
Мері Коста (анг. Mary Costa, народилася 5 квітня 1930 року)  — американська акторка  та співачка  Її найвідоміша заслуга в кіно — озвучка принцеси Аврори в анімаційному фільмі Діснея 1959 року «Спляча красуня», в якому вона є останньою збереженою актрисою озвучування з перших трьох принцес Діснея, створених за життя Уолта Діснея і за які вона була названа. Легенда Діснея в 1999 році.  Вона є лауреатом Національної медалі мистецтв 2020 року.

Біографія
Мері Коста народилася в Ноксвіллі, штат Теннессі, де прожила більшу частину свого дитинства. Виховувалися, як баптистка, її сім'я мала італійське походження  , вона співала соло в недільній школі у віці шести років. У середній школі Ноксвілла (штат Теннессі) вона співала в хорі.    

Коли Мері була підлітком, її родина переїхала до Лос-Анджелеса, Каліфорнія, де вона закінчила середню школу та отримала нагороду Music Sorority Award, як видатний голос серед старшокласників Південної Каліфорнії. Після закінчення середньої школи вона вступила до музичної консерваторії Лос-Анджелеса, щоб навчатися у знаменитого маестро Гастона Усіглі. Між 1948 і 1951 роками вона з'явилася з Едгаром Бергеном і Чарлі Маккарті на радіошоу в Бергені. Вона також співала з Діном Мартіном і Джеррі Льюїсом на концертах в Каліфорнійському університеті в Лос-Анджелесі та знімала численні рекламні ролики для Lux Radio Theatre. 

У 1952 році, після зустрічі з людьми на вечірці зі своїм майбутнім чоловіком, режисером Френком Тешліном, вона пройшла прослуховування на роль Діснеївської принцеси Аврори, Сплячої красуні, у фільмі Діснея «Спляча красуня» (1959). Уолт Дісней зателефонував їй особисто протягом кількох годин після прослуховування, щоб повідомити, що роль належить їй. У 1958 році Косту покликали замінити Елізабет Шварцкопф на гала-концерті в Hollywood Bowl під керівництвом Кармен Драгон. Завдяки схвальним відгукам про цей виступ її запросили співати головну роль у її першій повністю поставленій оперній постановці «Продана наречена», поставленій відомим німецьким продюсером Карлом Ебертом для Опери Гільдії Лос-Анджелеса. Пізніше Еберт попросив її з'явитися на фестивалі в Глайндборні, де вона дебютувала.  

Коста зіграв 44 оперні ролі на сценах по всьому світу, включаючи « Манон » Жуля Массне в Метрополітен-опера, Віолетту в «Травіаті » в Королівській опері в Лондоні та Великому театрі в Москві, а також Кунегонду в Лондонській опері 1959 року. прем'єра п'єси Леонарда Бернштейна « Кандід ». У 1961 році для RCA вона записала Мюзетту в «Богемі» разом з Анною Моффо та Річардом Такером з оркестром і хором Римського оперного театру під керівництвом Еріха Лайнсдорфа.

Серед партій, які вона виконувала в опері Сан-Франциско, - Титанія в американській прем'єрі опери Бріттена "Сон літньої ночі" (1961), Нінетта у світовій прем'єрі опери Нормана Делло Джойо "Кривавий місяць" (1961) та Анна Трулів у прем'єрі опери Стравінського "Ходіння по муках" (Сан-Франциско). Дебютувала на сцені Метрополітен-опера в партії Віолетти в опері "Травіата" 6 січня 1964 року.  .

Коста справляла враження на телевізійну аудиторію протягом усієї своєї кар'єри, виступаючи в якості гостя в багатьох шоу, таких як Різдвяне шоу Бінга Кросбі на NBC-TV. У 1970 році вона з'явилася разом з Кросбі та Серджіо Франкі в «Голлівудському палаці» . Вона також з’явилася у програмі Timex Special для Френка Сінатри « Жінка року » для NBC, де разом з іншими вона була визнана однією з «Жінок року». У 1973 році Семмі Девіс-молодший попросив її з'явитися на його першій програмі NBC Follies, де вона виконала блюзові композиції разом із Семмі за підтримки Чарлі Паркера . 

Жаклін Кеннеді попросила її заспівати на панахиді за своїм чоловіком, президентом США Джоном Ф. Кеннеді, на спортивній арені Лос-Анджелеса в 1963 році. Вона співала на інавгураційному концерті Центру виконавських мистецтв Джона Ф. Кеннеді в 1971 році. У 1972 році вона зіграла головну роль у повнометражному фільмі Metro-Goldwyn-Mayer «Великий вальс», що розповідає про життя Йоганна Штрауса II . Додаткові кадри у фільмах включають The Big Caper (1957) і Marry Me Again (1953). 

