнувши руку Франції. Французький експансіоністський прем’єр-міністр Жюль Феррі залишився без посади, і уряд не хотів відправляти в регіон більше ніж страхітливий флот. Британія встановила протекторат, як Франція роком раніше в Тунісі, і громадська думка у Франції згодом звела цю дію на дволикість. Єгипет номінально належав Османській імперії, але на практиці британці приймали всі рішення та вважали його основним активом щодо контролю над шляхом до Індії, а також до Судану та Східної Африки.

Одна коротка, але небезпечна суперечка сталася під час інциденту у Фашоді в 1898 році, коли невелика група французьких військ намагалася заволодіти територією в Південному Судані. У той самий момент прибула значно потужніша британська армія, нібито діючи в інтересах хедива Єгипту. Французи відступили, Британія взяла під свій контроль територію, а Франція визнала британський контроль над Суданом. Франція не досягла своїх головних цілей. П.М.Х. Белл каже:

Між двома урядами відбулася коротка боротьба волі, коли британці наполягали на негайному та безумовному виході Франції з Фашоди. Французам довелося прийняти ці умови, що було публічним приниженням... Фашода довго згадувався у Франції як приклад британської жорстокості та несправедливості».

Фашода працював на користь обох сторін, оскільки французи зрозуміли, що в довгостроковій перспективі їм потрібна дружба з Великобританією на випадок війни між Францією та Німеччиною.

Рухи за незалежність у Північній Африці
Основна стаття: Алжирська війна

Після Другої світової війни опозиція французькому імперіалізму в Північній Африці зросла. Ліга арабських держав була заснована в 1945 році, однією з головних цілей якої є незалежність арабських країн. Комітет визволення Північної Африки, організація, що фінансується Лігою арабських держав, створила свою штаб-квартиру в Каїрі. У 1947 році марокканські та алжирські націоналісти заснували в Каїрі Бюро арабського Магрібу з метою створення антифранцузької пропаганди . З 1954 по 1962 рік велася Алжирська війна за незалежність Алжиру від французького панування. Під час війни єгипетський президент Гамаль Абдель Насер активно підтримував рух опору та надавав військову допомогу Фронту національного визволення (FLN). Єгипет постачав алжирським повстанцям військову техніку та навчав солдат. У 1956 році Франція попросила Раду Безпеки ООН заборонити зовнішню допомогу FLN в Алжирі . Це було спрямовано на постачання Єгиптом військового обладнання алжирським повстанцям через корабель, який був перехоплений французьким флотом .

Вторгнення 1956 року
Основна стаття: Суецька криза

Контроль над каналом перебував у британських руках, але в липні 1956 року він був націоналізований президентом Єгипту Гамалем Абдель Насером . Британці, французи та ізраїльтяни таємно планували вторгнення, незважаючи на вимоги Сполучених Штатів не застосовувати силу. Вони вторглися та захопили Канал у жовтні 1956 року. Сполучені Штати змусили їх швидко відійти, але Канал був заблокований протягом багатьох років. Насер став героєм в арабському світі, а Франція та особливо Великобританія зазнали глобального приниження .

Арабська весна
Основна стаття: Арабська весна

У 2010 році серія антиурядових протестів виникла на Близькому Сході та в Північній Африці, що стало відомим як «Арабська весна» . Продемократичні протести призвели до краху урядів у Тунісі, Лівії, Ємені та Єгипті. Крах авторитарних урядів у регіоні Близького Сходу  створив низку проблем для Європи та Сполучених Штатів . Наприклад, втрата колишніх авторитарних союзників, побоювання, що ціни на нафту зростуть, і побоювання, що наплив нелегальних мігрантів прибуде до Європи з Близького Сходу.

25 січня 2011 року в Каїрі спалахнула серія протестів з вимогою залишити посаду президента Хосні Мубарака . До початку протестів Мубарак вважався близьким союзником Сполучених Штатів і Європи . Сполучені Штати коливалися своєю підтримкою між режимом Мубарака та єгипетським народом, перш ніж стверджувати, що Мубарак повинен піти у відставку, настрої, які незабаром підтримали Франція, Німеччина, Великобританія, Італія та Іспанія. 

Франція та Єгипет налагодили тісні стосунки після того, як Абдель Фаттах ас-Сісі став президентом у 2014 році, незважаючи на розбіжності щодо прав людини та різку критику Єгипту з боку правозахисників та деяких іноземних держав.

