
140Р (опытный разведчик, 1949)
140Р (опытный разведчик, 1949)
Категория:Воздушные суда по алфавиту
Категория:Воздушные суда, осуществившие первый полёт в 1949 году
140Р - проект далекого реактивного розвідника з крилом зворотної стріловидності на базі досвідченого бомбардувальника "140". Відрізнявся від базового варіанта оснащенням та льотно-технічними характеристиками. Через проблеми з крилом у серію не пішов. За підсумками невдалих випробувань ЦАГІ винесло вердикт про небажаність використання крила зворотної стріловидності в авіації.

Історія створення
Після катастрофи нацистської Німеччини багато авіаційних фахівців залишилися без роботи. На початку 1946 року НКВС провело операцію щодо їх збору та вербування, авіаційних інженерів вивезли в підмосковне Підберез'я , де надали комфортні умови для життя та роботи. Виробничою базою для ще безіменного ОКБ були ділянки авіаційного заводу № 256. Наприкінці 1946 року німецькі фахівці були поділені на два конструкторські бюро: ОКБ-1 та ОКБ-2  . ОКБ-1, що складалося зі співробітників фірми «Юнкерс», очолив доктор Брунольф Бааде, фахівець зі стріловидності крила, який раніше працював у КБ фірми Юнкерс, полем діяльності даного бюро були важкі літаки  . Якийсь час конструктори займалися доопрацюванням німецьких проектів реактивних літаків.

Одним із даних проектів був EF-131, шестирухова модифікація Ju 287 . Однак він швидко перестав задовольняти вимогам радянських військових, до того ж загалом випробування проходили невдало — літак мав тенденцію до поздовжнього розгойдування та сильної вібрації  . Вже до 1948 року спочатку ініціативний проект німецьких фахівців, літак «140», став пріоритетнішим напрямом робіт. При проектуванні активно використовувалася аеродинамічна труба Т-106 ЦАГІ, моделювання поведінки крила зворотної стріловидності здійснювалося на лабораторії ЛЛ-3, що літає  . Крім того, ще одна турельна установка була зміщена з хвоста у верхню частину фюзеляжу. Шість двигунів Jumo-004B було замінено на два АМ-ТКРД-01 у розвинених мотогондолах. За розрахунками конструкторів, збільшення потужності дозволяло бомбардувальнику на короткий час долати звуковий бар'єр і досягати швидкості 1.1 М  .

Однак через мимовільне закручування крила і ненадійність двигунів АМ-ТКРД-01 випробування проходили повільно  . Після заміни двигунів на два РД-45 літак остаточно перестав задовольняти техзавдання, і після десяти польотів тривалістю 15 години випробування були зупинені, а всі роботи були сконцентровані на створенні розвідувальної модифікації літака. 14 травня 1949 року Рада Міністрів видала розпорядження номер 1886—696, згідно з яким проект «140» мав бути модернізований з використанням двигунів ВК-01  «140Р» втратив бомбовідсік, отримавши натомість дві камери серії АФА та РЛС під краплеподібним обтіком. Передбачався невеликий відсік для освітлювальних бомб, 20 мм гармати були замінені на чотири серійні гармати НР-23 калібру 23 мм. 

Єдина кабіна яйцеподібної форми була негерметична і мала розвинене скління  . Для огляду задньої півсфери так само були передбачені два дзеркальні перископи . Бронювання захищало кабіну від атак ззаду і знизу і складалося з нерухомих плит завтовшки від 8 до 20 мм, відкидної плити завтовшки 15-20 мм, а також ще однієї переміщується. Через появу другої турельної установки екіпаж поповнився ще одним стрільцем  порівняно з EF-131. На законцівках крила з'явилися два додаткові краплеподібні паливні баки  .

Повномасштабний макет був готовий вже в березні 1948  . Навесні 1949 року літак був готовий, проте через протести військових літак довелося розібрати і перевезти для льотних випробувань з аеродрому Борки в Теплий Стан. Тим не менш, заводські наземні тести були завершені в 1949 саме в Бірках  . Перспективи постановки проекту в серію змусили ОКБ-1 влітку 1949 призупинити розробку далекого бомбардувальника «150»  . Перший політ «140Р» здійснив 12 жовтня 1949, льотчик - П. Є. Федоров  .

Через безперервну вібрацію під час другого польоту 29 жовтня випробування були перервані і літак відправлений на завод для доопрацювання  . Однак у ході другого польоту було виявлено сильні вібрації на високих швидкостях, і після ще двох випробувальних польотів всі роботи над «140Р» та її розвитком було припинено 18 червня 1950 року. Роботи над багатоцільовим літаком «140Б/Р» були також припинені на початку 1950 року   . За підсумками випробувань ЦАГІ дійшло висновку про небажаність використання крила зворотної стріловидності в авіації   .

Характеристики


; Технические характеристики

* Экипаж: 4 человека
* Длина: 19,25 м
* Размах крыла: м
* Высота: 5,65 метра
* Площадь крыла: 61 м2
* Масса пустого: 14776
* Нормальная взлётная масса: 25 543 кг
* Масса топлива во внутренних баках: 10600 кг
* Силовая установка:  ×
* Тяга:  × 2х2700

; Лётные характеристики

* Максимальная скорость:  
** у земли: 785 км/ч
** на высоте 7500 м: 837 км/ч
* Практическая дальность: 3600 км
* Практический потолок: 14100 метров
* Время набора высоты 1000 метров: 3 минуты
* Длина разбега: 1820-1950
* Длина пробега: 950-1000

; Вооружение

* Стрелково-пушечное: 4х23 мм
* Точки подвески: бомбовый отсек
* Неуправляемые ракеты: НАР

Моделізм
На початку 2000-х німецька фірма Classic Plane випустила пластикову збірну модель в масштабі 1/72 (під назвою Junkers EF-140R ). 

Див. також
* EF-131
* 140 (досвідчений бомбардувальник, 1949)

Примітки


Література

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 



