 ומתחמץ: לכן אם מברר אותו ק''פ נתבטל בס' אבל תה''פ הוי במשהו ונאסר והמ''א האריך והעל' דבדיעבד אם נמצא חטה תוך הפסח במלח ישליך ממנו כדי נטילה והשאר ישה' עד לאח''פ ואם נשתמש בו תה''פ אין לאסור המאכל בדיעבד אא''כ ששמו מאותו כדי נטילה תוך המאכל ע''ש וכל זה כשהחטה מלוחלחת דהיינו שנתרככ' החט' אבל אם היתה יבשה מותר בכל ענין כ''כ הב''ח (ומ''א הניחו בצ''ע) אלא דסיים דכותח שאני שהוא דבר חריף ומשום זה אוסר ב''י בשם הרמב''ם להניח כד מלח אצל של כותח וכתב ד''מ שמלח שלנו שמבשלין אותו ממים ודאי מחמיץ ובטור משמע דמלח שחופרין מהקרקע לכ''ע אינו מחמיץ ע''ש. כתב רש''ל יש לברור התבלין ופשוט דשרי בדיעבד אם נמצא בהם חטה דהא יבשין הם. מ''א ועיין ט''ז ובח''י: