


Пеніциламін, що продається під торговою маркою Купреніл, Cuprimine серед інших, є препаратом, який в основному використовується для лікування хвороби Вільсона. Він також використовується для людей з: каменями в нирках, які мають високий рівень цистину в сечі, ревматоїдним артритом і різним . Його приймають всередину.

Медичне використання
Пеніциламін був схвалений для медичного використання в США в 1970 році. Він включений до переліку основних лікарських засобів Всесвітньої організації охорони здоров'я.

Використовується як хелатувальний агент:
* При хворобі Вільсона, рідкісному генетичному розладі метаболізму міді, лікування пеніциламіном залежить від його зв'язування з накопиченою міддю та виведення із сечею.
* Пеніциламін був другою лінією лікування отруєння миш'яком після  (). Більше не рекомендується.

При цистинурії, спадковому розладі, при якому високий рівень цистину в сечі призводить до утворення цистинових каменів, пеніциламін зв'язується з цистеїном, утворюючи змішаний дисульфід, який є більш розчинним, ніж цистин.

Пеніциламін використовується для лікування склеродермії.

Пеніциламін можна використовувати як  () для лікування важкого активного ревматоїдного артриту у пацієнтів, які не відповіли на адекватне випробування традиційної терапії, хоч сьогодні він рідко використовується через доступність  та інші засоби, такі як тоцилізумаб і тофацитиніб. Пеніциламін діє шляхом зменшення кількості Т-лімфоцитів, пригнічення функції макрофагів, зниження IL-1, зменшення ревматоїдного фактора та запобігання перехресному зшиванню колагену.

Побічні ефекти
Поширені побічні ефекти включають висип, втрату апетиту, нудоту, діарею та низький рівень лейкоцитів у крові. Інші серйозні побічні ефекти включають проблеми з печінкою, облітеруючий бронхіоліт і міастенію. Не рекомендується людям з червоним вовчаком. Застосування під час вагітності може завдати шкоди дитині. Пеніциламін діє шляхом зв'язування важких металів; Утворені комплекси пеніциламін-метал потім виводяться з організму з сечею.

Пригнічення кісткового мозку, дисгевзія, анорексія, блювота та діарея є найпоширенішими побічними ефектами, які спостерігаються приблизно у 20–30 % пацієнтів, які отримували пеніциламін.

Інші можливі побічні ефекти включають:
* Нефропатія
* Гепатотоксичність
* Мембранозний гломерулонефрит
* Апластична анемія (ідіосинкратична)
* Антитілоопосередкована міастенія та , які можуть зберігатися навіть після його відміни
* Медикаментозний системний червоний вовчак
* Elastosis perforans serpiginosa
* Токсичні міопатії
* Небажаний ріст грудей
* Олігоспермія
* Cutis laxa (синдром в’ялої шкіри)

Хімія
 Енантіомери пеніциламіну
Пеніциламін є трифункціональною органічною сполукою, що складається з тіолу, аміну та карбонової кислоти. Він структурно подібний до α-амінокислоти цистеїну, але має гемінал диметильні замісники α до тіолу. Як і більшість амінокислот, це безбарвна тверда речовина, яка існує в цвіттеріонній формі при фізіологічному pH.

Пеніциламін є хіральним препаратом з одним стереогенним центром та існує як пара енантіомерів. (S)-енантіомер, еутомер, є антиартритним, тоді як дистомер (R)-пеніциламін надзвичайно токсичний. З двох його енантіомерів L-пеніциламін (з абсолютною конфігурацією R) є токсичним, оскільки він пригнічує дію піридоксину (також відомого як вітамін B6). Цей енантіомер є метаболітом пеніциліну, але сам по собі не має антибіотичних властивостей. Відомі різноманітні комплексні структури пеніциламін-мідь.

Історія
Джон Волше вперше описав застосування пеніциламіну при хворобі Вільсона в 1956 році. Він виявив цю сполуку в сечі пацієнтів (включаючи себе), які приймали пеніцилін, і експериментально підтвердив, що вона збільшує виведення міді із сечею шляхом хелатування. Спочатку йому було важко переконати кількох світових експертів того часу (Денні Брауна та Камінґса) в його ефективності, оскільки вони вважали, що хвороба Вільсона є головною проблемою не гомеостазу міді, а метаболізму амінокислот, і що димеркапрол слід використовувати як хелатор. Пізніші дослідження підтвердили як мідьцентровану теорію, так і ефективність D-пеніциламіну. Уолше також був піонером інших хелаторів у хворобі Вільсона, таких як триетилентетрамін і тетратіомолібдат.

Пеніциламін вперше був синтезований Джоном Корнфортом під керівництвом Роберта Робінсона.

Пеніциламін використовується при ревматоїдному артриті з першого успішного випадку в 1964 році.

Вартість
У Сполучених Штатах у 2016 році компанія Valeant підняла вартість препарату приблизно з 500 доларів США до 24 000 доларів США для курсового лікування на місяць. В Україні ціна в 2022 р. зросла приблизно на 10 % у порівннянні із 2021 р.

Синоніми
(S)-3,3-dimethylcysteine, D-penicillamine, Penicilamina, Penicillamine, диметил цистеїн, 3-меркапто-D-валін

Примітки


Посилання
*  КУПРЕНІЛ
* 






