
"Аніара " — науково-фантастичний фільм 2018 року, написаний та знятий Пеллою Кегерманом і Г'юго Лільєю. Фільм є адаптацією однойменної шведської епічної поеми Гаррі Мартінсона 1956 року. Дія фільму розгортається в антиутопічному майбутньому, де кліматичні зміни спустошують Землю, спонукаючи масову міграцію із Землі на Марс. Коли одна така рутинна поїздка збивається з курсу, пасажири «Аніари» намагаються впоратися зі своїм новим життям.

Прем'єра фільму відбулася на Міжнародному кінофестивалі в Торонто у 2018 році, а у 2019 році його випустила компанія Magnolia Pictures.

Сюжет
Десь у майбутньому Земля постраждала від природних катаклізмів і підвищення рівня моря, що зробило її майже непридатною для життя. Жінка (Емелі Гарберс) працює на борту «Аніари», розкішного космічного корабля, який доставляє пасажирів із Землі на Марс за три тижні. Її робота передбачає роботу в якості «мімароба» у Міма, штучному інтелекті, створеному, щоб викликати у глядачів враження від пишного, зеленого минулого Землі через повне занурення у віртуальну реальність, яка зачіпає спогади та емоції учасників.

У перший тиждень плавання Аніари корабель раптово відхиляється від курсу, щоб уникнути зіткнення з космічним сміттям. Частина уламків пробиває корпус і потрапляє в ядерний реактор корабля, викликаючи неминучий розплавлення та змушуючи екіпаж катапультувати все паливо корабля. Це призводить до того, що корабель не має навігаційного контролю, не має силової установки, а отже, не може повернутися до свого початкового курсу. Капітан Чефоне обіцяє пасажирам і екіпажу, що вони зможуть відновити подорож до Марса, коли корабель пройде повз небесне тіло, що має статися не пізніше ніж через два роки. Сусід мімароби по кімнаті, астроном корабля, пізніше відкриває їй, що це брехня і що немає можливості відновити курс.

На борту Мімароб виявляє, що її зазвичай неважлива робота стає більш популярною та необхідною, ніж будь-коли, оскільки пасажири жадають Міма, щоб заспокоїти їх від клаустрофобії та панічних атак. Через три роки Міма стає однією з найважливіших функцій, необхідних для збереження спокою на борту судна. Оскільки так багато людей приносять свої жахливі спогади про знищення Землі до Міми, вона стає приголомшеною та самознищується, вчиняючи самогубство. Хоча Мімароб попросила у капітана місяць відпочинку для Міми, її звинувачують у несправності машини та ув'язнюють.

На четвертому році на кораблі розвинулися культи, і самогубства призвели до того, що Мімароб та Ісагель, колишня пілотеса, яка тепер є коханою Мімароби, були звільнені та перепризначені на роботу. Мімароб та Ісагель приєднуються до культу родючості, присвяченого Мімі, внаслідок чого після оргії Ісагель залишається вагітною. Вона страждає від депресії під час вагітності і відчуває спокусу покінчити з життям дитини після її народження. Мімароб хоче побудувати «проміневий екран», проекційний пристрій, який імітує Міму, щоб полегшити депресію Ісагель, у той час як капітан Чефон забороняє їй це робити та наказує їй зосередитися на навчанні дітей, сподіваючись, що один або декілька з них вони могли б знайти спосіб повернути їх на Марс.

На п'ятому році корабельний астроном і Ісагель виявляють, що досить великий зонд, що, можливо, містити паливо, рухається до Аніари. Це означало, що, можливо, робиться спроба порятунку. Зонду знадобиться більше року, щоб дістатися до Аніари, і після того, як на шостому році його доставили на корабель, екіпаж швидко розуміє, що вони не можуть ідентифікувати його походження або чи містить він паливо. Поки капітан наказує екіпажу продовжувати працювати над зондом, вони врешті-решт втрачають надію, що це засіб порятунку. Астроном нарікає, що їхній корабель — це саркофаг, який порушує накази капітана Чефоне, щоб екіпаж тримався єдиного фронту, щоб пасажири не втратили надію. У пориві гніву капітан Чефоне стріляє в Астронома з електрошокера, який вбиває її.

Мімароб розпочинає роботу над своїм проекційним пристроєм, і врешті-решт їй вдається спроектувати водоспад на темні вікна космічного корабля. Здобувши успіх, вона дізнається, що Ісагель покінчила життя самогубством, а також убила дитину, яку вони разом виховували. Через п'ять років нечисленний член екіпажу, що залишився, святкує 10-ту річницю своєї подорожі в космосі. Мляво приймаючи почесну медаль від капітана Чефоне за створення екрану-променю, Мімароб помічає, що його зап'ястки перев'язані через ймовірну спробу самогубства. Резервуари з водоростями, які пасажири використовують для їжі та води, заражені. На 24-му році подорожі кілька тих, хто залишився в живих, включаючи Мімароб, сидять, схрестивши ноги, в тьмяно освітленій кімнаті. Невідома жінка в групі розповідає про божественну силу сонячного світла на Землі, поки корабель повільно опускається в останню темряву.

Нарешті, у  році своєї подорожі, «Аніара» — покинута, замерзла та позбавлена людського життя — досягає сузір'я Ліри та наближається до планети, такої ж зеленої та гостинної, як колись Земля.

Акторський склад

* Емелі Гарберс у ролі Мімароби
* Б'янка Крузейро як Ісагель
* Арвін Кананіан — капітан Чефон
* Аннелі Мартіні в ролі астронома

Рецензії
Загалом Аніара отримала схвальні відгуки. На агрегаторі оглядів Rotten Tomatoes він отримав 71 % результатів на основі 51 огляду із середнім балом 7/10. Консенсус критиків веб-сайту звучить так: «Сліпучий, але трохи нудний бездоганний дизайн продукції ANIARA підривається його приголомшливими філософськими роздумами». На Metacritic він отримав 61 % на основі 16 критиків.

Норман Вілнер з NOW Toronto каже, що фільм «охоплює екзистенціальні можливості науково-фантастичного кіно». Ґардіан у двох рецензіях дав фільму чотири зірки, назвавши його «приголомшливою науково-фантастичною екологічною притчею» та «страшно заворожуючою космічної одіссеєю» відповідно. Flickering Myth характеризує мамаробу Йонссона як «складну і чутливу». Тео Багбі з TНью-Йорк таймс охарактеризував Аніару як «депресивну», але також сказав, що «прихильність до похмурості викликає мистецьке захоплення». Hollywood Reporter, з іншого боку, сказав: «Але хоча теми зрозумілі, драми небезпечно бракує».

У 2019 році Аніара отримала приз «Астероїд» за найкращий міжнародний фільм на Фестивалі наукової фантастики у Трієсті.

На церемонії вручення шведської премії Золотий жук у 2020 році фільм отримав чотири нагороди, у тому числі за найкращу жіночу роль у головній ролі та найкращу жіночу роль другого плану Емелі Гарберс (уроджена Йонссон) і Б'янка Крузейро відповідно.

Примітки


Див. також
* Аніара (поема)

Посилання

* 









