A family head who allows unbelieving relatives to make decisions that prove detrimental to the spiritual welfare of his children cannot be viewed as “presiding over his own household in a fine manner. ” — 1 Timothy 3: 4.
ז ’: 39‏). ראש משפחה המרשה לקרובים לא ־ מאמינים להחליט החלטות הפוגעות בטובתם הרוחנית של ילדיו, אינו יכול להיחשב ל ” אדם שמנהיג היטב את ביתו שלו ” (‏ טימותיאוס א ’. ג ’: 4‏) .‏