Yet, as Kenyon reported, “renewed entreaty procured him six days ’ longer study, making in all fourteen days of three hours each; and by making the very most of his time Tischendorf was able in 1867 to publish the most perfect edition of the manuscript which had yet appeared. ”
אולם, כפי שאומר קניון, ” בקשה חוזרת שהגיש זיכתה אותו בשישה ימי לימוד נוספים, ובסך הכול בארבעה עשר ימי לימוד בני שלוש שעות כל אחד; תודות לניצול מרבי של הזמן, עלה בידי טישנדורף לפרסם ב ־ 1867 את המהדורה המושלמת ביותר של כתב היד שהופיעה עד אז ”.