Do we share liberally in these activities, to the extent our individual circumstances permit? Or do we view all of this only as an obligation that we must discharge?
האם אנו נוטלים בהן חלק נרחב, במידה שנסיבותינו האישיות מאפשרות לנו, או שמא אנו רואים בהן מחויבות גרידא שאין לנו ברירה אלא לעמוד בה?