Атомна станція AGR в 
Покращений реактор з газовим охолодженням або () це тип ядерного реактора, розробленого та побудованого в Англії. Це друге покоління британських ядерних реакторів з газовим охолодженням, з використанням графіту як сповільнювача нейтронів та вуглекислого газу як теплоносія. AGR був розроблений на основі реакторів типу Magnox.

AGR зберіг графітовий сповільнювач Magnox і теплоносій CO2, але збільшив свою робочу температуру, щоб підвищити ефективність при перетворенні на пару. Пара, яку він виробляв, була навмисно ідентичною тій, що утворювалася на вугільних ТЕЦ, дозволяючи використовувати ті ж турбіни та обладнання для генерації. На початкових етапах проектування системи конструктори були змушені змінити берилій, що застосовується як захисна оболонка для уранових тепловиділяючих елементів, на нержавіючу сталь. Сталь має більш високий переріз ядерної реакції, і ця зміна спричинила зміну палива з природного урану на збагачене уранове паливо для підтримки критичності. У рамках цієї зміни новий проект мав більш високий рівень вигоряння 18 000 МВт/добу. на тонну палива, вимагаючи найменш частих заправок.

Перший прототип AGR був запущений в 1963, але перший комерційний тільки в 1976. Загалом 14 реакторів були побудовані на шести об'єктах з 1976 по 1988 роки. Всі вони налаштовані з двома реакторами в одному будинку. Кожен реактор має розрахункову теплову потужність 1500 МВт, приводячи у рух турбогенератор 660 МВт. Різні станції AGR виробляють на виході в діапазоні від 555 МВт до 670 МВт, деякі з них працюють нижче за проектну потужність через експлуатаційні обмеження. Усі вони використовують паливо Westinghouse.

Будова
 Схематична діаграма Покращеного реактора із газовим охолодженням. Зверніть увагу, що основний розрядник міститься в стелі-відновленому конкретній комбінованій кнопці радіатора і радіаційного захисту. 
 Порівняння розміру AGR-реактора з іншими
Конструкція AGR така, що пара, отримана під час роботи реактора, така сама, як і традиційних вугільних електростанціях, тому AGR може використовувати такі самі турбогенератори. Середня температура теплоносія на виході з реактора 648 °C. Щоб отримати такі високі температури, але при цьому забезпечити корисний термін служби графіту (графіт окислюється легко CO2 при високій температурі), рециркулюючий потік теплоносія при нижчій температурі на виході з котла в 278 °C використовується для охолодження графіту, гарантуючи, що температура графітового сердечника не дуже відрізняється від температури, що спостерігається на станції Магнокс. Температура та тиск на виході парогенератора становили 170 бар та 543 °C.

Як паливо використовуються гранули діоксиду урану, збагаченого до 2,5-3,5%, у ТВЕЛах з нержавіючої сталі. Початковою концепцією AGR було використання покриття на основі берилію. Коли це виявилося непридатним через його крихкість, рівень збагачення палива був підвищений, щоб компенсувати високий рівень втрат нейтронів в оболонці з нержавіючої сталі. Це значно збільшило вартість електроенергії AGR. Теплоносій циркулює через сердечник, досягаючи 640 °C (1,184 °F) і тиску близько 40 бар, а потім проходить через вузли бойлера (парогенератора) поза активною зоною, але все ще знаходиться всередині сталевого балона, посудини високого тиску. Керуючі стрижні проникають у графітовий сповільнювач, а вторинна система включає впорскування азоту в теплоносій для зниження температури в реакторі. Система третинної зупинки, яка працює шляхом впорскування борних кульок в реактор, включається у разі скидання тиску в реакторі при недостатньому опусканні керуючих стрижнів. Це означало б, що тиск азоту не можна підтримувати


AGR був спроектований так, щоб мати високий ккд — близько 41%, що краще, ніж водо-водяні реактори, які мають типовий термічний ККД 34%. Це пов'язано з вищою температурою виходу теплоносія близько 640 °C (1,184 °F), типовою для газового теплоносія порівняно з приблизно 325 °C (617 °F) для PWR. Однак активна зона реактора має бути більшою за однакової вихідної потужності, а коефіцієнт вигоряння палива при вивільненні нижче, тому паливо використовується менш ефективно, що є платою за високий ККД.

