אכילה.  עבה"ט וכ' בשבו"י ח"א סימן ל"ב במסופק אם בירך לישב בסוכה אינו חוזר ומברך כמבואר בסימן ט"ז דברכות ספק דרבנן להקל ע"ש ונראה דאף לפי מ"ש המג"א במי ששכח לברך דאפילו אכל כבר שהישיבה מן המצוה היינו הברור לו שלא בירך אבל במסופק אם כן באמת בירך גם על הישיבה אין לו לברך כיון שכבר בירך ושפיר כתב דה"ל ספק ברכות. ואם רוצה לאכול עוד צ"ע אם מותר לעשות הפסק כגון שיצא לעניניו ע"ד שלא לחזור לאלתר כמ"ש המג"א ושוב אם יאכל אחר כך שפיר יכול לברך וא"ל דזה הוי ברכה שא"צ ז"א דכל שעושה כן משום שרוצה לצאת ידי ספק אין זה ברכה שא"צ ועוד דהרי אין ידוע לו דשמא היא ברכה צריכה ועיין לעיל סימן רט"ו אך יש לומר דאם יעשה כן יצטרך לברך עכ"פ גם כן על מה שיאכל וזה שיברך המוציא הוא ברכה שא"צ וגם דשם איתא דלכתחלה אסור שמא ישכח לדעת האבן עוזר דבפת א"צ לחזור ולברך על הפסק זה. אם כן יש לומר כיון שאין צריך לברך שעת המוציא דכחד סעודה חשיבה גם לענין סוכה אין לחזור ולברך. וגם אם יברך בהמ"ז ויחזור ויטול ידיו ויברך ברכת המוציא וברכת הסוכה כמ"ש בסימן רט"ו ס"ק וא"ו בשם התוס' וכ"ד בסימן רצ"ג די"א שאין לחלק סעודות שבת בשחרית לשנים כדי לצאת הג' סעודות דהוי גורם ברכה שא"צ ועיין בא"ר שם שהביא מלשון תשובת רבינו יוסף בכור שור כת"י שכת' שהוא ברכה לבטלה שלא גמרו סעודתם ומברכים ע"ש ואף דלא קי"ל הכי מ"מ במקום שאין צורך כ"כ אין לעשות כן ולכן נראה לי שאם אפשר לו שלא לאכול אחר כך פת רק פירות או מיני תרגימא מוטב ואם עדיין לא אכל פת כל צרכו וצריך לאכול פת שפיר דמי שיברך בהמ"ז ויצא מן הסוכה מעט לצרכו וכדומה ושוב יטול ידיו ויברך המוציא וליישב בסוכה (ואף שלדעת המג"א לא מהני הפסק מעט שדעתו לחזור מ"מ בזה שעושה מעשה ויברך בהמ"ז מהני וכ"כ בס' א"ר שצ"ל להכריע כן כיון שלדעת הב"ח והט"ז אף שלא יצא כלל כיון שהוא אכילה אחרת חוזר ומברך ע"ש בא"ח ס"ק י"ח) ואין חוששין משום ברכה שא"צ דכמו שמחמירים לחלק סעודתו לשנים משום סעודה שלישית כמ"ש המג"א סימן רט"ו כמו כן כאן יש להתיר מחמת שמחת יום טוב וא"ל באמת יאכל בלא ברכה משום ספק דהא ברכה שא"צ חמורה מאכילה בלא ברכה דלדעת הרמב"ם היא דאורייתא דודאי אין כאן ברכה שא"צ דהא צריכה היא עתה אלא שע"י שמברך בהמ"ז הוא גורם ברכה שא"צ דגם זה אסור כדמוכח ביומא גבי וניתי ס"ת אחריני וניקרי וכמ"ש הרא"ש בה' תפילין ובפ' כיסוי הדם מ"מ כיון דהשתא מיהו בע"כ צריך לעשות כן להנצל מספק אינו גורם ברכה שא"צ דצריכה היא לדברים ועיין בבר"י סי' מ"ו ובתשו' סי' י"ט ע"ש: