Хуритські пісні — це фрагментарна колекція музичних творів, написаних клинописом на глиняних табличках. Знайдена у 1950-х роках у Королівському палаці в Угариті (сучасна Рас-Шамра, Сирія), у шарі, що датується чотирнадцятим століттям до нашої ери. Одна з уцілілих табличок містить хуритський гімн до Богині Ніккал - найстаріший збережений повний твір нотної музики в світі. Письмо зберігається в колекції Національного музею Дамаска.

Угарит і хуритські пісні

Спеціалісти з археомузикології Давнього Сходу заявляють, що, ймовірно, система фіксації звуків на клинописних табличках була розроблена в Шумері близько 2500 років до нашої ери. Найстарішим нотним записом вважається музична настанова до гімну царю Ліпіт-Іштар (близько 1950 року до нашої ери). Табличку знайшли ​​під час розкопок в шумерському місті Ніппур. Знахідка змінила уявлення про стародавню музику, підтвердивши, що діатонічний звукоряд і, ймовірно, багатоголосся були відомі на тисячу років скоріше, аніж вважалося. Дану нотацію перейняли від шумерів і племена хуритів.

Хуритські пісні досі викликають суперечки між археологами та музикантами. Звісно, основою для розшифрування є ідеально збережений гімн до Богині Ніккал. Пісня є однією із приблизно 36 таких гімнів. Всі 36 гімнів, судячи з фрагментів, записані за тим самим принципом. Текст кожної пісні йде по довгій спіралі хуритською мовою, під текстом записані, вже аккадською мовою, настанови виконання: назви інтервалів і номери, що позначають ноти. Саме цей запис неоднозначний, оскільки немає певної інтерпретації всіх позначень нот та інтервалів. У самому низу таблички написане ім'я автора або писаря — Аммурабі. Оскільки це ім'я аккадське, то швидше за все цей Аммурабі лише записав музику. На фрагментах інших табличок, з іншими гімнами, вказано чотири імені композиторів і це — хуритські імена: Тапсухіні, Пухійяна, Урхійя і Аммій.

На табличці прописано текст пісні та настанову для акомпаніатора, який повинен був грати на 9-струнному різновиді ліри. На іншій табличці є навіть настанова наструнчування інструмента. Повідомлення про групу фрагментів було вперше опубліковане в 1955 і 1968 роках Еммануелем Ларошем, який ідентифікував, як частини однієї глиняної таблички, три фрагменти, каталогізовані польовими археологами, як RS 15.30, 15.49 і 17.387. У каталозі Лароша гімни позначені: H. (для «Хурит») 2–17, 19–23, 25–6, 28, 30 разом із меншими фрагментами РС. 19.164 g, j, n, o, p, r, t, w, x, y, aa і gg. Гімн до Богині Ніккал позначений: H.6.

Гімн до Богині Ніккал, молитва сприяння народжуваности
є найдавнішою збереженою письмовою мелодією, виявленою в історії, яку можна реконструювати.

Хуритський гімн створений у кінці хуритської цивілізації (близько 1400 рік до нашої ери), виникнення якої датується щонайменше 3000 роком до нашої ери.

"Ніккал" (Ніккал-ва-Іб) означає "Велика та плідна Пані". Текст пісні є закликом до угаритської Богині Ніккал, Богині фруктових садів і дружини Бога місяця Яріха, щоб дарувати свою родючість безплідним жінкам:

"Для тих, хто здійснює жертвопринесення тобі.

Приготуй два жертовних хліба в їх чашах, коли я приношу жертвопринесення перед ним. Вони підняли жертви до неба за їх здоров'я та вдачу.

Біля символу срібного меча з правого боку (твого трону) я принесла їх. Я анулюю їх (гріхи). Без приховування і невизнання їх (гріхів), я принесу їх (тобі), щоб було приємно (тобі).

Ти любиш тих, хто приходить, щоб примиритися. Я прийшла покласти їх перед тобою і вивільнити їх через обряд примирення (відпущення гріхів). Я буду вшановувати тебе і біля ніг твоїх не...

Це Ніккал, яка зміцнює їх. Вона дозволяє одруженим парам мати дітей. Вона дозволила їм народитися для їх батьків. Але народжений буде кричати: «Вона не народила жодної дитини». Чому я як справжня дружина не народила дитину для тебе?"

