
Анна Григорівна Достоєвська (уроджена Сніткіна; 30 серпня 1846, Санкт-Петербург, Російська імперія — 9 червня 1918, Ялта, Таврійська губернія, РРФСР) — друга дружина Федора Достоєвського (з 1867 року), мати його дітей. Відома як видавниця творчої спадщини свого чоловіка, бібліографиня та авторка цінних спогадів, а також як одна з перших філателісток в Російській Імперії.

Біографія
Народилася в Санкт-Петербурзі, в сім'ї дрібного чиновника Григорія Івановича Сніткіна (1799—1866) та його дружини Ганни Миколаївни, уродженої Марії Анни Мальтопеус (Мілтопеус; Miltopaeus) (1812—1893), уродженки міста Турку у Фінляндії. З дитинства зачитувалась творами Достоєвського. Слухачка стенографічних курсів. З 4 жовтня 1866 року як стенографістка-переписчиця брала участь у підготовці до друку роману «Гравець» Достоєвського. Достоєвський ніколи раніше не диктував свої твори, а писав їх сам. Такий метод роботи був йому не звичний, але за порадою приятеля Мілюкова він змушений був вдатися до нового способу листа, щоб закінчити роман у термін і виконати договірні зобов'язання перед видавцем. Робота стенографістки перевершила всі його очікування. 15 лютого 1867 року Ганна Григорівна стала дружиною письменника, а через два місяці Достоєвські поїхали за кордон, де залишалися протягом чотирьох років (до липня 1871 року). Щоб допомогти чоловіку розплатитися з боргами та уникнути опису майна, а також зібрати достатньо грошей для поїздки за кордон, Ганна Григорівна заклала весь свій посаг, який вони згодом так і не змогли викупити назад.

По дорозі до Німеччини подружжя зупинилося на кілька днів у Вільне. На будівлі, розташованій на тому місці, де знаходився готель, в якому зупинялися Достоєвські, у грудні 2006 року була відкрита меморіальна дошка (скульптор Ромуальдас Квінтас). Про цю знамениту поїздку написано роман «Літо в Бадені» (1981), де Ганна Григорівна виступає головною дійовою особою.

Попрямувавши на південь, до Швейцарії, Достоєвські заїхали в Баден, де спочатку Федір Михайлович виграв на рулетці 4000 франків, але не міг зупинитися і програв все, що з ним було, не виключаючи свого одягу та речей дружини. Майже рік вони жили в Женеві, де письменник відчайдушно працював, і іноді потребували найнеобхіднішого. 1868 року в них народилася перша дочка Софія, яка померла у віці трьох місяців. 1869 року в Дрездені у Достоєвських народилася дочка Любов.

В 1871 Достоєвський назавжди кинув рулетку. Після повернення подружжя до Петербурга 1871 року в них народився син Федір. Почався найсвітліший період у житті романіста у коханій сім'ї, з доброю і розумною дружиною, яка взяла у свої руки всі економічні питання його діяльності (грошові та видавничі відносини) і незабаром звільнила чоловіка від боргів. Ганна Григорівна облаштувала життя письменника і сама вела переговори з видавцями та друкарнями, сама видавала його твори. У 1875 народився син Олексій, який пішов з життя в 1878 році. Письменник присвятив дружині свій останній роман «Брати Карамазови» (1879—1880).

У рік смерті Достоєвського в 1881 Ганні Григорівні виповнилося 35 років. Вдруге заміж не виходила. Після смерті письменника збирала його рукописи, листи, документи, книги, особисті речі, меблі та фотографії. У 1889 зібрання з понад 1000 найменувань було вміщено в сховище «Музей пам'яті Ф. М. Достоєвського» в Історичному музеї в Москві. На той час у Росії існували лише Пушкінський і Лермонтовський літературні музеї, організовані у Санкт-Петербурзі 1879 і 1883 року відповідно.

Ганна Григорівна склала і видала в 1906 «Бібліографічний покажчик творів і творів мистецтв, що відносяться до життя і діяльності Ф. М. Достоєвського» та каталог «Музей пам'яті Ф. М. Достоєвського в імператорському Російському історичному музеї імені Олександра III у Москві, 1846—1903». Її книги «Щоденник Г. Г. Достоєвської 1867» (опублікований в 1923) і «Спогади Г. Г. Достоєвської» (опубліковані в 1925) є важливим джерелом для біографії письменника.

Взимку 1917—1918 року жила в лікувальному корпусі Сестрорецького курорту, працюючи над рукописами. За спогадами Леоніда Гроссмана, що зустрічався з нею в цей час, вона відчувала себе людиною 1870-х років, при цьому їй хотілося зробити ще стільки, що вистачило б років на 20. Померла Ганна Григорівна в Ялті в голодному військовому 1918 році від малярії. Через 50 років, зусиллями її онука Ф. Ф. Достоєвського, в 1968 році її прах було перенесено у Олександро-Невську лавру і захоронено поряд з могилою чоловіка.

Діти

* Софія Федорівна (22 лютого 1868 — 12 травня 1868),
* Любов Федорівна (26 вересня 1869 — 10 листопада 1926),
* Федір Федорович (16 липня 1871 — 4 січня 1922),
* Олексій Федорович (10 серпня 1875 — 16 травня 1878).

Книговидавництво
 Обкладинка книги «Щоденник О. Г. Достоєвської 1867» (1923)
Анна Достоєвська дуже успішно займалася виданням та розповсюдженням книг чоловіка, ставши однією з перших російських жінок свого часу у сфері підприємництва. При цьому вона провела дослідження ринку та вникала в деталі книговидавництва та книжкової торгівлі.

Анна Григорівна видала сім повних зібрань творів Достоєвського. Правнук письменника Дмитро Андрійович Достоєвський (нар. 1945) писав: «Завдяки все зростаючому інтересу до Достоєвського і вмілій підписці, всі видання швидко і повністю розходилися». 1911 року через різке погіршення здоров'я та рішення зайнятися спогадами про письменника Ганна Григорівна продала права на видання творів Ф. М. Достоєвського видавництву «Товариство видавничої та друкованої справи А. Ф. Маркс», залишивши за собою авторські права та поширення книг.

У бурхливі революційні роки багато рукописів і документів письменника було втрачено. Доля білового та чорнового варіантів рукописів роману «Братів Карамазових», заповіданих Ганною Григорівною обом онукам, після 1917 року досі невідома. 1929 року матеріали колекції «Музею пам'яті Ф. М. Достоєвського» перейшли до музею-квартири Ф. М. Достоєвського у Москві.

Філателія
Є однією з перших відомих жінок Росії, які захоплювалися філателією. Початок її колекції було покладено у 1867 році, у Дрездені. Приводом для цього стала суперечка між Ганною Григорівною та Федором Михайловичем про жіночий характер. Письменник одного разу під час прогулянки висловив сумнів у здібності жінки до довгої та завзятої напруги сил для досягнення мети:

Свою колекцію поштових марок Анна Григорівна доповнювала все життя. Як вона зазначала у своїх «Спогадах», вона не купила жодної марки за гроші, а лише використала ті, що були зняті нею з листів чи подаровані. Подальша доля цієї колекції невідома.

Примітки