Характеристики AGR
Можуть і відрізнятимуться від реальних, з технічної документації:


Характеристика

 Дандженесс B

 Хартлпул

 Торнес


 Теплова потужність реактора, МВт

 1496

 1500

 1623


 Електрична потужність блоку, МВт

 660

 660

 660


 ККД блоку, %

 41.6

 41,1

 40,7


 Кількість паливних каналів у реакторі

 408

 324

 332


 Діаметр активної зони

 9,5 м

 9,3 м

 9,5 м


 Висота активної зони

 8,3 м

 8,2 м

 8,3 м


 Середній тиск газу

 32 бар

 41 бар

 41 бар


 Середня температура вхідного газу °C

 320

 286

 339


 Середня температура вихідного °C

 675

 648

 639


 Загальна подача газу

 3378 кг/с

 3623 кг/с

 4067 кг/с


 Використовуване паливо

 UO2

 UO2

 UO2


 Вага урану в тоннах

 152

 129

 123


 Внутрішній діаметр балона (судин) високого тиску

 20 м

 13,1 м

 20,3 м


 Висота балону

 17,7 м

 18,3 м

 21,9 м


 Кількість газових нагнітачів

 4

 8

 8


 Турбін високого тиску

 1

 1

 1


 Турбін середнього тиску

 2

 2

 2


 Турбін низького тиску

 6

 6

 4


 Число підігрівачів води

 4

 4

 4


Історія
 Дві атомні станції з 4 реакторами у Хейшем
Існували великі надії на конструкцію AGR. Незабаром було розгорнуто амбітну програму будівництва п'яти двох-реакторних станцій, Дандженесс B, , ,  і , і також передбачалися замовлення будівництва в інших країнах. Однак конструкція AGR виявилася надто складною для будівництва поза країною та складною для будівництва на місці. Проблеми з працівниками і профспілками, що почалися на той час, ускладнювали ситуацію. Провідна станція Дандженесс B була замовлена у 1965 році із заданою датою завершення 1970 року. Після проблем із майже кожним аспектом конструкції реактора вона нарешті почала виробляти електрику у 1983 році, запізнившись на 13 років. Наступні конструкції реактора на Хінклі-Пойнт В і Хантерстон В були значно покращені від оригінальної конструкції і були введені в експлуатацію раніше ніж Дандженесс. Наступний проект AGR у Хейшем та Хартлпул прагнув знизити загальну вартість проектування за рахунок скорочення площі станції та кількості допоміжних систем. Останні два AGR у Торнес і Хейшем 2 повернулися до модифікованого дизайну Хінклі-Пойнт B і зарекомендували себе як найуспішніші. Колишній радник з економічних питань Девід Хендерсон, описав програму AGR як одну з двох найдорожчих помилок, пов'язаних із фінансуванням урядом Великобританії, поряд із Конкордом.

Коли уряд почав приватизувати електроенергетичну галузь у 1980-х роках, аналіз витрат для потенційних інвесторів показав, що реальні експлуатаційні витрати були занижені багато років. Витрати виведення з експлуатації особливо недооцінені. Ці невизначеності призвели до того, що атомні станції були виключені із приватизації на той час. 

AGR реактори Великобританії


Назва

 Енергоблоки

 ПотужністьМВт (Брутто)

 Початок будівництва

 Пуск

 Закриття


 Дандженесс

 В 1

 615

 1965

 1983

 2028


 В 2

 615

 1965

 1985

 2028


 

 1

 682

 1980

 1988

 2030


 2

 682

 1980

 1989

 2030


 Віндскейл

 1

 36

 1958

 1963

 1981


 

 B1

 644

 1967

 1976

 2023


 B2

 644

 1967

 1977

 2023


  

 1

 655

 1968

 1984

 2024


 2

 655

 1968

 1983

 2024


 

 А1

 625

 1970

 1983

 2024


 А2

 625

 1970

 1984

 2024


 В 1

 680

 1980

 1988

 2030


 В 2

 680

 1980

 1988

 2030


 

 В 1

 655

 1967

 1976

 2023


 В 2

 655

 1967

 1976

 2023


Примітки

