רם,  ועיין במח"ב דלפי טעם הזוהר והאריז"ל שאסרו בחול כ"ש שצריך ליזהר בר"ה וי"כ דדינא יתיב ע"ש ועיין מה שכתבתי ביד אפרים לעיל סי' ק"א ושם כתבתי דאם אינו יכול לכוון בענין אחר שרי ועיין בש"ח שכתב בשם ספר בית דוד סי' שע"א ושע"ח דמה שנוהגין הציבור לו' כל החזרה של עמידה ומוסף עם הש"ץ אף על גב דנתבאר סי' קכ"ד שצריכים הציבור לשתוק כו' י"ל שאין איסור אלא בכל השנה אבל הכא כיון דכל יומא לא עבדי והשתא עבדי לית לן בה אבל מה שנוהגים להרים קול יותר מן הש"ץ זה ודאי אינו הגון וראוי לגעור בהם ע"ש ובמדינתינו לא ראיתי מנהג זה רק הציבור שותקים ושומעים לדברי הש"ץ אך בפסוקי מלכיות זכרונות ושופרות יש אומרים עם הש"ץ בלחש ואף שמזכיר ג"כ שמות הקדושים כיון שהם פסוקי תנ"ך הוה כקורא בתורה וכ"כ הט"ז סי' תרכ"א ס"ק ג' ועיין בש"ת לעיל סי' רט"ו וכ"כ הר"י לענין אמיר' אוחילה שאומרים הציבור עם הש"ץ מותר ודלא כקיצור של"ה ע"ש אך י"ל בלחש שלא יבטל הש"ץ מתפילתו וגם יזהר כשירצה לו' עם הש"ץ גם משאר נוסח התפלה כדי לכוון לבו בהתעוררת תפלה ותחנונים, מ"מ לא יזכיר שום שם וכשיתחיל הש"ץ לו' או"א מלוך כו' יתחיל הוא מתיבת מלוך וגם בשאר הנוסח ידלג כשיבא להזכרת שם ואפשר שגם זה יכול לו' דרך בקשה כמו שאומרים בשחרית לפני פ' עקידה דרך תפלה ותחנונים ומ"מ עכ"פ יזהר שלא לסיים הברכה וגם אין לעשות כן כ"א כשמרגיש בנפשו שיתעורר ע"ז לכוון לבו לאביו שבשמים: