

Ольга Антонівна Лаурістін (Кюннапуу) (, волость Колга Хар'юського повіту Естляндської губернії, тепер Естонія — , місто Тарту, Естонія) — радянська та естонська революціонерка і державна діячка, народний комісар соціального забезпечення Естонської РСР, міністр кінематографії Естонської РСР. Депутат Верховної ради Естонської РСР. Депутат Верховної Ради СРСР 1—3-го скликань (з січня 1941 року).

Життєпис
Народилася в родині вчителя. Її батько Антон Кюнапуу працював викладачем у Колгаській волосній школі. У 1916 році вступила до Талліннської російської казенної гімназії, потім перевелася в Талліннську комерційну жіночу гімназію.

Політичною діяльністю Ольга Кюнапуу почала займатися ще гімназисткою. У 1920 році вступила до Естонської робітничої (комуністичної) партії. 

Після закінчення гімназії в 1922 збиралася продовжити навчання в Радянській Росії. Але за завданням комуністичної партії вступила на філософський факультет Тартуського державного університету. У 1922 році була однією із засновників Соціально-філософського студентського товариства, члени якого брали участь у роботі профспілкових молодіжних комісій та інших робітничих організацій.

У 1923 році ЦК Комуністичної партії Естонії була направлена ​​до Естонської незалежної соціалістичної робочої партії, де проводила роботу з її переходу в легальну робітничу партію. Партія почала працювати під керівництвом КПЕ і повністю перейшла на бік фракції «Єдиний фронт», яка отримала на виборах до Рійгікоги десять місць (учасники робітничого руху балотувалися від цієї партії).

21 січня 1924 року, перебуваючи в «Робітничому підвалі» на зборах комуністів, була заарештована поліцією. На «Процесі 149 комуністів», який було завершено 27 листопада 1924 року, Кюнапуу назвала себе комуністкою та була засуджена до довічної каторги. У 1938 році була звільнена із каторги за загальною амністією.

Після радянській окупації Естонії в 1940 році була обрана депутатом до Державної Думи 2-го скликання за списком виборчого блоку «Союз трудового народу Естонії», працювала секретарем парламенту.

У червні 1940 року призначена заступником головного редактора газети «Рахва Хяель» («Голос народу») і одночасно завідувачем відділу ЦК КП(б) Естонії з культури та жіночих організацій. З осені 1940 року — начальник Головного управління у справах видавництв і літератури Естонської РСР.

На початку німецько-радянської війни разом із дочкою евакуювалася на територію РРФСР, де працювала відповідальним редактором радіопередач естонською мовою Всесоюзного радіокомітету. Також керувала виданням літератури естонською мовою в Москві, а з травня до жовтня 1944 року — в Ленінграді.

У жовтні 1944 — 1947 року — народний комісар (з 1946 року — міністр) соціального забезпечення Естонської РСР.

У 1947 — січні 1951 року — міністр кінематографії Естонської РСР. У серпні 1950 року Ольга Лаурістін була звинувачена в тому, що керує міністерством «канцелярсько-бюрократично». У січні 1951 року її зняли з посади міністра, а в 1952 році виключили з ВКП(б). У вересні 1953 року була відновлена ​​у членах партії.

Потім працювала головою Президії Естонського товариства дружби та культурних зв'язків із зарубіжними країнами. З 1961 по 1989 очолювала Естонське відділення Радянського Фонду Миру.

Померла 25 червня 2005 року в місті Тарту.

Родина
У 1939 році вийшла заміж за Йоганнеса Лаурістіна, учасника робітничого руху, який пізніше став головою Ради народних комісарів Естонської РСР та загинув 28 серпня 1941 року.

У червні 1945 року вийшла заміж за Гендріка Алліка, який працював заступником голови Ради міністрів Естонської РСР та був репресований у грудні 1950 року.

Мала дочку Мар'ю Лаурістін та сина Яака Алліка.

Нагороди та відзнаки
* орден Жовтневої Революції (1978)
* орден Трудового Червоного Прапора (6.03.1950)
* орден Дружби народів (1983)
* медалі

Примітки


Джерела
*  Лауристин Ольга Антоновна 





