 בידים: ואיתא ספ''ט דשבת דאסור ליתן לתינוק חגב חי טמא לשחוק בו שמא ימות ויאכלנו ואפי' דבר שאין בו איסור אלא משום בל תשקצו אסור ליתן לידו כ''ש דבר טמא דחזיא לאוכליה בעיניה וכ''כ בהגה שם והטעם דהוי כמאן דמאכילו בידים אבל מותר ליתן עוף טמא לשחוק דאע''ג דימות לא חזיא לאכילה כך כדאיתא בב''ב דף כ' קטן שלא הגיע לחינוך ושתית המים היזק לו ואין שם יין ישראל מותר לגדול ליתן לו סתם יינם ובתנאי שימזוג בששה חלקים מים וישים המים תחלה ואח''כ היין ראנ''ח ח''א קי''ב ונ''ל דאם היין אינו חזק שיפסד ע''י כך יצוהו לעכו''ם ליתן לו. מ''א. כתב רי''ו נ''א ח''א דאין למחות בעכו''ם המאכילין אותם איסור אבל אסור לומר לעכו''ם להאכיל אותם איסור. עכ''ל. ואם התינוק צריך לכך כגון שהוא קצת חולה מותר לומר לעכו''ם להאכיל אותם וכן נוהגים בפסח שמצוים לעכו''ם לישא התינוק לביתו ולהשקותו חמץ ואם התינוק חולה וא''א לשאת אותו חוץ לבית יבקש מעכו''ם שיתן להתינוק חמץ והעכו''ם מביא חמץ ומעמידו בבית וה''ל חמצו של עכו''ם ואז אפי' הולך העכו''ם לפעמים יכול לצוות לקטן ליתן לו לשתות אבל הוא לא יגע בו שמא יאכל או ישתה ממנו אבל אם התינוק אינו חולה כ''כ ישאנה לחוץ ולא יכניס החמץ לבית כלל. ועמ''ש בסימן ת''נ ס''ק י''א ועיין מ''א: 