 ואם יין בעיר לא יקדש על הפת: עיין במ"ב והיינו אפילו אם הפת חביב עליו יותר מיין וכדמוכח מהד"מ ע"ש אמנם בדה"ח ראיתי שפסק דאם הפת חביב לו יותר מיין יכול לקדש על הפת ומשמע שדעתו נוטה להכריע כמו שמצדד הב"י בסוף דבריו. והנה מהרמב"ם משמע דמפרש דריפתא חביבא ליה היינו יותר מיין ובטור בשם רב האי משמע דריפתא חביבא ליה היינו שהיין אינו מקובל ונהנה ממנו ונראה דבאופן זה שצייר רב האי בודאי נוכל לסמוך על דעת הב"י לקדש על הפת לכתחלה; הערות [[^ מחבר הבה"ל הורה לתקן בסוף ספרו ליקוטי הלכות משנת עת"ר: ואנן חזינן בברייתא לקמן דפסלה לענין ניסוך היין אף דיעבד; ואפשר משום דריחו רע ומאוס החמירו חכמים לפוסלו בזה אף דיעבד. ובאמת יש לעיין בזה הרבה, דחזינן להרמב"ם בפרק ב מהלכות איסורי מזבח הלכה י דכתב שם טעם על הטריפה שאסורה לגבי מזבח, משום הקריבהו נא לפחתך, וידוע שהיא אסורה מן התורה לכולי עלמא (ועיין שם בכסף משנה שהוא מתמיה על הרמב"ם