Should we conclude, then, that because the law of the Christ “belongs to freedom, ” it is permissive, whereas the Pharisees, with all their oral traditions, at least kept the conduct of people within strict bounds?
אם כן, האם עלינו להסיק מכך שתורת המשיח, ” תורת החירות ”, היא תורה מתירנית, ואילו הפרושים, על כל מסורותיהם שבעל ־ פה, לפחות הציבו גבולות להתנהגות האנשים?