{|






I-123 – підводний човен Імперського флоту Японії, який прийняв участь у бойових діях Другої світової війни. Споруджений як І-23, корабель 1 червня 1938-го був перейменований на І-123, щоб звільнити нумерацію для нових крейсерських підводних човнів.

Загальна інформація
Корабель спорудили у 1928 році на верфі компанії Kawasaki у Кобе. Він відносився до типу Kiraisen (тип I-121), який в основному повторював проект германського підводного човна SM U-125 (тип UE II), що був отриманий Японією в межах репарацій після завершення Першої світової війни. Можливо відзначити, що тип Kiraisen став першим і єдним типом підводних мінних загороджувачів Імперського флоту.

У вересні 1937-го, недовзі після початку Другої японо-китайської війни, I-23 приймав участь у блокаді узбережжя південного Китаю.

В травні 1940-го корабель пройшов певну модифікацію та отримав можливість транспортувати 15 тон авіаційного пального для заправки у морі літаючих човнів Kawanishi H6K "Mavis" (ці чотирьохмоторні літаки призначались для ведення дальної розвідки і японське командування бажало ще збільшити радіус їх дії). За необхідності резервуари з пальним розміщували у відсіку для мін.

Перший похід
На момент вступу Японії у Другу світову війну I-123 належав до 9-ї дивізії підводних човнів. При цому у листопаді 1941-го корабель прибув до порту Самах (острів Хайнань), а 1 грудня вийшов звідси та попрямував до Філіппін. Вночі 6 грудня на I-123 виникли технічні проблеми, які унеможливили   занурення. Втім, корабель продовжив виконання завдання і 7 грудня виставив 40 мін у протоці Балабак (веде із Південнокитайського моря у море Сулу дещо північніше від Борнео). Після цього човен попрямував до бухти Камрань (узбережжя центрального В’єтнаму), куди прибув 9 числа. Існує версія, що майже через три роки у серпні 1944-го на цьому мінному загородженні загинув американський підводний човен «Флаєр».

Другий похід
15 грудня 1941-го  I-123 вирушив для виконання завдань у Яванському морі. 18 грудня під час переходу через море Сулавесі човен здійснив невдалу атаку на якийсь транспорт, а 23 грудня провів мінну постановку на північних підходах до порту Сурабая (східна Ява). 31 грудня I-123 завершив похід на півдні філіппінського острова Мінданао у Давао (японський десант висадився тут ще 20 грудня).

Третій похід
10 січня 1942-го I-123 вийшов з Давао і попрямував до Австралії, маючи завдання патрулювати в районі порту Дарвін у затоках Ван-Дімен та Бігль. 20 січня у затоці Бігль човен послідовно випустив по американському флотському танкеру чотири торпеди, проте не досяг влучань. В свою чергу, один з двох есмінців ескорту провів безрезультатну контратаку глибинними бомбами. Тієї ж доби I-123 виставив 30 мін у протоці Дундас, що веде із затоки Ван-Дімен у Тиморське море. 3 лютого човен завершив похід у Давао.

Четвертий похід
19 лютого 1942-го I-123 знову попрямував до Австралії, де 25 лютого виставив 40 мін на західних підходах до Торресової протоки. Після цього кілька тижнів човен провадив безрезультатне бойове патрулювання, а 9 березня прибув до затоки Старінг-Бей (південно-східний півострів острова Целебес), куди на той час перейшла з Давао плавуча база його ескадри.

14 березня 1942-го I-123 вирушив до Японії, де 25 березня став на ремонт у Йокосуці.

П’ятий похід
7 – 17 травня 1942-го в межах підготовки до мідвейської операції корабель перейшов на Маршаллові острова на атол Кваджелейн (до середини 1942-го активно використовувався як база підводних сил Імперського флоту). 19 травня він рушив до Гавайського архіпелагу та 29 числа прибув до Френч-Фрігат-Шолс (атол за вісім з половиною сотень кілометрів на північний захід від Оаху), в районі якого планувалась дозаправка літаючих човнів, що мали провести повітряну розвідку Перл-Гарбору перед атакою на Мідвей (операція К-2). Тієї ж доби та 31 травня I-123 провадив рекогносцирування лагуни атолу та повідомляв про няавність тут гідроавіаносців та інших кораблів, а також польоти гідролітаків. Враховуючи вжиті американцями додаткові заходи протичовнової оборони, розвідувальну операцію скасували. Після розгрому японського авіаносного з’єднання 4 червня I-123 ще певний час безрезультатно перебував у морі, а 25 червня повернувся на Кваджелейн, після чого прослідував до Японії.

Шостий похід
В середині липня 1942-го дивізію І-123 перевели до новоствореного Восьмого флоту, штаб якого знаходився у Рабаулі (головна японська база у архіпелазі Бісмарка, з якої проводились операції на Соломонових островах та сході Нової Гвінеї). 26 липня – 2 серпня корабель здійснив перехід на атол Трук у центральній частині Каролінських островів (тут ще до війни створили головну базу японського ВМФ у Океанії), а через кілька діб союзники висадились на сході Соломонових островів, що започаткувало шестимісячну битву за Гуадалканал. Як наслідок, 7 серпня І-123 вийшов з Труку із завданням слідувати одразу в район Гуадалканалу, де човен передусім мав провести рекогносцирування району якірної стоянки Лунга на північному узбережжі острова. 11 серпня І-123 прибув у зазначений район, а наступної доби біля опівдня сплив та з дистанції дещо більше за 0,5 км провів артилерійський обстріл ворожих позицій, випустивши 14 снарядів. 

Невдовзі японське командування організувало проведення конвою зі значними підкріпленнями, що 24 серпня 1942-го призвело до зіткнення авіаносних з’єднань, відомого як битва при східних Соломонових островах. Втім, І-123 не прийняв у ній участі, оскільки залишався в районі самого Гуадлканалу, де, зокрема, безуспішно спробував передати продовольство спостерігачам на острові Флорида (за кілька десятків кілометрів північніше від Гуадалканалу).

Вночі 29 серпня 1942-го з І-123 надійшла остання радіограма. Вранці тієї ж доби у протоці між східною частиною Гуадалканалу та островом Малаїта американський мінний загороджувач USS Gamble (DD-123)}«Гембл» помітив бойову рубку підводного човна, який провадив занурення. Протягом наступних трьох годин USS Gamble провів кілька атак глибинними бомбами та спостерігав нафтові плями, повітряні пухирі і уламки. Ці події стали фатальними для І-123, який загинув разом з усім екіпажем із 71 особи.

Примітки


 
 
 