За твердженням Ляроша, останні сім складів кожного з перших трьох рядків повинні повторюватися на початку наступного рядка по два рази. Таке є у інших вавилонських текстах. Та дехто дотримується інших теорій щодо методики повторення рефрену. Гімн став відомою молитовною піснею з моменту відкриття на початку 1950-х:

* https://youtu.be/gynhfxQ1IO4
* https://youtu.be/59ZqUrMPoXk
* https://youtu.be/gpE-N4AevwY
* https://youtu.be/tAc2KDNHEw4
* https://youtu.be/7ZatnTPhYWc

Аккадська клинописна нотація

відноситься до гептатонічної діатонічної гами дев'ятиструнної ліри в системі налаштування, описаній на трьох аккадських табличках, дві з пізнього вавилонського періоду та одна з старовавилонського періоду, приблизно 18 століття до нашої ери. Вважається, що 7-нотна діатонічна шкала та гармонія існували 3400 років тому.

Аккадська діатонічна система давно добре відома: існує цілих три таблички, де вона описана і її легко співставити з сучасною. Інтервалів в цій системі було чотири — терція, кварта, квінта і секста. Та в кожному випадку система базується на конкретному інструменті. Тобто, запис музики для 7-струнного (популярного у Вавилоні) і 9-струнного (більш рідкісного) інструменту виглядає по різному і інтервали позначаються по-різному. Окрім того, не завжди зрозуміло, чи позначення стосується цілого септакорду, чи, приміром, сьомої ноти.

Вавилонська теорія описує інтервали терцій, кварт, квінт і секст, але лише з конкретними термінами для різних груп струн, які можна перетягнути рукою на таку відстань, у чисто теоретичному діапазоні семиструнної ліри (хоча фактично описаний інструмент має дев’ять струн). Вавилонська теорія не мала терміну для позначення абстрактної відстані квінти чи кварти — лише для квінт і кварт між конкретними парами струн. У результаті вийшло всього чотирнадцять термінів, які описують дві пари, що охоплюють шість рядків, три пари, що охоплюють п’ять, чотири пари, що охоплюють чотири, і п’ять різних пар, що охоплюють три рядки. Назви цих чотирнадцяти пар рядків складають основу теоретичної системи та впорядковані по двійки в стародавніх джерелах.

Саме безсистемна послідовність назв інтервалів, їх розташування під, очевидно, ліричними текстами, регулярне вставлення числівників дозволили зробити висновок, що це нотні музичні твори. Деякі терміни різною мірою відрізняються від аккадських форм, знайдених у старішому теоретичному тексті, що не дивно, оскільки це були іноземні терміни. Наприклад, irbute в нотації гімну відповідає rebûttum в теоретичному тексті, šaḫri = šērum , zirte = ṣ/zerdum , šaššate = šalšatum , і titim išarte = titur išartim. Є також кілька більш рідкісних, додаткових слів, деякі з них, очевидно, хурритські, а не аккадські. Оскільки вони переривають інтервально-числовий шаблон, вони можуть бути модифікаторами попереднього або наступного названого інтервалу. Перший рядок Н.6, наприклад, закінчується на ušta mari, і ця пара слів також трапляється на кількох інших уламках табличок з гімнами, зазвичай після числа, але не перед ним.

Текст Н.6 складний, частково через те, що сама хурритська мова є недосконалою для розуміння, а частково через невеликі лакуни через відсутність шматочків глиняної таблички. Крім того, виявляється, що ця мова є місцевим угаритським діалектом, який значно відрізняється від діалектів, відомих з інших джерел. Також можливо, що вимова деяких слів була змінена від звичайної мови через музику.

Крім того, поруч із деякими рядками тексту пісні наводилися числові значення: коли Дамбрилл складав кількість складів у тексті пісні по відношенню до кількості нот у своїй інтерпретації мелодії, дивно, що цікаві числові значення, написані після деяких рядків тексту, фактично точно складаються з сумою необхідних додаткових нот, які не були позначені складами тексту! Є кілька таких інтерпретацій цієї мелодії іншими музикознавцями.

Див. також

Музично-інструментальна культура Трипілля

Посилання

* https://ancientlyre.com/track/2303849/hurrian-hymn-to-nikkal
* https://culturalproject.org/journal/tpost/jsvc0t1s11-sluhamo-ta-rozbiramo-naistarshii-muzichn
* https://pidru4niki.com/13331222/istoriya/arhitektura_mistetstvo_muzika