Культурні відносини

Культурний рік Франції та Єгипту
З метою сприяння культурному обміну 2019 рік було оголошено Роком культури Франції та Єгипту, відзначаючи 150-ту річницю відкриття Суецького каналу та збігаючи з офіційним візитом президента Франції Еммануеля Макрона до Єгипту. Заходи року координували Французький інститут у Каїрі та Єгипетський культурний центр у Парижі. Міністр культури Єгипту Інес Абдель-Дайем і посол Франції в Єгипті Стефан Роматет провели 8 січня прес-конференцію, щоб обговорити події року. Роматет сказав, що урочистості сприятимуть «зміцненню двосторонніх відносин та обміну досвідом і діяльністю між двома країнами в усіх сферах культури та мистецтва».  Урочистості розпочалися 8 січня 2019 року в Каїрському оперному театрі з відкриття шоу, за участю танцюристів Паризької та Каїрської опер. Це був перший із чотирьох концертів танцювального шоу «Independanse x Egypte», які відбулися як в Каїрському, так і в Олександрійському оперних театрах . Шоу було поставлене Грегорі Гайяром, включаючи музику Флорана Аструдо, яка була натхненна річкою Ніл. Події проводилися протягом року як в Єгипті, так і у Франції та складалися з опер, музичних і танцювальних вистав, виставок мистецтва та історичних артефактів, а також святкування французької кулінарії .

Туризм
У 2019 році близько 700 000 французьких туристів відвідали Єгипет. Посол Франції в Єгипті Стефан Роматет заявив у 2019 році, що він відданий популяризації Єгипту у Франції, сказавши, що він вірить, що кількість французьких туристів, які подорожують до Єгипту, зросте в 2020 році. У 2019 році Єгипет посідає 4-е місце серед туристичних напрямків, що розвиваються найшвидше .

Дипломатичні відносини
Єгипет представлений у Франції через посольство Єгипту в Парижі, Генеральне консульство в Марселі та консульство в Парижі. З 2016 року Ехаб Бадаві обіймав посаду посла Єгипту у Франції. Франція представлена ​​в Єгипті через посольство Франції в Каїрі та генеральні консульства в Каїрі та Александрії. Станом на 2020 рік послом Франції в Єгипті є Стефан Роматет.

Між двома країнами часто відбуваються офіційні державні візити. У січні 2019 року президент Франції Еммануель Макрон відвідав Єгипет з офіційним триденним візитом. У серпні 2019 року президент Єгипту Абдель Фаттах ас-Сісі відвідав Францію для участі у саміті G7. Президент Сісі також відвідав Францію з офіційними державними візитами в 2017 році.

Освітні відносини

Інститут Єгипту
Institut d’Égypte або Єгипетський науковий інститут був заснований Наполеоном Бонапартом у 1798 році для сприяння французькій науці в Єгипті. У 2011 році Інститут загорівся під час протестів, і 192 000 книг і журналів було пошкоджено або втрачено. Це включало 24-томний Description de l’Égypte або Опис Єгипту, рукописну працю, яка містила спостереження понад 150 французьких вчених і науковців, розпочаті між 1798 і 1801 роками під час французької окупації Єгипту. У 2012 році інститут було знову відкрито після масштабної реставрації. Були повернуті твори, які не постраждали від пожежі, а також подаровані колекції. Відновлений Інститут має два рівні.На першому розташовується читальна зона з комп’ютерами, а на другому рівні — лекційні та семінарські зали, кімнати для переговорів, вітальня для високопоставлених гостей, зал для проведення заходів і головний зал, який включає бібліотеку.

Французький інститут Єгипту
Institut Français d’Égypte або Французький інститут в Єгипті було засновано в 1967 році. Зараз він має чотири філії по всьому Єгипту, три з яких знаходяться в Каїрі (Муніра, Геліополіс і Новий Каїр), а також одне в Александрії. Очікується, що нова філія в Шейх-Заїд у Великому Каїрі буде відкрита в 2020 році. Згідно з його веб-сайтом, місія інституту полягає в тому, щоб «сприяти впливу французької культури, мови та досвіду в Єгипті» та покращити відносини між Єгиптом і Францією в сферах освіти, лінгвістики, культури, науки та технологій.

Французький університет Єгипту
Université Française d’Égypte (UFE), або Французький університет Єгипту, було засновано в Каїрі в 2002 році. Він пропонує курси арабською, англійською та французькою мовами та заохочує студентів навчатися за кордоном у Франції. Тимчасовий президент доктор Таха Абдалла описав університет як «приватну наукову, культурну та професійну установу».

Економічні відносини

Торгівля
У 2015 році адміністрація Єгипту підписала угоду на суму 5,2 мільярда євро щодо закупівлі у Франції винищувачів, ракет і фрегата . У 2016 році Єгипет закупив у Франції військову техніку, включно з винищувачами, військовими кораблями та військовим супутником, вартістю понад 1 мільярд євро . У 2017 році торгівля між Єгиптом і Францією зросла на 21,8%, загалом склавши 2,5 мільярда євро після щорічного зменшення торгівлі на 27,5% між двома країнами в період з 2006 по 2016 рік.У 2016–2017 фінансовому році Франція була 11-м найбільшим торговим партнером Єгипту . За даними Міністерства закордонних справ Франції, французькі компанії відіграють значну роль в єгипетській економіці, у таких галузях, як фармацевтика, електрообладнання, туризм та інфраструктура.

