
«Я» — особистий займенник однієї особи однини. У українській мові особистий займенник немає ввічливо-ієрархічних форм, притаманних особистим займенникам деяких східних мов, не відрізняється за родами, і змінюється відмінками. Я (Ja) як займенник першої особи однини присутній також у більшості інших слов'янських мов (польській, сербській, словацькій, чеській, хорватській, російській, білоруській).

Етимологія
Слово сходить до , з протетичним j (порівн. словен . jaz) і відпаданням z.

Праслов'янська форма близька до іранських (пор.  ) та балтійських мов (, ) і, у свою чергу, продовжує пра-и.е. * eǵ (h) o (m) (пор. ; , , ).

Цікаві факти
Слово «я» є шифтером, його значення залежить від того, хто говорить.

«Я» — перше слово у списку Сводеша.

Примітки


Посилання

* 
* 
* : «''З'ясовано, що займенник Я акцентує увагу на кандидаті і виділяє його з-поміж інших''.»


