
Ся́де Е́йла Тальві́ккі Пе́ннанен (; *, Тампере, Велике князівство Фінляндське, Російська імперія, тепер Фінляндія — , Тампере, Фінляндія) — фінська письменниця, критикиня, есеїстка і перекладачка.

З життєпису
Ейла Пеннанен народилась в родині фабриканта Х'юго Генріка Пеннанена і Хільми Марії Пеннанен (уроджена Енегрен). 

Закінчила школу в 1936 році, здобула ступінь бакалавра філософії в Гельсінкському університеті в 1940 році, згодом здобула бібліотечну освіту в 1947 році. 

Пеннанен була одружена з рекламним журналістом Алпо Ваммелвуо від 1945 до 1953 року. У шлюбі народилися діти Але (1945–1997) і Ханно (1947–1994). 

У 1961–1973 роках Ейла Пеннанен була одружена з журналістом і фінським перекладачем Юхані Яскарі. Разом вони переклали декілька творів. 

Брала участь у трудовій службі в Карелії під час Зимової війни та війні-продовженні. Повернувшись звідти, написала свій перший твір — студентський роман «До війни була молодість» (Ennen sotaa oli nuoruus). 

Окрім письменницької роботи, у 1940—1950-х роках працювала архіваріусом, бібліотекарем WSOY, редакторкою реклами та секретарем редакції культурного журналу Parnasso.

У 1960—1970-х роках викладала в Гельсінкському університеті. 

Е. Пеннанен — активна громадська і поважна культурна діячка, входила до складу Державної ради з літератури та правління Спілки письменників Фінляндії. 

З доробку

Ейла Пеннанен була плідною романісткою і майстринею оповідання, а також відомою фінською перекладачкою. Вона також писала п'єси, радіопередачі, есе та книги для молоді. 

Вважається, що magnum opus авторки — це трилогія «Тампере», до якої входять ''Himmu's rakkuadet (1971), Koreude äjärnu (1972) і Ruusuköynnös (1973).

У 1950-х роках за романтичними книгами 1940-х років вийшов великий історичний роман письменниці «Свята Біргітта» (Pyhä Birgitta), який розповідає історію життя святої Біргітти, шведської святої та провидиці, яка жила в 14 столітті. 

У творах 1960-х розвиває соціальну тематику, критики нерідко називають її зображувачем типового представника середнього класу. У ці роки (1960-ті) письменниця притримувалась лівих ідей, не в останню чергу, завдяки своєму двоюрідному брату, письменнику Ярно Пеннанену.

Твори Е. Пеннанен вирізняють розгорнуті картини життя і глибокий психологічний аналіз. 


* Ennen sotaa oli nuoruus (romaani, 1942)
* Kaadetut pihlajat (romaani, 1944)
* Proomu lähtee yöllä (romaani, 1945)
* Pilvet vyöryvät (romaani, 1947)
* Leda ja joutsen (romaani, 1948)
* Kattoparveke (romaani, 1950)
* Tornitalo (novellikokoelma, 1952)
* Pyhä Birgitta (romaani, 1954)
* Tunnussana ystävyys (nuortenromaani, 1956)
* Pasianssi (novellikokoelma, 1957)
* Valon lapset (romaani, 1958)
* Kylmät kasvot (radiokuunnelma, 1960)
* Kaksin (novellikokoelma, 1961)
* Mutta (romaani 1963)
* Tunnustelua (esseitä, 1965)
* Mongolit (romaani, 1966)
* Tilapää (romaani, 1968)
* Pientä rakkautta (novellikokoelma, 1969)
* Aurinkomatka (näytelmä, 1970)
* Kiitos harhaluuloista (runoja, 1970)
* Himmun rakkaudet (romaani 1971)
* Kultaiset leijonankäpälät (radiokuunnelma, 1971)
* Koreuden tähden (romaani 1972)
* Ruusuköynnös (romaani, 1973)
* Naisen kunnia (romaani, 1975)
* Kapakoitten maa (romaani, 1977)
* Äiti ja poika (radiokuunnelma, 1977)
* Mies ja hänen kolme vaimoaan (radiokuunnelma, 1978)
* Äiti ja poika ja muita kuunnelmia (kuunnelmakokoelma, 1979)
* Lapsuuden lupaus (romaani, 1979)
* Se pieni ääni (romaani, 1980)
* Naivistit (romaani, 1982)
* Santalahden aika (romaani, 1986)
* Kulmatalon perhe (romaani, 1988)
* Luettuja, läheistä (esseitä, 1990)
* 
* Tyttölapsi (romaani, 1992)


Визнання

Ейла Пеннанен була нагороджена медаллю Pro Finlandia в 1968 році та нагородою Мікаеля Агріколи в 1962 і 1971 роках, іншими відзнаками і преміями.

Примітки


Джерела та посилання
* Об авторах // Совремеменная финская новелла. М.: Художественная литература, 1985. — 591 с. — С. 581 
*  Некролог Ейли Пеннанен у Helsingin Sanomat'' 
*  Книги та письменники / Pennanen 
* Kesävuori, Saara:  Oidipus oli mies: Psykohistoriallinen elämäkerta Eila Pennasesta vuoteen 1952 saakka. 2003.{ {ref-fi}}
*  Ейла Пеннанен. 375 гуманітарних наук на 24.04.2015. Гельсінський університет. 








