Івана Білібіна до «Слова про полк Ігорів».Поява кирилиці і писемності в Київській Русі було тісно пов'язано з хрещенням Володимира Великого і всієї країни під його правлінням. Є відомості, що писемність була відома на Русі і раніше, але тільки після 988 року вона поширилася   . З цього моменту в Київській Русі розвивається література, пов’язана насамперед з Церквою.

Значну частину літературного доробку Київської Русі становлять церковнослов'янські переклади фрагментів Біблії, літургійних і агіографічних текстів та проповідей. З XI століття на Русі були помітні і оригінальні твори, які складаються з проповідей і житій святих, літописи (хроніки), народна література (багаторіччя і пісні). Найважливішою пам'яткою літератури Київської Русі є «Слово о полку Ігоревім», але його достовірність викликає суперечки серед дослідників.

Перекладацька література
 Сторінка з Остромирового Євангелія
У перші роки після хрещення Київської Русі (988) в країні склалася писемність практичного утилітарна література, пов'язана з Церквою. Тексти широкого релігійного характеру були перенесені на руські землі духовенством з південнослов'янських земель або греками, використовуючи переклади з грецької на церковнослов'янську, створені століттям раніше в Болгарії    .

На Русі були відомі часткові переклади Біблії : Євангеліє (як у повному вигляді, так і у вигляді збірок фрагментів, необхідних для відправлення Святої Літургії). Найдавнішими кодексами, що містять повний текст чотирьох Євангелій, є Архангельське Євангеліє 1092 року та Галицьке Євангеліє 1144 року. Остромирове Євангеліє, датоване 1056-1057 роками, було книгою, адаптованою для літургійних потреб  . На Русі Діяння Апостолів і послання апостолів були відомі також під загальною назвою Апостола . Кодекси з їх повним текстом діяли не пізніше XIII ст., а скорочені — на століття раніше  . З книг Старого Завіту найбільше поширення набув Псалтир, який використовувався не тільки в богослужебній практиці, а й зберігався вдома, використовувався як магічна книга або для звичайного читання. Збереглися примірники Книги Псалмів XI століття  (напр. Новгородський кодекс ). Окрему групу релігійних книг, що функціонували на Русі, становили збірки молитов і вказівок до відправлення богослужінь - служителів, часословів, требників, міней  (напр. Супрасльський кодекс ).

Апокрифи - історія Соломона і Китовраса, перекладена з грецької, а також Хождієнія Богородиці по мукам, створені на Русі, але навіяні візантійськими мотивами, і легенда про прибуття апостола Андрія на місце, де пізніше був заснований Київ, користувався значною популярністю  . З візантійської літератури на Русь також перейшла агіографія - церковнослов'янською мовою були перекладені найвідоміші житія ранньохристиянських святих, як-от " Житіє Антонія Великого " та " Житіє чоловіка Божого Олексія", а також найважливіші патерики - Синайський, єгипетський і римський  . Крім житій святих перекладалися й присвячені їм гімни  .

Значне місце в перекладній літературі займала проповідь. У Київській Русі існували збірки гомілій Іоанна Златоуста (церковнослов'янський переклад створено в Болгарії в X ст.). ), Єфрем Сирін, Григорій Назіанзін, Василій Великий, Кирило Єрусалимський, Афанасій Великий  . Переклади деяких історичних текстів також дійшли до Русі: в XI столітті була перекладена « Історія єврейської війни » Йосипа Флавія (у Русі вона функціонувала як «Повість про зруйнування Єрусалиму» ), а на межі XI і XII ст. Александреїда  .

Окремий характер мали збірки сентенцій і афоризмів чи послань на різні теми. У перекладі з грецької « Бджола » являла собою збірку тематично згрупованих прислів’їв, біблійних цитат, уривків творів античних авторів і народних прислів’їв, відібраних укладачем оригіналу. Фізіолог, з іншого боку, являв собою набір відомостей про світ природи, включаючи серію описів тварин, у тому числі фантастичних  .

