
Часва (*; 9 квітня 1323 — 1349) — 4-й володар царства Сікайн у 1339—1349 роках.

Життєпис
Походив з шанської М'їнсайнської династії. Старший син Союна, володаря Сікайну, та Со Хнаунг (доньки паганського царя Чавсва). Народився 1323 року в Сікайні. Його батько помер у лютому 1327 року. З огляду на малолітство Часви владу захопив його зведений стрийко Тараб'я I, що одружився на матері Часви. Тривалий час вважався ймовірним спдакоємцем, але не отрмиав офіційного статусу. 

1336 року Тараб'ю I було повалено власним сином Шветаунгтетом скинув свого батька і захопив трон. Проте Со Хнаунг за допомогою амати (міністра) Нанди Пак'яна сховала Часву та його братів у Міндоні на території царства Пінья. Протягом наступних трьох років Со Хнаунг, що можливо, навіть стала коханкою Нанди Пак’яна, інтригувала проти ноовго правителя. 1339 року війська узурпатора захопили Міндон, де Часву та його братів було відправлено до Сікайну. Але в цей час відбулося декілько заколотів, наслідком чого влада перейшла до Часви. 

Прийняв тронне ім'я Тірітрі Бхаванадітья Паварадхаммаяза. Призначив Нанду Пак'яна махасманом (першим міністром) і головнокомандувачем з титулом тубарит. Новий монарх фактично дозволив Нанди Пак’яну разом зі своєю матірю керувати державою. Його правління було переважно мирним. Він забезпечив мир з найважєливішимис усідами, одружившись на Сопао, донькою короля Узани I, царя Піньї. Умови миру зберігалися при наступниках останнього. На півночі шанські вождіства вели війну за проти своїх імперії Юань, чим захищали Сікайн від монгольського вторгнення.

Збережені написи тієї епохи не повідомляють про особливих проблем під час його правління. Зберігав дружні відносини з буддійським духовенством, якому надавав привілеї та землі. Помер у березні 1349 року. Йому спадкував брат Норатха Мін'є.

Джерела
* Than Tun (December 1959). History of Burma: A.D. 1300—1400. Journal of Burma Research Society. XLII (II).
* Htin Aung, Maung (1967). A History of Burma. New York and London: Cambridge University Press.

