

Боберський Юрій Юліанович 
Народився 25 лютого 1932 року в селі Яблуниця Березівського району Краківського воєводства (суч.Польща) на Лемківщині. Середню освіту набував на Бойківщині у місті Добромиль Львівської області, а один рік – у гімназії міста Ярослав. Десятирічку закінчував у Львові. 
 У 1949-54 роках навчався у Львівському лісотехнічному інституті, який закінчив з відзнакою і  отримав кваліфікацію інженера лісового господарства. Тоді під час студентських канікул, щоб забезпечити себе матеріально, працював шевцем, помічником геодезиста, таксатором у лісовпорядчій експедиції. За інституцьким направленням 3 серпня 1954 року приїхав на Гуцульщину, де 37 років займав посаду лісничого у Микуличинському, а з 1967 року Підліснівському лісництвах у селі Микуличин.
 У 1965-68 роках навчався заочно в аспірантурі Харківського науково-дослідного інституту лісового господарства. В 1971 році захистив кандидатську дисертацію на тему  «добір форм модрини для створення клонових лісонасіннєвих плантацій».
 8 вересня 1981 року присвоєно звання лісничий І класу. З 1967 по 1991 рік заснував і налагодив і вів виробничу та науково-дослідну роботу в селекційному пункті Підліснівського лісництва, де підготував наукові звіти про підсумки виконаних робіт за 1970-1980 рр. 
В жовтні 1991 року на установчому з'їзді у Києві був обраний заступником голови Товариства лісівників України.
 01.11.1991 року обраний та до 11.07.1994 року працював головою Яремчанської  міської ради народних депутатів, головою її виконкому. 
З липня 1994 р. – пенсіонер. Займався пасічництвом і краєзнавством.
З 02.01.1997 по 03.02. 1999 ріку займав посаду методиста з просвітянської роботи в Яремчанському Народному Домі.
З 11.01.2002 року став працювати в Карпатському національному парку молодшим науковим співробітником, а з 28.11.2005 року – старшим науковим співробітником, ведучи дослідження з питань етнології гуцульської етногрупи України.
З 1995 по 2005 рік на громадських засадах виконував обов'язки голови міського об'єднання «Гуцульська Берегиня» Всеукраїнського товариства «Просвіта».
 До цього часу написав 200 публікацій, в тому числі з лісовідновлення лісівництва, охорони природи, лісової селекції та насінництва, лісової біології та генетики, екології та етології оленя благородного, лісогосподарської діяльності, пасічництва, краєзнавства та етнології та десятки науково-публіцистичних робіт.  Написав 16 рецензій на автореферати кандидатських дисертацій.  
В 2002 році за кошти виручені з продажі частини власної земельної ділянки почав будівництво «Музею звичаєвої символіки Гуцульщини» в селі Микуличин і науково обгрунтував.
З 1975 року по 1982 роки забезпечив заліснення 2702 га. не покритих лісом площ. Для успіху цих робіт:
• В 1956 році розробив агротехніку вирощування сіянців ялиці та бука, які до цього в умовах Прикарпаття не вирощувались;
•  Опрацював і впровадив у практику метод заліснення кам'янистих розсипищ, їх садінням груп сіянців в площадки, поглиблені вибирання каміння рухляка до дрібнозему. Цим методом залізнено 263 га:
• З 1958 року впровадив метод підготівлі грунту смугами при створенні лісових культур на задернілих грунтах (141га), та метод садіння сіянців на свіжих лісосіках без підготовки грунту;
•  В 1960 році на присілку Горби в селі Микуличин організував створення постійного розсадника площею 1 гектар плодових порід,  впровадив метод прискореного вирощування щепів, якими населення заклало всі існуючі тепер сади в селі Микуличин та в навколишніх гірських селах;
• З 1961 році створив і налагодив роботу постійного розсадника лісових деревних порід площею 1,5 га., та на його базі з 1973 року організував і налагодив функціонування селекційного пункту «Підліснів»;
• В 1962 році побудував в прис. Горби систему ставків в яких налагодив вирощування коропа-сазана продуктивності 0.5 т. риби в рік;
•  1963 році забезпечив юридичне оформлення мисливського заказника «Копчин» на площі 1167 гектара. Вже в 1980 році щільність оленів в ньому досягала 23 особин на тисячу гектарів, що було рекордним в Карпатах.
•  1963-70-х роках створив колекційну плантацію модрини де сьогодні зберігається 130 клонів. Серед них 11 різних видів модрини, а це - 17 кубометрів річного приросту у віці до 70 років. Феногенетичними дослідженнями сформував кліматичні сорти модрини для районного використання гібридного насіння в кліматичних режимах теплої,  холодної та помірно-холодної кліматичних зон Карпат. Загалом було засаджено 23 га. плантацій модрини.
