 טעם: ובדיעבד מותר. ט''ז: (דהא מ''פ הוא וא''ל שמא בא עליהם מים דהא התירו בסי' תס''ג לחרוך ב' שבלים דאפי' אחד אסור עיין רשב''א וח''י) וכתב המ''א ודוקא מסתמא אבל אם ידוע שהיה בו דגן מחומץ והבהב בו אסור ואם הבהבו בקש ואח''כ נמצא דגן מחומץ בקש הנותר אין מחזיקין בו אסור אך אם נמצא בו ג' יש להסתפק וצ''ע. (דלדעת ט''ז בשם רש''ל בי''ד סימן פ''ד דל''א כן אלא בתולעים דמיניה קא רבו ועיין מ''א סימן תס''ז ס''ז ס''ט ועיין ח''י). עמ''א ואם נמצא שבולת מקש ואין בו תבואה ע''ל סימן תנ''ד סעיף קטן א':