ואם לא הוציא בפיו אם הרהר בלבו כו'. וי"א בזו אין חילוק בין גמר בלבו קודם שעת המנחה או בשעת מנחה או בלילה הכל שוה דצריך להתענות מדין נדר לר"ת דס"ל לחלק בין נדר לשבועה בדין זה אבל לענין תפלת ענינו נראה דבכל ענין לא יתפלל ענינו אפי' גמר בלבו בשעת תפלת מנחה וכל זה הוא כשאומר ענינו ביום צום תעניתנו אבל אם ישמיט מלות אלו ודאי יוכל לומר כל הנוסח דאינו אלא תחנונים לבד ואפי' לא צם כל עיקר יכול לומר כן (מורי בב"ח) ונכון הוא כדי לצאת ידי כולם לגמור בלבו בתפלה בשעה שאומר שמע קולינו ואחר התפלה באלהי נצור יוציא בשפתיו הריני בתענית כו' וכנ"ל ולא בש"ת משום חשש הפסק (מהרש"ל) וכן אם קיבל עליו התענית קודם תפלת מנחה הוי קבלה וכ"ש קודם לכן וכן אם קבל להתענות שני ימים עם הלילה שביניהם ואכל הלילה האמצעי אבד תעניתו ומשלים שני ימים אחרים ואין מתפלל ענינו בזו (כ"כ הכל בו) מי שמתענה כמה ימים יתפלל בכל מנחה ענינו וכן מי שלא יוכל לקיים נדרו להתענות כמה ימים רצופים כמו שקבל מ"מ יאמר ענינו בכל יום כי תענית בפ"ע הוא כי שקעה החמה וכן קהל שקבלו עליהם להתענות אע"פ שהיחיד לא ידע ולא קבל עליו צריך להתענות עמהם (הגהות מיימון):