


Блінова Ніна Григорівна ( 6 грудня 1935 Чернігів, Українська РСР, СРСР — 19 грудня 2020, Тернопіль, Україна) — радянська й українська лікарка, науковиця в галузі медицини, педагог.

Біографія
Народилася у сім'ї військового у місті Чернігів. По завершенню Другої світової війни сім'я пререїхала до Тернополя. 

По закінченню школи вступила до Київського медичного інституту, на третьому курсі із сімейних обставин перевелася до Харківського медичного університету, де за результатами навчання здобула диплом з відзнакою.

Почала працювати лікарем у складі бригади швидкої допомоги. Згодом працювала у обласних клінічних лікарнях Тернополя, а пізніше вела приватну лікарську практику та викладала у місцевому коледжі. Наукову діяльність проводила на базі кафедр Тернопільського національного медичного університету. Стала автором і співавтором понад 90 наукових праць.

Померла 19 грудня 2020 та похована на Тернопільському міському кладовищі.

===Сім’яЧоловік — Блінов Євген Миколайович, радянський інженер. Син — Блінов Дмитро Євгенович, інженер.

Дочка — Самогальська Олена Євгенівна, українська вчена у галузі медицини, лікар-гастроентеролог.  
 Наукова та лікарська діяльність Наукову роботу проводила, працюючи у складі кафедр факультетської терапії, пізніше кафедри кардіології факультету післядипломної освіти, а згодом кафедри терапії факультету післядипломної освіти Тернопільського національного медичного університету.  

Наприкінці 60-х, коли фізіотерапія лише починала своє становлення у системі радянської медицини, вивчала їх застосування у неврології на базі Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні. Стояла у заснування фізіотерапевтичного відділення та керувала ним упродовж перших чотирьох років.

У 1971 році захистила наукову дисертацію на тему: «Андрогенна і глюкокортикоїдна функції наднирників у хворих попереково-крижовим радикулітом» під керівництвом професора Іщенка Михайла Михайловича.  

У 1983 році отримала свідоцтво на винахід, розробивши у співавторстві з Рудиком Борисом Івановичем та Ковтун Євгенією Володимирівною, спосіб лікування аутоімунних поліартритів із застосуванням електротерапії. Згідно з Описом винаходу до авторського свідоцтва спосіб відрізняється тим, що з метою скорочення термінів лікування та зменшення ускладнень, вводять 0,05-0,08 г циклофосфану і 1,0-1,6 г диметилсульфоксиду електрофорезом з позитивного полюса. У проведених клінічних дослідженнях встановлено, що при даному методі лікування порівняно з контрольною групою біль і скутість у суглобах проходять на 3-4 дні раніше, амплітуда рухів у них збільшується на 10-20°, суглоб зменшується в об'ємі на 1-1,5 см. 

У 80-х вивчала кардіологію та внутрішні хвороби, працюючи терапевтом-клініцистом на базі Тернопільскої обласної лікарні.

Стала автором і співавтором понад 90 наукових праць..

Проводила лекції, зокрема була лекторкою товариства «Знання».

У 1998 розпочала приватну медичну практику, а її спеціалізований приватний кабінет став одним з перших медичних закладів недержавної форми власності у регіоні.
 Примітки ==













