When a Sunday-school superintendent makes his customary little speech, a hymn-book in the hand is as necessary as is the inevitable sheet of music in the hand of a singer who stands forward on the platform and sings a solo at a concert--though why, is a mystery: for neither the hymn-book nor the sheet of music is ever referred to by the sufferer.
Quan un superintendent d'escola de diumenge fa son petit discurs habitual, un llibre d'himnes a la ma li és tan necessari com la inevitable fulla de música a un cantaire que esta part davant d'una plataforma i canta un solo en un concert, encara que el motiu d'aixo és un misteri; perque el pacient no passa mai els ulls pel llibre d'himnes ni per la fulla de música.