Storr cites the example of a female patient: “Frozen into immobility by [Parkinson’s] disease, she would remain helplessly unable to move until she was able to recall tunes she had known in her youth. These would suddenly release her ability to move again. ”
סטור מזכיר כדוגמה אחת החולות: ” בגלל מחלתה [מחלת פארקינסון] היא לא יכלה להתנועע והיתה נשארת מאובנת וחסרת ־ אונים עד שעלה בידה להיזכר בלחנים שהכירה בנעוריה; ואז פתאום היתה מסוגלת שוב להתנועע ” .‏