The minister gave out his text and droned along monotonously through an argument that was so prosy that many a head by and by began to nod--and yet it was an argument that dealt in limitless fire and brimstone and thinned the predestined elect down to a company so small as to be hardly worth the saving.
El ministre pronuncia son text, tot brunzint monotonament al llarg d'una al·legació tan prosaica que molts de caps, d'ací d'alla, començaren de pesar figues: i tanmateix era una al·legació que tractava del foc interminable i el sofre, i reduia els predestinats de la gloria a una colla tan petita, que amb prou feines valia la pena aquella salvetat.