

Пахачинський хребет — один з основних хребтів Коряцького нагір'я, висотою до 1715 м і завдовжки 100 км.

Історія дослідження
Отаман Володимир Атласов був першим з європейців, який навесні 1697 року хребет перетнув хребет зі своїми людьми під час Камчатської експедиції. Згодом А. Васьковський у своїх роботах з вивчення Коряцького нагір'я замість значного за протяжністю Коряцького пасма виділив і назвав ряд різноорієнтованих хребтів — Ветвейський (найбільший — 350 км), Пахачинський (100 км), майже меридіональний Південно-Майнський (190 км) широтні кулісоподібно розташовані Койве-Реланський і Мейнипільгінський (довжина кожного з них становить 150—200 км).

Література
* Геологія СРСР, т. 30, М., 1970
* Геологія та корисні копалини Коряцького нагір'я, Л., 1965
* Тільман С. М. та ін, Тектоніка Північного Сходу СРСР, «Праці Північно-Східного комплексного науково-дослідного інституту», 1969, ст. 33 томи
* Васьковський А. П., Огляд гірських споруд крайнього північного сходу Азії, «Матеріали з геології та корисних копалин Північного Сходу СРСР», 1956, ст. 10 томах
* Пармузін Ю. П., Північний Схід та Камчатка. М., 1967; Північ Далекого Сходу, М., 1970

Примітки


Джерела
* Корякское нагорье — статья из Большой советской энциклопедии. 
*  А. В. Беликович. Растительный покров северной части Корякского нагорья. Владивосток: Дальнаука, 2001. 420 с.




