 Зв'язна система координат ЛА
 Анімація автоколивань типу «голландський крок»
Голландський крок - складне просторове автоколивання в зв'язаній системі координат, що виникає при польоті літака, складається з протифазної комбінації рискання (шляхових або курсових коливань) і крену (розгойдування з боку в бік) .

Походження терміну голландський крок наразі достеменно невідоме, але, ймовірно, що це якось пов'язано з ковзанярським спортом — рухи спортсмена-ковзаняра можуть нагадувати розгойдування літака в просторі.

Фізика явища
Коливання типу голландський крок виникають внаслідок недостатньої колійної стійкості та надмірної поперечної стійкості літака.

При обертанні літака відносно повздовжньої осі OX, за рахунок бічної складової сили тяжіння виникає самовільне ковзання в бік крила, що опускається. Це відразу ж призводить до виникнення моменту поперечної стійкості, який прагне зменшити крен. У той же час виникає і момент колійної стійкості, що прагне розгорнути ніс літака в бік ковзання, що виникло. Оскільки на багатьох літаках колійна стійкість значно слабша за поперечну, то відновлення ковзання відстає за часом від відновлення крену. Літак за інерцією проскакує становище без крену і починає кренитися у протилежний бік. Таким чином, літак, без втручання пілота в управління, здійснюватиме незатухаючі коливання по крену та ковзанню.

На поперечну стійкість впливає аєродинамічне компонування літака і особливо - стрілоподібність крила: у висунутого вперед напівкрила (при розвороті) збільшиться коефіцієнт підйомної сили, а у відстаючого відповідно зменшиться, так виникне момент крену, що протидіє ковзанню.

Способи запобігання
 Схема протидії голландському кроку, скан з керівництва до літака Boeing E-3 Sentry
До коливань типу голландський крок більшою чи меншою мірою схильні практично всі літаки, але реальна необхідність технічного вирішення проблеми виникла з появою стрілоподібного крила .
 Заходи конструктивної протидії «голландському кроку»: ліворуч — конструкція з низькою дорожньою стійкістю, праворуч — підвищена дорожня стійкість за рахунок подовження хвостової частини фюзеляжу , укрупнення вертикального хвостового оперення, супутнього зміщення крил ближче до носа.
На відносно стійких літаках достатньо ввести в канал управління кермом напрямку контур автоматичного парирування моменту, що розвертає, - це так званий демпфер рискання . Чутливим елементом демпфера рискання є двоступеневий гіроскоп, що реагує на кутову швидкість ω y, щодо нормальної осі ОY, електричний сигнал, що знімається з гіроскопу обробляється, посилюється і подається на кермову машину автопілота або кермовий агрегат САК (система автоматичного керування).

На схильних до розгойдування або статично нестійких літаках встановлені автомати демпфування по всіх трьох каналах (демпфери рискання, тангажу та крену).

Демпфер рискання - це повністю автоматична система, що допомагає пілоту. У польоті під час роботи демпфера та автоматичному відхиленні керма напрямку ніяких переміщень органів управління у кабіні екіпажу немає.

Пригоди

* 3 травня 2013 року, літак-заправник Boeing KC-135 Stratotanker № 63-8877, аеропорт Бішкек, Киргизія. Відмова демпфера рисканя після зльоту. Через 9 хв польоту розгойдування за курсом переросло у просторові автоколивання типу «голландський крок». Екіпаж причини розгойдування не визначив. Під час виконання розвороту автоколивання значно посилилися, і на 18 хвилині польоту літак зруйнувався через перевантаження, на які не був розрахований; екіпаж (троє людей) — загинув.

Див. також
* Стійкість та керованість
* Стрілоподібність крила

Примітки


Література

* Пашковський, І. М. Стійкість і керованість літака -  .: Машинобудування - 328 с.; 1975 р.

Посилання

*  Boeing 727 Yaw Damper

