Would it not stand to reason, then, that if there is “no greater cause for thankfulness ” for parents than to hear that their children“ go on walking in the truth, ” the opposite is also true?
היות שכך, האם לא הגיוני שאם ’ אין שמחה גדולה ’ להורים מלשמוע שילדיהם ” מתהלכים בָּאמת ”, הרי שגם ההיפך הוא הנכון?