• 1973 80-х роках методично керував селекційними роботами селекційному пункті «Підліснів»;
•  в 1970-73 роках налагодив на постійному розсаднику тепличне господарство та вегетативне розмноження і вирощування декоративних дерев, кущів і квітів для потреб населення;
•  в 1972-80-х роках опрацював методичну роботу  плюс-дерев одноразового використання. організував селекційний відбір і на цій основі створив колекційні плантації  плюс-дерев смереки, ялиці, дугласі, з яких вирощено в розсаднику лісництва щепи для закладення 80 гектарів виробничих плантацій;
• в 1973 77 рр. сформував сортову популяцію клонів дугласі для створення насаджень в помірній і тепліших зонах регіону Карпат і прилеглих територій з метою вирішення проблеми дефіцитності насіння цього високопродуктивного інтродуцента;
•  1973 році налагодив агротехнологію вирощування саджанців декоративних дерев: смереки колючої голуба форма, ялиця одноколірна сиза форма, смерека звичайна карликова куляста форма;
• З 1973 року влаштував на розсаднику селекційного пункту теплиці сонячного обігріву для прискореного вирощування сіянців і успішного розмноження щеплених саджанців, що забезпечило розширення календару щепильних робіт і здійснення до 20 тис. щеплень в рік;
Крім селекційних лісових порід значну увагу приділяв розробці екологічних принципів ведення оленевого господарства, впровадження яких в практику забезпечило досягнення найвищої щільності оленів в Карпатах. Для цього:
• з 1977 року впровадив використання снігоступів для полегшення проведення облікових охоронних та біотехнічних робіт в період глибоких снігових сезонів;
• 1979 року опрацював і впровадив метод переліку мисливських звірів паралельно-зміщеними маршрутами;
• На основі нагромаджених матеріалів спостережень і визначення лісівничих умов сприятливих для збільшення щільності оленя опрацював екосистемний метод введення оленево господарства. Він став теоретичною основою написання в 1989 році «Проекту організації та ведення оленева господарства Карпатського державного природного національного парку» на базі матеріалів лісовпорядкування 1988-89 рр.
• Починаючи з 1955 року після руйнівної повені, яка знесла ряд дороги і мостів в руслах річок, постійно приділяв увагу транспортному освоєнню лісових урочищ. Для цього одночасно з відводом лісосік прокладав до них дороги бульдозером по гірських схилах, з обов'язковою умовою – збереження природної гідрологічної мережі  і за принципом влаштування такого підйому осі дороги, що забезпечують транспортування у висхідному напрямку норм вантажопідйомності автотранспорту.  Станом на 1986 рік щільність транспортної мережі досягла 4 км на 100 га лісової площі лісництва, що забезпечило скорочення середніх віддалей не механізованого стягування деревини по гірських схилах з 0,8 км в 1968р. до 0,2 км в 1986р; 
Для збереження цінного генетичного фонду лісових порід створив умови екологічного виховання населення і туристів. Здійснив таку природоохоронну роботу:
• В лісництві виділив 14,2 га. еталонів типів лісу, 36 га.особливо міцних територій, 11 га. особливо цінних об'єктів;
•  в 1980-85 роках на садибі лісництва створено комплекс природоохоронної агітації: інформаційні стенди, скульптури, дерев'яні композиції з природоохоронної тематики. У живу колекцію якого увійшли 57 видів рослин що підлягають охороні за Червоною Книгою;
• В 1982-86 роках влаштовав рекреаційно-природоохоронний комплекс – «зона відпочинку «Воротищі»» з об'єктами агітаційного павільйону, скульптурними групами природоохоронної тематики, колибу княжих воїнів, літню сцену де з 1986 по 1996 роки щорічно, вперше на Прикарпатті проводилися свята Івана Купала за участю колективів навколишніх сіл;
• В 1990 році склав проект і керував влаштування в центрі села поблизу церкви пам'ятної могили односельцям що загинули невідомо-де в боротьбі за волю України;
• В «Просвіті» налагодив організаційну роботу об'єднання опрацювавши сучасну місію, статут і програму об'єднання.  Склав методичні засади діяльності бюро туристичної інформації на основі колективної діяльності просвітян, що включаються в малий бізнес;
•  в 2001 році підготував до друку порадник пасічника під назвою «Бджолине Оздоровлення» в 2007  році видав краєзнавчий історичний нарис лісівника «Сліди На Плаях», який присвятив пам'яті тим, хто жив у стражданнях і творчості для свободи і добра прославив України.
• 2010 році організація автори статті до книги «Микуличин, другий випуск»; збір і редагування статей; підгодівля тематичної структури
• 2012 року Видано «Кутай звіра». Напрацювання лісничого. Івано -Франківськ: Лілея – НВ, 2012. – 112 с.
• Збір світлин та встановлення пізнавального тексту до них для книги «Микуличин у світлинах». 
• Починаючи з 2009 року, опрацювання тематики експозицій Музею звичаєвої символіки Гуцульщини;
• Польовий збір у 2009-2013 роках експонатів, їх реставрація для залів музею;
• В) Починаючи з 2012 року на базі музейного комплексу створюється Центр Етнокультурного туризму; 
• Видано теоретичну основу для експозицій Музею звичаєвої символіки Гуцульщини - «Журавлі Праукраїнської Землі».