Проективна ідентифікація — термін, вперше запроваджений у 1946 році психоаналітиком Мелані Кляйн зі школи психоаналітичної теорії об'єктних відносин, а згодом був переглянутий багатьма авторами, досліджений психоаналізом, особливо для його застосування в терапевтичному середовищі, і зараз визнаний у психоаналітичній психотерапії. Хоча проективна ідентифікація базується на концепції психологічної проекції Фрейда, вона є кроком далі та відрізняється від сенсів Фрейда. Проективна ідентифікація вказує на психологічний ефект, коли люди беруть участь у психологічній проєкції, яка є захисним механізмом Его, таким чином, щоб точно реалізувати свою віру щодо іншої людини. Проективна ідентифікація відрізняється від простої проекції тим, що проективна ідентифікація може сформувати самоздійснюване пророцтво, у якому особа, яка вірить у неправду про іншу, спілкується з іншою людиною таким чином, що вона змінює свою поведінку, щоб реалізувати свою віру. На іншу людину впливає проекція, і вона починає поводитися так, ніби її насправді характеризує спроектована ідея чи переконання. У результаті власний зміст (цінності, думки, почуття) не тільки сприймається як вміст іншої людини, як у випадку проекції, але й фактично викликається там. Зазвичай це відбувається без усвідомлення цього механізму залученими людьми. У певному сенсі проективна ідентифікація підтверджує проекцію себе шляхом створення спроектованої реальності.
 
Проективна ідентифікація може використовуватись як тип захисту, засіб спілкування, примітивна форма стосунків або шлях до психологічних змін; використовується для позбавлення себе від небажаних частин або для контролю над тілом і розумом іншого.  Проективна ідентифікація є потужним інструментом міжособистісного спілкування.

В рамках психоаналізу і в теорії об'єктних відносин
В рамках психоаналізу проективна ідентифікація є примітивним механізмом психологічного захисту та процесом між двома індивідами, коли одна особа через проекцію відчуває неприйнятний інтрапсихічний матеріал як присутній у когось іншого та який надходить ззовні. Несвідомо людина також поводиться таким чином по відношенню до іншої людини, що в іншій людині викликається некероване почуття. У психоаналізі проективна ідентифікація позначає факт проектування характеристик себе на об'єкт, щоб розпізнати себе в ньому. 
Проективна ідентифікація може стати патологічним захисним механізмом. Проективна ідентифікація стає патологічною, якщо вона більше не є тимчасовою, а є засобом заперечення реальності. 
Інтерпретація проективної ідентифікації часто допомагає віддиференціювати прикордонну особистість від психотичної, параноїдну особистість — від параноїдної шизофреннії.
Поняття проективної ідентифікації використовується, зокрема, для роз'єднання психотичного перенесення.

Американська психологічна асоціація зазначає, що:

(1) У психоаналізі проективна ідентифікація є захисним механізмом, у якому індивід проектує якості, неприйнятні для себе, на іншу людину, а ця особа інтроєктує спроектовані якості та вважає, що вона характеризується ними належним чином і виправдано.

(2) У теорії об'єктних відносин Мелані Кляйн проективна ідентифікація — це захисний механізм, у якому людина фантазує, що частина її его відокремлюється та проектується в об'єкт, щоб завдати шкоди або захистити відмовлену частину.

У цьому другому значенні можна сказати, що в близьких стосунках, наприклад, між батьком і дитиною, коханцями або терапевтом і пацієнтом, частини «я» можуть, у несвідомій фантазії, вважатися такими, що втягуються в іншу людину.

Історія походження термінуЦе поняття було введено Мелані Кляйн в контексті стосунків мати-дитина, щоб ідентифікувати явище, що поєднує ідентифікацію (впізнання себе, як у дзеркалі) та проекцію (пригнічені почуття підтримуються зовнішнім елементом). У цьому контексті це обов'язкове і умовне проходження встановлення психіки дитини щодо первинного об'єкта, пов'язане з механізмом проекції-інтроекції, який вона описує. «Мова йде про опис фантастичного світу дитини (її уяви), про структуруючу цінність образу матері». Термін був запроваджений у «Примітках про деякі шизоїдні механізми» (1946) в рамках психоаналізу на позначення примітивного незрілого механізму психологічного захисту від конфлікту, для пояснення шизопараноїдної позиції у якій фантом активний, щоб представити «я» або розщепити частини «я» внутрішнього об'єкта (мати або вихователь), щоб володіти ним і контролювати його. Це призводить до «особливої ​​ідентифікації». Цей механізм пов'язувався з інфантильним садизмом.

У своїй уяві дитина схематично зберігає в собі те, що добре, а погане проектує в образ матері. Другий етап, наступний за проекцією, — це ототожнення з тим, що таким чином спроектовано, це проективна ідентифікація, яка, отже, веде, у нормальному розвитку, до реінтеграції того, що було спроектовано. Вільфред Біон, учень Мелані Кляйн, розглядав проективну ідентифікацію як спосіб невербальної комунікації, який спочатку використовувало немовля, щоб повідомити матері про свій стан і потреби. і також розвине ідею про те, що проективна ідентифікація є структуруючим механізмом, який уповноважує здатність мислити. Він чітко відрізняє цю нормальну проективну ідентифікацію від патологічної проективної ідентифікації.

