מי שמת לו מת כו'. לכן אפילו בזמן הזה שכ"ע אין מכווני' נמי אין רשאי להחמיר על עצמו ולקרות מטעם כבוד המת ואם אותו שאין מוטל עליו לקוברו אינו בעיר יכול לקרות ק"ש (וי"א דה"ה איפכא באם אותו מי שאין מוטל עליו לקברו הוא בעיר ואותו שמוטל עליו לקברו הוא בעיר אחרת אותו שהוא בעיר אחרת יכול לקרו' ק"ש ואם כל הקרובים אינם בעיר כולם צריכין לצאת מעירם לטפל בצרכי קבור' ופטורים מק"ש ותפלה אם יש לו מי שישתדל בשבילו בצרכי קבורה ורוצה להחמיר על עצמו ולקרות אין מוחין בידו כנ"ל (מורי בב"ח בשם ר"ת ועיין בי"ד סי' שמ"א) וגם צריך להגיה וי"א דאין מוחין ועיקר שראוי משום כבוד המת שלא יתלו הבריות טעמו בחומר שהחמיר על עצמו אלא שיאמרו שזה המת קל בעיניו לפיכך אינו נטרד ואינו נבהל במיתתו וה"ל גנאי למת ע"כ אפי' שיש לו מי שישתדל בשבילו בצרכי קבורה אינו רשאי להחמיר ולקרות ולזה הסכימו כל האחרונים בדורינו גם מהררמ"י ומורי בב"ח: