
Твір у техніці «стяччато» Донателло — «Бенкет Ірода», Сієнський баптистерій
Стяччато () — це техніка, яка дозволяє митцеві створити заглиблену або рельєфну скульптуру з різьбленням лише на міліметри. Щоб створити ілюзію більшої глибини, товщина поступово зменшується від переднього плану до заднього. Певним чином це більше схоже на 2D-зображення, ніж на 3D-скульптуру, тож рельєф може використовувати перспективу. Вазарі писав про техніку так:



Ця техніка в основному використовувалася в XV і XVI століттях, її зачинателем і основним виконавцем був Донателло. Найранішим прикладом, що зберігся, є його твір «Святий Георгій, який звільняє принцесу» (1416—1417), а інші його твори у цій техніці включають «Мадонна Пацці» (1430), «Успіння Богородиці» («Сант-Анджело-а-Ніло», Неаполь, 1426—1428) та тло у творі «Бенкет Ірода» (Сієнський баптистерій, 1423—1427), а також «Богоматір з немовлям» (1426) його студії.

Мікеланджело теж використовував цю техніку.



Виноски



