With arrogant haughtiness the scribes and Pharisees scorned them, called them ʽam ha·ʼaʹrets (people of the land), and despised them as ignorant, accursed sinners unworthy of a resurrection because they did not keep the oral traditions.
(‏ מתי ט ’: 36‏) תוך גאווה והתנשאות, זילזלו בהם הסופרים והפרושים, בקראם להם ’ עם הארץ ’, ובַזוּ להם כאנשים בורים וחוטאים ארורים שלא היו ראויים לתחיית ־ המתים, מאחר שלא שמרו את המסורת שבעל ־ פה.