Do I encourage my children not to view the song between the Theocratic Ministry School and the Service Meeting or the one between the public talk and the Watchtower Study as a sort of intermission, an opportunity for them to leave their seats unnecessarily, perhaps just to stretch their legs? ’
האם אני שר ברגש? האם אני עוזר לילדיי לא לראות בשירי המלכות שיש בין בית ־ הספר לשירות התיאוקרטי לבין אסיפת השירות, או בין ההרצאה הפומבית לבין שיעור המצפה מעין הפסקה או הזדמנות לקום מהמושב שלא לצורך, רק כדי לחלץ איברים? ’