Each Israelite could give whatever he was able to give, and each voluntary contribution ​ — no matter what it might be or how much — ​ could be used in an appropriate way to carry out the divine purpose.
כל אחד מבני ישראל יכול היה לתת כפי שידו משגת, ובכל תרומה מרצון — ולא משנה מה היה טבעה או גודלה — ניתן היה לעשות שימוש מתאים להגשמת מטרת אלוהים.