
Водохрещенський вечір, також Хрещенський святвечір — день народного календаря у слов'ян . Найбільш насиченим обрядами є вечір, коли Православна церква України шанує навечір'я Богоявлення (Хрещенський святвечір). День суворого посту. Останній день колядування, останні святкові ворожіння. Під Водохреще збирають сніг, який, як вважається, має особливі цілющі властивості і зберігає свіжу воду в колодязях протягом року.

Інші назви
У східних слов'ян більшість назв дня термінологічно замикається з назвами Різдвяного святвечора і багато в чому повторює різдвяно-новорічні звичаї : ; ; ;  ; поліс. Нищая кутя, Третя велія, Інші коляди, Водянуха, Остання кутя, Кутя-варóжка, Пісана коляда, Терплячка; ;  ,  .

За сербським переказом, зимовий «Крстовдан» названий так тому, що в цей день «схрещуються» вітри, а люди гадають за їхнім напрямом про благополуччя та врожай .

Слов'янські обряди
Священномученику Феопемпту і мученику Феоні моляться при отруєнні різними речовинами .

Останній раз ходять ряджені навколо села, палаючі головні носять, ведмежою лапою у всяке віконце стукають. Цього дня Коляда «від'їжджає на білих конях». На Поліссі на віконних рамах та дверях малюють дерева, коней, людей та вози. Подекуди «виписують Коляду»: малюють на вікнах і дверях по три хрести крейдою, хрестячись, маючи при собі хлібець, свічку, тарілку, ложку куті, тримаючи під рукою шапку. Після цього сідають вечеряти («вечераті») .

Обрядова трапеза у Водохрещенський святвечір проходила за звичаями «колядних» (святкових святкових) вечерь . Готували непарну кількість пісних страв .
 Микола Матвєєв — Одного разу в хрещенський вечір (1898)
Східні слов'яни обов'язково варили кутю, страви з гороху або бобів, узвар із сухофруктів, пекли млинці та хлібні вироби. За вечерею повторювалися деякі різдвяні звичаї: запрошували «мороз» («вовка», «птах», «звірів» та інших персонажів) на вечерю; підкидали до стелі першу ложку куті; запалювали свічку «для мертвих»; відкладали з кожної страви частину для душ предків .

Болгари у Святхрещенський святвечір влаштовували останню святкову вечерю (): до пісних страв додавали грецькі горіхи, зерно; ставили свічку, що не догоріла після попередніх двох святкових трапез  .

Хорвати Самобору лише напередодні Хрещення починали їсти обрядовий хліб літниця (), який щоразу викладали на святковий стіл напередодні Різдва, Нового року, Водохреща .

Словенці (горен., долен., штирій.) пекли на святки три хліби, найбільший з яких () їли в день трьох королів, щоб бути сильними і здоровими .

У Родопах пекли аналогічний різдвяному хліб із запеченою монетою, що використовується для ворожіння про щастя. Після вечері годували свійську птицю в обручі від бочки, ворожили, обв'язували фруктові дерева соломою, здійснювали інші обряди, подібні до магічної практики різдвяно-новорічного циклу (в.-слав., болг.).

Щоб «побачити» Хрещення Господнє ставили чашу з водою і дивилися, чи вода колихнеться опівночі. Якщо опівночі вода колихнулася, то бігли дивитись «розгорнуті небеса». При цьому говорили: «Побачиш сполохи — проси хоч царства небесного. Все здійсниться».

Опівночі ходять на річку, джерело, колодязь набрати води, якою приписують цілющі властивості, і яку ретельно оберігають. У чистому полі сніг копати ходили хоч старі діди, хоч молодиці. Вмиваються сніговою водою ранком у день Хрещення червоні дівчата, щоб «без білила білими бути, без рум'яна — рум'яними» .

Сніг цього святвечора вважається цілющим, про нього говорили: «підмішуй у корм — не мерзляка худоба стане; сипли курям — будуть яйценосні. Снігова ж лазня краси додає, хвороба з тіла жене. Хороший він і для біління полотен». Цим снігом лікували недуги — оніміння в ногах, запаморочення, судоми. Святоводохрещеною водою окроплюють вулики під час збирання роїв. Зібраний за околицею (за селом), у полі — сипали в колодязь. Це робилося для того, щоб вода була в колодязі завжди вдосталь і ніколи не загнивала б.

Виставляли на ніч у чашках різні види зерна і вранці оглядали — на яке зерно випав іній: тому і народитися цього року.

Святкову вечерю у святхрещенський святвечір називали «голодною кутею». Обов'язковою стравою цієї трапези були кутя, млинці, вівсяний кисель. Молодь у хрещенську ніч проводила останню святкову вечірку з піснями, ворожіннями та іншими розвагами .

Серби кажуть, що вночі небо відкривається і всі води в цей момент припиняють текти, зупиняються. Дехто навіть вважає, що і вітер перестає дмухати, і вся вода перетворюється на вино. Хто в цей момент зачерпне воду, вона залишиться вином і буде ліками від усіх хвороб .

Із соломи, що лежала на святвечір під час вечері під скатертиною, робили перев'ясла та обв'язували фруктові дерева, щоб краще плодоносили. На Поліссі на Водяну коляду господар іде ввечері босими ногами в сад і перев'язує дерева, щоб «не боялися морозу» і примовляє дереву: «Я босий прийшов, не боячись морозу, і ти не бійся».

Святки добігають кінця, і з ними — страшні вечори, коли нечисть чаклує. Щоб позбутися нечисті, в богоявленську ніч напередодні Хрещення натовп молодих хлопців верхи на конях носиться по всіх дворах, б'є мітлами і батогами по всіх темних кутах і закутках із заклинаннями, криком та вереском. До того ж на дверях, на притолоці, на дверях хлівів, комор, млинів малюють крейдою або вугіллям хрести. Особливо небезпечний в хрещенську ніч перевертень «Перелесник», який є дівчатам у вигляді прекрасного юнака.

