The fact that they touched on people’s daily life ​ — eating, giving birth, marital relations, and so forth — ​ simply emphasized the point that as their God, Jehovah had the right to determine for them what was proper and what was not proper in all aspects of their life, which had been exclusively dedicated to Jehovah. ​ — Deuteronomy 7: 6; Psalm 135: 4.
עצם זה שאותם חוקים עסקו בהיבטים מחיי היומיום של בני ישראל — אכילה, לידה, יחסי אישות וכיוצא באלה — רק הדגיש את העובדה שליהוה, בתור אלוהיהם, היתה שמורה הזכות לקבוע מה ראוי ומה אינו ראוי בכל היבטי חייהם.