Noteworthy is the fact that, while Zephaniah proclaimed divine judgments against the civil “princes ” of Judah (nobles, or tribal chiefs) and“ the sons of the king, ” he never mentioned the king himself in his criticism.
עובדה ראויה לציון היא שבשעה שצפניה הכריז את משפטי אלוהים נגד ” השרים ” ביהודה (אצילים או ראשי ־ שבט) ו ” בני המלך ”, הוא מעולם לא הזכיר את המלך עצמו בדברי הביקורת שלו * (‏ צפניה א ’: 8; ג ’: 3‏).