I fondly remember how they sat with me, coming down to my eye level, and talked with me as genuine friends, which I so needed at the time.
אני זוכר בחיבה כיצד הם ישבו לצידי כדי להיות בגובה העיניים שלי ושוחחו איתי כמו חברים אמיתיים, דבר שהייתי כל כך זקוק לו באותה תקופה .‏