

Алесандро Лопополо (; 19 грудня 1939, Мілан — 26 квітня 2014, там же) — італійський боксер напівсередніх вагових категорій. На початку 1960-х років виступав за збірну Італії: срібний призер літніх Олімпійських ігор у Римі, учасник багатьох міжнародних турнірів та матчевих зустрічей. У період 1961—1973 успішно боксував на професійному рівні, володів титулом чемпіона світу за версіями ВБС та ВБА.

Біографія
Народився 19 грудня 1939 року в Мілані. На міжнародній арені дебютував у листопаді 1959 року у матчевій зустрічі проти збірної Югославії. Через рік вперше взяв участь у заліку дорослої першості Італії і завдяки низці вдалих виступів удостоївся права захищати честь країни на літніх Олімпійських іграх 1960 року в Римі — зумів перемогти тут п'ятьох суперників і пробитися у фінал, але у вирішальному матчі з рахунком 1:4  Паздеру.

Здобувши срібну олімпійську медаль, Лопополо вирішив спробувати себе серед професіоналів і залишив збірну. Його професійний дебют відбувся у січні 1961 року, свого першого суперника він переміг нокаутом у шостому раунді. Протягом чотирьох наступних років провів безліч вдалих поєдинків, завоював і кілька разів захистив титул чемпіона Італії в першій напівсередній вазі, але у вересні 1964 року зазнав першої поразки — за очками від П'єро Бранді (пізніше взяв у нього реванш, вигравши технічним нокау). Також у липні 1965 року намагався взяти вакантний пояс чемпіона Європи за версією Європейського боксерського союзу (ЄБС), проте рішенням суддів титул дістався іспанцю Хуану Альбарносу.

Незважаючи на дві поразки, незабаром Лопополо повернув собі звання чемпіона Італії і в 1966 отримав шанс поборотися за титул чемпіона світу в першій напівсередній ваговій категорії за версіями Всесвітньої боксерської ради (ВБС) і Всесвітньої боксерської асоціації (ВБА). Чинний чемпіон із Венесуели Карлос Ернандес протримався на ногах усі п'ятнадцять раундів — у результаті двоє з трьох суддів віддали перемогу претенденту, третій суддя проголосив нічию. Таким чином Лопополо став абсолютним чемпіоном світу.

Тим не менш, виграні чемпіонські пояси він захистив лише один раз, під час другого захисту, що пройшов у квітні 1967 року в Токіо, вже в другому раунді несподівано нокаутував японець Такесі Фудзі. Згодом продовжував виходити на ринг аж до 1973 року, ще тричі боровся за титул чемпіона ЄБС, але успіху не досяг і вирішив завершити кар'єру спортсмена. Загалом у професійному боксі він провів 77 боїв, з них 59 закінчив перемогою (у тому числі 21 достроково), 10 разів програв, у семи випадках було зафіксовано нічию.

Посилання

* 
* 














