
Василій Валентіус ( лат.  Basilius Valentinus ; Базіліус Валентинус) — легендарний бенедектинський монах- алхімік , який нібито жив у XV столітті; його численні трактати здобули широку популярність у XVI—XVII століттях, після перших публікацій Йоганном Тельді ( нім.  Johann Thölde ; бл. 1565—1614), передбачуваним автором творів, приписаних ченцю.

Пройшовши через досвід знаходження філософського каменю , Валентин висловив його в таємничих твердженнях «VITRYOL» і «VITRIOLUM» («Проникай в глибини земні і, очищаючи, знайти прихований камінь  .

Як алхімік, вперше отримав соляну кислоту ( spiritus salis ) - нагріванням кухонної солі з залізним купоросом , вивчив її на метали. Вперше докладно описав сурму , спосіб її одержання із суворого блиску та з'єднання сурми. Описав азотну та сірчану кислоти, царську горілку , нашатир , сулему та інші солі ртуті , деякі сполуки цинку , олова , свинцю , кобальту . Спостерігав «задоволення кислот»  - взаємодія спиртута кислот з утворенням ефірів.