 והוקרו: ואם הוזלו א''צ ליתן לו אלא כשעת הזול לבוש ואם היה התנאי שאם ירצה הוא יתן להם דמיהן ויקח הס''ת אע''פ שנתרצה אח''כ ליתן להם הס''ת אינם נקראים מוחזקים כיון שיש בידו לסלקם מ''א. מצא דבר בחצר בה''כ זכה בו דחצר קונה מכח יד ואין יד להקדש. כתב המבי''ט ח''ב סי' קע''א בני העיר שהיה להם בה''כ א' ומחמת סיבה הוצרכו לחלוק עצמם לב' הדין שכל כלי קודש וס''ת יחלוקו באופן זה אם יש חפצים ידועים שהקדישם א' יכול הוא או יורשיו להוליכם לבה''כ אשר הוא בתוכו ומה שאינו ידוע יחלוקו לפי ערך אנשים שהם מבן י''ג ולמעלה כי יש לכולם זכות בהם ואם א''א לחלקם ישתמשו כל א' בזמן לפי ערך ע''כ וכתב המ''א ול''נ אם נשתקע שם בעליו ממנו אעפ''י שידוע מי הקדישם זכו בהם כולם דהא הקהל יכולים לשנותו לדבר הרשות ועוד נ''ל דגם לנשים וטף יש להם חלק בכל דברים שירשו הזכות מאבותיהם ע''ש. ועיין בהרא''ש סי' ז' מה שהאריך בענין זה. קהל שברחו ואח''כ נתיישבו וא' מהם לקח כלי קודש מחויב להחזיר לידם אעפ''י שהוא אינו רוצה לדור שם אפי' היה הוא מנדב הכלי קודש. משפטי שמואל סי' ס''ז ועיין תשובת עה''ג סי' מ''ט. א' שקנה מצוה אחת לשנה כגון גלילה ובתוך השנה גירש המלך היהודים אם בשעת הקנין כבר נשמע דבר המלך אעפ''י שהיו משתדלין לבטל הגזירה מ''מ ה''ל להתנות ואם לא התנה צריך לשלם. וכשהתנה בעינן תנאי קודם למעשה וכל דיני תנאי. מ''ע סי' ס''ד ועיין בח''מ סי' של''ד ס''א בהג''ה. ואפשר דהקדש שאני דיד הקדש על העליונה מ''א. כתב הרשב''א ראובן שבנה מביתו היכל לבה''כ ורוצה לכתוב שמו עליו אין יכולין לעכב עליו שהתורה מפרסמת העושה מצוה. א' בנה בה''כ ורצו הקהל להשתתף עמו במעות ולא רצה אלא שיהיה לו ולזרעו לשם וכלה זרעו. עי' ס''ח סי' תק''ג. ועיין תשובת עה''ג סי' מ''ט מזה. א' רצה ליתן בעד מצוה עשרה זהובים ונתן אחר ט''ו זהובים ואח''כ חזר השני חייב הראשון לעכבו בעד י' זהובים צ''צ. והמ''א כ' עליו ולא נהגו כן. (בספר אליהו רבה מפלפל אי מותר לעשות המכסה לס''ת או מענטלי ומפה משעטנז ומסיים שם ולמה דס''ל דאסור אם טעה א' ועשה הוי הקדש טעות ויעשה ממנו פרוכת: