So intense was the man’s sadness over not being able to worship Jehovah at His sanctuary that ‘ his tears became his food day and night ’ ​ — he lost his appetite.
האיש נעטף צער על שלא יכול היה לעבוד את יהוה במקדש, עד כי ’ דמעותיו היו לחמו יומם ולילה ’ — כלומר איבד את תיאבונו.