בשאר.  עבה"ט וע' בבר"י בשם הרדב"ז סימן תקי"ד מתיר לישראל לקצץ וכתב דהכי עבי' מעשים בכל יום וטעמו כיון שבעל הקרקע יש לו שטר העשוי בעש"ג ומלכא אמר מאן דאית ליה דסק' ליטול ארעא דינא דמלכותא דינא ונמצאת הקרקע שלו ע"ש והבר"י שם תמה על האחרונים שלא זכרו מ"ש הסמ"ג בה' מעשרות לחלק בין בזמנם לבזמננו דלא שכיחי שרות ישראל ע"ש וע' לקמן סימן תרס"ד ס"ק ו' שהט"ז כתב חילוק זה מדעתו וע' בח"י סימן תנ"ד ובשער המלך הלכות לולב הביא גם כן דברי הסמ"ג בה' גזילה לתרץ קושית הט"ז בדברי הסמ"ג אלו וע' בשו"ת גאונים בתראי סי' כ"ד וע' במשבצות זהב שכתב אותן שלוקחים הדסים מאריס שלא בידיעת בעל הגן יש לומר דידע ומחיל ע"ש ובאמת א"צ לזה כ"א כשהישראל קוצץ לעצמו וע' במג"א:  (ב)  בהג"ה והמודר הנאה כו'  וע' בשו"ת שער אפרים סי' ל"ח שהקשה על ראיית הרשב"א במודר הנאה דלא אמרינן הואיל בעי מתשיל מתרומה טמאה דלא אמרינן וע"ז הקשה דבתרומה טמאה אי מתשיל הדרה לטיבלה ואין יוצאין בו וע' בשו"ת פמ"א ח"ב מה שהקשו לו ע"ז והוא ז"ל כתב ליישב דברי השער אפרים אמנם עתה זכינו לאור הגנוז שו"ת הרשב"א ח"ד ששם כתב גם כן לחכם א' והאריך בקושיא זו דהדרא לטיבלה ע"ש וקצת תשובה ההיא העתיק בשער המלך שהיה לפניו התשובה זאת בכתב ע"ש: