Індукція (від латів.(латинський) inductio — наведення, спонука) у фізіології, динамічна взаємодія нервових процесів — збудження і гальмування, що виражається в тому, що гальмування в групі нервових клітин викликає (індукує) збудження (позитивна І.), і навпаки, первинно викликаний процес збудження індукує гальмування (негативна І.). Як позитивна, так і негативна І. можуть мати дві форми: 1) одночасну (симультанну) — збудження в одній ділянці індукує і підсилює одночасне гальмування в навколишніх ділянках, а вогнище гальмування індукує процес збудження; 2) послідовну (сукцессивную), при якій зміна стосунків протікає в часі — збудження в пункті його розвитку змінялося гальмуванням після припинення дії подразника, і навпаки. Міра вираженості і тривалість І. залежать від сили збудження або гальмування, від відстані фокусу первинної активності до індукованого пункту і інших умов. Явище І. характерний для всіх відділів нервової системи. Воно обмежує поширення ( іррадіацію ) нервових процесів і сприяє їх концентрації. Приклад негативної І.: сильне роздратування слухового центру (різкий дзвінок) викликає гальмування в інших нервових центрах, наприклад в харчовому, що виражається в припиненні слиновиділення.