It follows from those considerations that, in the Decision, the Commission ultimately accepts Hoechst’s oral contributions as acts of cooperation and that, in any event, the Commission’s position during the administrative procedure was the result of uncertainty as to Hoechst’s effective cooperation at the beginning of the proceedings, Hoechst having stated, initially, that it could not be contemplated that its employees would provide testimony before the Commission.
От тези съображения следва, че в Решението Комисията в крайна сметка приема съдействието на Hoechst в устна форма като акт на сътрудничество, а във всеки случай позицията на Комисията по време на административното производство произтича от несигурност във връзка с ефективното сътрудничество на Hoechst в началото на производството, тъй като Hoechst уточнява на първо време, че показанията на служителите му пред Комисията не са възможни.