Josephus writes of developments between the Romans ’ first assault on Jerusalem (66 C.E.) and its destruction: “During the night a devastating storm broke; a hurricane raged, rain fell in torrents, lightning flashed continuously, the thunderclaps were terrifying, the earth quaked with deafening roars. Disaster to the human race was plainly foreshadowed by this collapse of the whole framework of things, and no one could doubt that the omens portended a catastrophe without parallel. ”
יוסף בן ־ מתתיהו כתב על התפתחויות שאירעו בין המתקפה הראשונה של הרומאים על ירושלים (66 לספירה) ובין חורבנה: ” כי בלילה התחוללה סופה עזה מאוד, ורוחות חזקים סערו והביאו איתם מטר סוחף, וברקים האירו זה אחר זה בלי הרף, ורעמים נוראים התגוללו וקול המון הארץ הרועשת היה לחרדת אלהים, ונראה כי נהפכו תחתיהם מוסדי העולם להביא שואה על האדם, ונדמה כי המופתים האלה (בשמים ובארץ) הם אותות לדבר גדול (המתרחש ובא) ” .‏