


 Японська каштанова оса ,  каштанова оса , (Dryocosmus kuriphilus) є представником ос Cynipidae, які походять з Південного Китаю. Їх личинки утворюють гали на каштанах (Castanea). Це один із головних шкідників у вирощуванні каштанів, особливо в Китаї, Японіїта частково в США.  Вважається найстрашнішим шкідником каштанів у світі.


Гали

Доросла самка оси
має довжину від 2,5 до 3 міліметрів, блискучого чорного кольору, з коричневими лапками. Відкладає білі яйця на стеблах, кожне приблизно 0,2 міліметра в довжину, личинка біла, довжиною приблизно 2,5 міліметра. Дорослий самець цього виду ніколи не спостерігався. Самка відкладає яйця в бруньки каштанових дерев, іноді - понад 100 яєць. Організм оси виробляє плідні яйця шляхом партеногенезу, без запліднення самцем. Яйцекладка відбувається влітку. Личинки залишаються в бруньках на зиму. Наступної весни личинки розвиваються і під дією токсинів, які вони виділяють, утворюють гали - зелені або рожеві, шириною до 2 сантиметрів. Личинки заляльковуються між серединою травня і серединою липня, а дорослі самки вилуплюються незабаром після цього. Замість листя і плодів рослини дають лише дуже короткий пагін з деформованими листками. Це спричиняє втрату сили та загибель гілок (падіння плодоношення на 60–80%), а в гіршому випадку призводить до загибелі дерев.
Дорослі оси залишають гали в період з травня по липень, щоб відкласти яйця і почати новий річний цикл. У покинутих галах розвивається грибок Cryphonectria parasitica.

Місцем проживання
каштанової оси є Південний Китай. Оса потрапила до Японії приблизно в 1940 році. Ймовірно, до Північної Америки та Європи - з матеріалом для розсадників. У Північній Америці вона вперше помічена в 1974 році. Оскільки шкідник відносно чутливий до холоду, залишався обмеженим південними хребтами США. В Європі осу заважили у  П’ємонті у 2002-му та у Словенії і Франції у 2005-му. У 2009 році каштанову осу вперше виявили у Швейцарії. З 2006 року в ЄС діють надзвичайні правила, вид є карантинним організмом.
Поширення відбувається в основному через транспортування людиною заражених рослин або частин рослин (але не плодів або насіння). Швидкість поширення осередків інвазії досягає до 25 кілометрів на рік. Види каштанів, уражені галами: каштан японський (Castanea crenata), каштан американський (Castanea dentata), каштан китайський (Castanea mollissima), каштан європейський (Castanea sativa), Castanea seguinii, Castanea henryi, а також ксштанові гібриди. Наразі шкідника не помічали на Castanea pumila.

Способи боротьби
передбачають обрізку заражених пагонів і використання сітки. Ці методи не застосовуються до великої кількості рослин, як у випадку комерційних плантацій. Пестициди зазвичай неефективні. Одним із методів боротьби, який виявився успішним, є інтродукція оси Torymus sinensis родини Torymidae. Цей паразитоїд використовується як біологічний засіб боротьби зі шкідниками. Пошкодження шкідником менш серйозні в Південно-Східній Азії, де існує ряд паразитоїдів, які обмежують розмноження каштанової оси. 

Література
* Janick, Jules (24 березня 1992). Огляди садівництва. ISBN 9780471574996.
* Stephan Hahn: The chestnuts. Джерело їжі та природний ресурс, що під загрозою. Book on Demand GmbH, Norderstedt 2004, стор. 24f. ISBN 3-8224-2194-4.
* Анрі Брейш: Châtaignes et marrons. Міжпрофесійний центр техніки фруктів і бобових, Париж, 1995, стор. 144f. ISBN 2-87911-050-5.
* https://commons.m.wikimedia.org/wiki/Category:Dryocosmus_kuriphilus