By praying “with true hearts in the full assurance of faith ”; by declaring our hope publicly without wavering; and by considering, inciting, and encouraging fellow worshippers when we assemble together at our congregation meetings and during family worship.
אנו מתפללים ” בלבב שלם ובמלוא ודאות האמונה ”; אנו מכריזים ללא היסוס על תקוותנו; ואנו שמים ליבנו איש אל רעהו, מעוררים זה את זה למעשים טובים ומעודדים איש את רעהו במסגרת אסיפות הקהילה והשיעורים המשפחתיים (‏ עב ’ י ’: 22 – 25‏).