Under these circumstances the Jews living in the Habsburg empire were more than anywhere else in Middle or even Western Europe predestined finally to serve as the “sub-race par excellence”: as object or cut end of different national purification discourses, as constituent of national identifications and at the same time as buffer for the ethnopolitical conflicts resulting from these identifications.
Monismus bio-diskurzu má za těchto podmínek stále tendenci k polycentrismu, biopolitická, resp. „sociálně hygienická“ promluva o „podrase“ může být sotva vedena, aniž by se současně nedotkla etnopolitického tabu „protikladné rasy“. Za těchto podmínek byli židé, žijící v habsburské říši, více než kdekoliv jinde ve střední nebo dokonce západní Evropě předurčeni k tomu, aby nakonec fungovali jako „podrasa par excellence“: jako objekt, resp. průsečík různých národních diskurzů očisty, jako konstituenty národních identifikací a současně jako střelný prach pro etnopolitické konflikty, plynoucí z těchto identifikací.