Угода ЄС-Єгипет
Угода про вільну торгівлю між Єгиптом і Францією в рамках Угоди ЄС-Єгипет діє з 2004 року. Угода полегшує вільну торгівлю шляхом скасування мит на промислові товари та полегшує торгівлю сільськогосподарськими товарами.

Суперечки
Президент Франції Еммануель Макрон зіткнувся з критикою з боку громадськості та таких організацій, як Amnesty International, за його сприяння торговельним відносинам між двома країнами . Це стосувалося угоди на 5,2 мільярда євро, підписаної в 2015 році, згідно з якою Франція продала Єгипту винищувачі, ракети та фрегат. Amnesty International стверджує, що постачання зброї Францією порушує міжнародне право, і що поставлена ​​зброя була використана для насильницького придушення протестів. На спільній прес-конференції під час візиту президента Єгипту Абделя Фаттаха ас-Сісі до Парижа в 2017 році президента Макрона попросили прокоментувати ймовірне порушення Єгиптом прав людини. Він сказав, що це не його компетенція «читати лекції» своєму колезі з таких питань. Це питання знову виникло під час офіційного візиту Макрона до Єгипту в 2019 році, де на прес-конференції між ним і президентом Сісі знову домінували дискусії щодо прав людини. Макрон заявив, що стабільність не можна відокремити від прав людини. Президент Сісі відповів, що недоречно розглядати Єгипет і його проблеми з європейської точки зору, сказавши: «Ми не Європа».

6 грудня 2020 року Amnesty International і Міжнародна федерація прав людини (FIDH) закликали президента Франції Еммануеля Макрона тиснути на свого єгипетського колегу Абделя Фаттаха ас-Сісі з вимогою звільнити безпідставно затриманих правозахисників. Прохання надійшло під час триденного державного візиту президента Сісі до Франції, який розпочався 6 грудня. У січні 2018 року Макрон під час візиту до Каїра підняв питання про права людини, згадавши про «повагу до індивідуальних свобод, гідності кожного та правління закон».

Джерела


Подальше читання

* Abul-Magd, Zeinab. "A Crisis of Images: The French, Jihad, and the Plague in Upper Egypt, 1798—1801." Journal of World History (2012): 315-343 online.
* Atkins, Richard A. "The Origins of the Anglo‐French Condominium in Egypt, 1875‐1876." Historian 36.2 (1974): 264–282. online
* Baer, Werner. "The promoting and the financing of the Suez Canal." Business History Review (1956): 361-381 online.
* Beatty, Charles. De Lesseps of Suez: the man and his times (Harper, 1956).
* Brown, Roger Glenn. Fashoda reconsidered: the impact of domestic politics on French policy in Africa, 1893-1898 (Johns Hopkins University Press, 1970).
* Browne, O'Brien. "Napoleon's Desert Storm." MHQ: Quarterly Journal of Military History (Autumn 2012) 23#$1 pp 30–41.
* Cole, Juan. ''Napoleon's Egypt: Invading the Middle East (2007), scholarly history.
* Crowdy, Terry. French Soldier in Egypt 1798–1801: The Army of the Orient (Bloomsbury Publishing, 2012).
* Fedorak, Charles John. "The French Capitulation in Egypt and the Preliminary Anglo-French Treaty of Peace in October 1801: A Note." International History Review 15.3 (1993): 525-534 online.
* de Groot, Emile. "Europe and Egypt in the 19th Century" History Today (Jan 1952), Vol. 2 Issue 1, pp 34–44. online
* Jabarti, Abd al-Rahman. Napoleon in Egypt: Al-Jabartī's chronicle of the French occupation, 1798. (Markus Wiener Publishers, 2004) online.
* Landes, David S. Bankers and pashas: international finance and economic imperialism in Egypt (Harvard UP, 1979). online
* Lewis, David L. The race to Fashoda (1995) online, on 1890s
* Shlaim, Avi. “The Protocol of Sevres, 1956: Anatomy of a War Plot.” International Affairs 73#3 1997, pp. 509–530. online.
* Strathern, Paul. Napoleon in Egypt (2008).
* Tageldin, Shaden M. "The Sword and the Pen: Egyptian Musings on European Penetration, Persuasion, and Power." Kroeber Anthropological Society Papers (2002): 196-218 online.
* Taylor, A. J. P. "Prelude to Fashoda: The Question of the Upper Nile, 1894-5." English Historical Review 65.254 (1950): 52-80 online.
* Troen, S. Ilan. "The Protocol of Sèvres: British/French/Israeli Collusion Against Egypt, 1956." Israel Studies'' 1.2 (1996): 122-139 online.