Like every other petty-bourgeois party, the “Left Socialist-Revolutionaries” reflected the vacillation of the people, and in the summer of 1918 they split: one section joined forces with the Czechs (the rebellion in Moscow, when Proshyan, having seized the Telegraph Office—for one hour!—announced to Russia that the Bolsheviks had been overthrown; then the treachery of Muravyov,[36] Commander-in-Chief of the army that was fighting the Czechs, etc.), while the other section, that mentioned above, remained with the Bolsheviks.
Na „levých eserech“, jako na kterékoli maloburžoasní straně, se obráželo kolísáni mas, a právě v létě 1918 se leví eseři rozštěpili: část šla s Čechoslováky (povstání v Moskvě, kdy Prošjan, který se — na hodinu! — zmocnil telegrafní centrály, zvěstoval Rusku svržení bolševiků, potom zrada Muravěvova, vrchního velitele armády proti Čechoslovákům atd.); část dříve již zmíněná zůstala s bolševiky.