Following the pattern set by the Roman Catholic Church, the synod ruled in 1836: “It is permissible for any devout layman to hear the Scriptures, but it is not permissible for anyone to read some parts of the Scriptures, especially the Old Testament, without guidance. ”
הסינוד לא היה שונה מהכנסייה הקתולית, ופסק ב ־ 1836: ” כל אדם אדוק, גם אם אינו כהן דת, רשאי להאזין לקטעים מכתבי ־ הקודש.