З суто світських творів особливе місце в русинській культурі займає «Повість про премудрого Акіра », текст ассирійського походження, розповідь про мудрого радника одного з місцевих правителів, та « Історія Дігеніса» — історія ідеалу. лицар, який захищав Римську імперію від сарацинів  .

Оригінальна література Київської Русі
 Ікона святих князів Бориса і Гліба
Твори, створені в Київській Русі, стосувалися переважно Церкви та ідеології держави  .

Особливе значення в літературі Київської Русі мають оригінальні проповіді, написані та виголошені місцевими церковними ієрархами. Проповіді, написані на Русині, можна розділити на дві групи: прості тексти з сильно підкресленою дидактичною метою, нескладні в формальному відношенні та формально розгорнуті й розгорнуті гомілії. Перший тип представлений проповідями Теодозюша Пєчерського та Лукаша Жидяти, єпископа Новогрудського, другий – проповідями київських митрополитів Іларіона ( «Слово про Закон і Благодать» ) і Клеменса Смолатича та Кирила, єпископа Турівського (« Проповідь на Томашева неділя )  .

Крім житій святих, перекладених з грецької, на Русі почала розвиватися вітчизняна агіографічна література, прикладом якої є анонімне житіє Бориса і Гліба кінця XI ст  Найпізніше в XII столітті було написано « Житіє Теодозюша Пєчерського », а в XIII столітті — збірка житій монахів, пов’язаних з Києво-Печерським монастирем — Патерик Кійовсько-Печерський   .Одночасно з оригінальними текстами на Русі діяли компіляції руських і візантійських житій  .

У менших масштабах жанр подорожньої повісті ( chozhdienije ) був представлений в русинській літературі. Найдавнішим артефактом цього виду є Паломництво Ігумена одного з руських монастирів Даниїла – опис його перебування в Палестині з XII століття 

Характерним різновидом руської літератури були хроніки (літописи), з яких найважливішим є « Роман минулих літ»  ( Роман  ). Хоча їх авторами були, як правило, ченці, ці тексти мають скоріше історичний, ніж релігійний характер; вони яскраво показують найважливіші політичні проблеми Русі, подають багато деталей, реалістично відображають описані події  .

Особливе місце в літературі Київської Русі посідає «Слово о полку Ігоревім», оригінальність і фактичний час створення якого дотепер викликає суперечки   . Тема твору — невдалий похід князя Ігоря Святославовича проти половців, у творі зображено хід вирішальної битви, реакцію великого князя на звістку про поразку, розпач дружини Ігоря і, нарешті, назву втеча персонажа з полону і повернення до свого князівства. Автор тексту невідомий  .

Усна словесність і фольклор
Віктора Васнєцова «Сильні» зображено трьох найпопулярніших героїв київських багаторічників – Іллю Муромця, Добриню Нікітича та Альошу Поповича.
Окреме місце в літературному доробку Київської Русі посідає народна, усна творчість, значна частина якої, так і не записана, не збереглася  . Фольклор Київської Русі виявився в піснях, пов'язаних з шлюбом, смертю та похоронами. Епічні багаторіччя, порівнюючи з творами Гомера, а в слов’янському контексті з епічними сербськими піснями, описують пригоди «богачів» — могутніх воїнів, що захищають Русь. Найдавніші багаторічники повторюють мотиви дохристиянської слов'янської міфології і поєднують героїв із силами природи. Молодші багаторічники (відомо близько 400 таких творів) витримані в більш реалістичному дусі, як правило, описують вчинки членів команди Влодзімєжа Великого, які боролися проти хозар і половців  . Найважливіші персонажі багаторічників, які регулярно з'являються в цьому типі робіт, це Ілля Муромєць, Добриня Нікітич і Альоша Попович  .

Подивіться

* Історія української літератури

Виноски