Пізні роки
Після завершення акторської кар'єри у 2000 році Коста присвятила свої останні роки натхненній роботі з дітьми та підлітками, виступаючи з мотиваційними промовами у школах та коледжах по всій країні. Вона також виступає зі знаменитостями за запобігання насильству над дітьми. Вона продовжує виступати в рекламних роликах для Disney, нещодавно для випуску Blu-ray «Спляча красуня» та 50-ї річниці фільму. 

У 1989 році вона отримала нагороду за життєві досягнення Фонду Ліції Альбанезе Пуччіні. Коли Дісней почав випускати відеокасетні версії своїх анімаційних фільмів, Коста була однією з трьох актрис, які подали позови щодо гонорарів за свої виступи; у 1989 році, коли Коста подав заяву, Пеггі Лі з «Леді та бродяги» (1955) пізніше виграла свій позов у квітні 1990 року, а Ілен Вудс із «Попелюшки» (1950) подала свій у грудні 1990 року.  Актриса озвучення Дженніфер Хейл замінила Косту, як голос Аврори в 2001 році. 

У листопаді 1999 року вона отримала нагороду Disney Legends Award, і тепер її відбитки рук є постійною частиною Disney Legends Plaza біля входу в Disney Studios. У 2000 році Американська легенева асоціація вибрала її відомою жінкою штату Теннессі. А в квітні 2001 року Гільдія Метрополітен-опера нагородила її за видатні вистави Верді 20-го століття. У 2003 році вона була призначена президентом Джорджем Бушем до Національної ради з мистецтв, де вона працювала до 2007 року. У грудні 2007 року коледж Карсона-Ньюмана в Джефферсон-Сіті, штат Теннессі, присвоїв їй ступінь почесного доктора образотворчих мистецтв. 2 листопада 2007 року вона була введена до Зали слави опери Ноксвіль. Раніше вона відкрила перший сезон Ноксвільської опери в 1978 році як Віолетта в «Травіаті ». 

У 2012 році Коста виступала доповідачем на церемонії вручення дипломів штату Пеллісіпі.  10 листопада 2014 року їй було присвоєно звання Почесного доктора гуманітарних та музичних наук Коледжу мистецтв і наук Університету штату Теннессі, м. Ноксвілл. У 2014 році Коста була названа однією з лауреатів премії "Данина поваги жінкам", що вручається Молодіжною асоціацією жінок Ноксвілла під час святкування її 30-річного ювілею. 17 березня 2015 року стала лауреатом Губернаторської премії штату Теннессі в галузі мистецтв за 2015 рік.  

У свій 86-й день народження Коста написала відкритого листа своїм шанувальникам, в якому подякувала їм за підтримку.  Вона також оголосила, що більше не відповідатиме безпосередньо на листи фанів, але продовжить роздавати автографи та зустрічатися з фанатами на заходах, а також зосереджуватиме свої зусилля на роботі з маленькими дітьми.  

У серпні 2020 року під час пандемії COVID-19 Коста ще раз подякувала шанувальникам за їх постійну підтримку, але також оголосила, що більше не відповідатиме на жодні листи фанатів через величезну кількість листів, які вона отримала після свого 90-річчя.   

13 січня 2021 року вона була нагороджена Національною медаллю мистецтв   .

Фільмографія


рік

 Назва

 Роль

 Примітки


 1953 рік

 Одружись зі мною знову

 Джоан




 1957 рік

 Великий каперс

 Кей




 1959 рік

 Спляча красуня

 Принцеса Аврора

 Голос


 1972 рік

 Великий вальс

 Джетті Треффз




 2000 рік

 Тит Андроник

 Плакальниця

 


 2007 рік

 Зачарований

 Стара жінка




Джерела

* Каммінгс, Девід (вид. ),  "Costa, Mary, ''International Who's Who in Classical Music, Routledge, 2003, p. 158;
* Хейс, Джон  «2 з наступним майбутнім: Мері Коста та Мерилін Горн», Billboard, 16 травня 1964 р., стор. 38
* Холліс, Тім і Ербар, Грег, Мишачі  сліди: історія Walt Disney Records, Univ. Press of Mississippi, 2006, стор. 52;
* Kennedy, Michael and Bourne, Joyce,  Mary Costa profile, The Concise Oxford Dictionary of Music, Oxford University Press, 1996 (доступ через Encyclopedia.com 26 січня 2010)
* Metropolitan Opera,  Performance Record : Costa, Mary profile, metoperafamily.org; доступ 12 серпня 2014 р.
* Сліман, Елізабет (ред. ),  Профіль Мері Коста, The International Who's Who of Women'', Routledge, 2001, стор. 116;
* The Walt Disney Company,  Disney Legends: Mary Costa m legends.disney.go.com; доступ 26 січня 2010 р.

Примітки


Зовнішні посилання

* 
*  Mary Costa at the Disney Legends Website