Збереглися звістки про слов'янський звичай Кликання плу́ги, пов'язаному з оранкою, що проводилася на Святоводохрещений вечір, а з введенням нового року з 1 січня — на Василів вечір.

«Лютує під Хрещення — найбільше іншої нечисті піддонної — Перелесник. Відомо всім і кожному на Русі-Україні, що таке диво Перелесник. Всі знають, навіщо він і кудись літає. Перелесник — не свій брат; у нього немає пощади: вірна смерть від удару. Та чого чекати від нечистої сили! Здавалося б, що йому нема чого літати до червоних дівчат; але поселяни знають, за чим він літає, і кажуть, що якщо Перелесник покохає дівчину, то його зазноба невиліковна повік. Такої завзятості ні відчитати, ні заговорити, ні відпоїти ніхто не береться. Кожен бачить, як Вогненний Змій літає в повітрі і горить вогнем невгасимим, а не всякої знає, що він, коли спуститься в трубу, то опиниться в хаті молодцем невимовної краси. Не кохаючи, полюбиш, не хвилюй, похвалиш, — кажуть бабусі, коли побачить дівчина такого молодця. Вміє затьмарити він, злодій, душу червоної дівчини привітами; насолодить він, губитель, мовою лебединою молоду молодицю; заграє він, безжальний, моторошним дівочим серцем; потім він, ненаситний, ненаглядний в горючих обіймах, розтопить він, варвар, втомлені червоні на меді, на цукрі. Від його поцілунків горить червона дівчина рум'яною зорею; від його привітів цвіте червона дівчина червоним сонечком. Без Перелесника червона дівчина сидить у тузі, у журбі; без нього вона не дивиться на Боже світло; без нього вона сушить себе».

Для захисту від нечисті, вважали селяни, треба накреслити хрест на дверях та віконних рамах, насипати на пічну загнетку снігу, зібраного в хрещенський вечір. Кажуть, що коли змій, проникнувши через трубу, стане на водохресну воду, то загине назавжди.

В інших народів
У британців є свято в останню ніч Різдва під назвою . Популярна англійська традиція — сховати в приготовлений торт квасолю та горох; «Чоловік, який знаходить боби у своєму шматку торта, стає королем на ніч, а дама, що виявила горошину у своєму шматку торта, стає королевою на ніч». Святкування зазвичай супроводжувалося співом Різдвяних слав (колядок) і рясним харчуванням. Шекспір присвятив святу свою п'єсу Дванадцята ніч, або Як собі хочете . П'єса була показана в Мідл-Темпл-холі, одному з судовими інами, в ніч на Стрітення, 2 лютого 1602 року.

В Іспанії в другій половині дня 5 січня проходить традиційна костюмована хода «Кавалькада царів-волхвів», що інсценує прибуття в місто трьох біблійних волхвів — Мельхіора, Гаспара і Валтасара для поклоніння немовляті Ісусу. Громадське телебачення (TVE) щороку транслює парад із Мадриду.

Приказки та прикмети

* На водохресний святвечір ставлять крейдяні хрести.
* У богоявленську ніч у передранковий час небо відкривається.
* Коляда від'їжджає.
* .
*  .

Див. також

* Колядування
* Водохреще
* Коляда
*  — Поганське свято в Англії, що відзначається в ніч з 5 на 6 січня
* Перхта — легендарна фігура німецької та слов'янської міфології, символ Водохреща
* Бефана — легендарна фігура італійської міфології, символ Водохреща

Примітки


Література

# 
# 
# 
# 
# Январь / Валенцова М. М., Плотникова А. А., Ясинская М. В. // Славянские древности: Этнолингвистический словарь: в 5 т. / под общ. ред. Н. И. Толстого; Институт славяноведения РАН. — М. : Межд. отношения, 2012. — Т. 5: С (Сказка) — Я (Ящерица). — С. 632—636. — .
# Гадание / Л. Н. Виноградова // Славянские древности: Этнолингвистический словарь: в 5 т. / под общ. ред. Н. И. Толстого; Институт славяноведения РАН. — М. : Межд. отношения, 1995. — Т. 1: А (Август) — Г (Гусь). — С. 482—486. — .
# Крещение / Виноградова Л. Н., Плотникова Л. А. // Славянские древности: Этнолингвистический словарь: в 5 т. / под общ. ред. Н. И. Толстого; Институт славяноведения РАН. — М. : Межд. отношения, 2004. — Т. 3: К (Круг) — П (Перепёлка). — С. 667—672. — .
# 
# 
# 
# 
# Коринфский А. А. Крещенские сказания // Народная Русь: Круглый год сказаний, поверий, обычаев и пословиц русского народа. — М.: Издание книгопродавца М. В. Клюкина, 1901. — С. 120—127.
# Змора / Е. Е. Левкиевская // Славянские древности: Этнолингвистический словарь: в 5 т. / под общ. ред. Н. И. Толстого; Институт славяноведения РАН. — М. : Межд. отношения, 1999. — Т. 2: Д (Давать) — К (Крошки). — С. 341—344. — .
# Месяцеслов // Пословицы русского народа: Сборник пословиц, поговорок, речений, присловий, чистоговорок, прибауток, загадок, поверий и пр. / авт.-сост. В. И. Даль. — 2-е изд. — М., 1879. — Т. 2. — С. 499—502.
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

Посилання

* Православний календар.  Навечір'я Богоявлення  (pravoslavie.ru)
*  Хрещенські колядки (аудіо)



