Constantine sensed that the “Christian ” religion — albeit apostate and deeply corrupted by then — could be effectively utilized as a revitalizing and uniting force to serve his grand scheme for imperial domination.
קונסטנטינוס הבין שהדת ה ” משיחית ” — אם כי כבר באותה תקופה היתה נגועה בכפירה ובשחיתות רבה — יכולה לשמש כמנוף להפחת חיים חדשים בעם ולהוות כוח מלכד, שישרת את תוכניתו הכבירה לעמוד כקיסר בראש האימפריה כולה.