Захисний механізм, визначений Мелані Кляйн, згодом був переглянутий багатьма авторами, особливо для його застосування в терапевтичному середовищі, і зараз визнаний у психодинамічній психотерапії.

Проективна ідентифікація, інтроекція та проекція — захисти, які є проявом недостатності розмежування між власним "Я" і оточенням.
 Проектовані об'єкти У психоаналізі проективна ідентифікація позначає факт проектування характеристик себе на об'єкт, щоб розпізнати себе в ньому.
Об'єкти (почуття, ставлення), видавлювані в проективній ідентифікації, бувають різних типів — як хороші, так і погані, ідеальні та принижені. Проектуватися може надія, страх (психічної) смерті, агресія, бажання, ревнощі, заздрість.
 Інтенсивність Проективна ідентифікація може мати місце з різним ступенем інтенсивності. У менш порушених особистостях проективна ідентифікація — це не лише спосіб позбутися почуттів, але й отримати допомогу з ними. У нарцисизмі можуть мати місце надзвичайно потужні проекції, які стирають різницю між собою та іншим.
Проективна ідентифікація в поведінці Звернення до цього процесу раннього спілкування може мати місце як захисний механізм у пацієнтів з розладами особистості, але також можливе в повсякденному спілкуванні, зокрема для маніпулювання іншою людиною, у якому суб'єкт вводить свою особистість (своє «я»), повністю або частково, всередину об'єкта, щоб завдати йому шкоди, володіти ним і контролювати його. Проективна ідентифікація може стати патологічним захисним механізмом, який полягає у захопленні цього об'єкта (яким може бути людина) у спробі контролювати та знищити цей об'єкт, специфічні характеристики якого потім заперечуються.

Одним із прикладів проективної ідентифікації є параноїдальний шизофренік, який розвиває марення, що його переслідує поліція. Наляканий поліцією, він починає підкрадатися і поводитися неспокійно біля поліцейських, що посилює підозру поліцейських і ті починають шукати причини, щоб заарештувати його.

У проективній ідентифікації несвідома проекція індивіда спрямовує його до поведінки так, щоб об'єкт проекції почав відчувати спроектовані емоції чи спонукання. Об'єктом проекції, тобто розміщення, зазвичай є неприємний стимул або сприйняття (наприклад, неприйнятний гомосексуальний стимул), який залучена особа не може прийняти.

Найчастіше проектуються речі, які проектуюча особа не може прийняти. Наприклад, «Я зробив щось не так» або «Я маю сексуальні почуття», нестерпні, болючі або небезпечні думки чи переконання про себе. Або це може бути ідея цінності чи оцінки, яку так само важко зрозуміти проектору. Проективна ідентифікація розглядається як дуже ранній або первинний психологічний процес і вважається одним із більш первинних захисних механізмів. Але також вважається, що це є основою для більш зрілих психологічних процесів, таких як емпатія та інсайт.

У своїй книзі «Психоаналітична діагностика» Ненсі МакВільямс стверджує, що проективна ідентифікація має елементи проекції (нав'язування власних почуттів, думок і мотивів іншим) і прийому (приймання почуттів, мотивів і думок інших людей). У певному сенсі проективна ідентифікація підтверджує проекцію себе шляхом створення спроектованої реальності.

Подібну захисну функцію можна спостерігати в повсякденному житті, наприклад, у середовищах, у яких один партнер несе спроектовані риси іншого, і «через проективну ідентифікацію відбувався розподіл емоційної праці у стосунках». «Проективна ідентифікація часто є основною хворобою поранених пар. Кожен відтворює найбільш ідеалізовані, жахливі та первісні риси іншого таким чином, що зводить обох з розуму».

Людина може звинувачувати іншу в тих реакціях, які сама намагається викликати своєю поведінкою.
 Проективна ідентифікація в психотерапії Як і у випадку з перенесенням і контрперенесенням, проективна ідентифікація може бути потенційним ключем до терапевтичного розуміння, особливо коли терапевт здатний терпіти та стримувати небажані, негативні аспекти самого пацієнта з часом.

Трансакційний аналіз наголошує на необхідності «Дорослого» терапевта (его-стану, спрямованого на об'єктивну оцінку реальності) залишатися незабрудненим, щоб досвід проективної ідентифікації клієнта був корисно зрозумілий.
 Відповіді на проекційну ідентифікацію Свідомий опір такій проективній ідентифікації може спричинити, з одного боку, почуття провини за відмову втілити проекцію, з іншого — гіркий гнів через зрив проекції.

У екстремальних випадках реципієнт може втратити будь-яке відчуття свого справжнього «я» і стати пасивним носієм зовнішніх проекцій, наче оволодів ними. Однак, якщо комусь вдасться прийняти і зрозуміти проекцію (якщо терапевт неушкоджений), він отримає багато розуміння проектора.
 Примітки  Див. також
* Ідентифікація (психологія)
* Співзалежність
* Інтроєкція
* Газлайтинг
* Шизо-параноїдна позиція
* Ідентифікація з агресором


