
Роман Юрійович Барвінок (позивний — Скрипаль; 12 травня 1993, с. Диканька, Полтавська область, Україна — 20 серпня 2022, с. Піски, Донецька область) — український музикант, громадський активіст, військовослужбовець, матрос 35 ОБрМП Військово-Морських сил Збройних сил України, учасник російсько-української війни. Кавалер ордена «За мужність» II (2022, посмертно), III ступеня (2022).

Життєпис
Роман Барвінок народився 12 травня 1993 року в Диканьці та хрещений в тій церкві, яку Микола Гоголь описував в повісті «Ніч напередодні Різдва».

Шкільні роки провів в Одесі.

Музикою займався з чотирьох років, скрипкою — з п'яти, танцями — з трьох.

З 7 років навчався при музучилищі та консерваторії. В 6-му клас перевівся до ОССМШІ ім П. С. Столярського в клас педагога О. В. Павлова.

В 16 років переїхав до Ірпеня і познайомився з УНА-УНСО, а у 18 років вступив в організацію офіційно, хоча вишколи проходив і до офіційного вступу.

9 клас — рік КССМШ.

Згодом вступив на третій курс Полтавське музучилище, але не довчився. 

2012 року брав участь у Мовному майдані.

Виступав у складі ансамблю «Сакартвело» на сцені Одеського оперного театру.

Був побратимом Михайла Жижневського, який одним із перших загинув під час Революції гідності.

З 2014 по 2016 рік присвятив себе сім'ї, бо тоді саме мав стати батьком. Дружина мала проблеми зі здоров’ям і він не міг ризикувати дитиною. Проте сім'я, в певному розумінні, так і не склалася. Але до останнього підтримував близькі та родинні стосунки з донькою та дружиною. 

2016 року пішов до військкомату, але його не взяли в ЗСУ через поганий зір. Після цього він пішов на фронт у лавах УДА.

2020 року долучився до акції «Весна на граніті» 

В кінці травня 2020 підписав контракт з ЗСУ та дав присягу. 
Згодом отримав « Право носити берет кольору морської хвилі», успішно пройшовши лінію перешкод. 
Пізніше воював у складі 503 ОБМП. Став професійним кулеметником, працював з ДШК і НСВ-12,7.

Після початку повномасштабного вторгнення росії в Україну батько Романа, Барвінок Юрій Олександрович, пішов на фронт та разом з сином став на захист України . 

У складі 36 ОБрМП Роман брав участь в обороні Маріуполя.

У березні 2022 року поранений, він прикривав відхід своїх. А потім, коли всі вийшли, кілька кілометрів добирався до медиків, за що отримав орден «За мужність» III ступеня. Вертольотом був евакуйований з Маріуполя.

Проходив лікування у ВМКЦ ЗР повернувся на фронт, але у склад 35 ОБрМП.

2 червня 2022 року на фронті загинув його батько Юрій Олександрович Барвінок.

Загинув вранці 20 серпня 2022 року у селищі Піски, що в Донецькій області, від прямого влучання снаряду в бліндаж.

Нагороди
* орден «За мужність» II ступеня (23 листопада 2022) — за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі.
* орден «За мужність» III ступеня (27 квітня 2022) — за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі.

Примітки


Джерела
*  Цитатник Небесного полку // Ukraїner.
*  «Коли грав на скрипці, стрільба зупинялася: слухали й наші, і вороги». На війні загинув воїн і музикант Роман Барвінок-Скрипаль // Новинарня. — 2022. — 20 серпня.
*  Роман Барвінок-Скрипаль: «Музика то є моє життя. Скрипку з 5 років в руках тримаю» // Втренді. — 2020. — 19 квітня.
*  Роман Барвінок на Платформі пам'яті Меморіал






