עוברים.  עבה"ט ועיין במג"א מה שהקשה מהא דשיאור ישרף ומ"ש בחידושי אה"ע ובס' מק"ח ובשו"ת כתר כהונה ובשו"ת בית אפרים סי' ל' להעמיד דברי המג"א על מכונ' וכ' בשו"ת פ"י סי' טו באחד ששכח לבער בלילות צוקר מחופה שקדים וענים ושאר מיני גרעינן ונזכר תוך הפסח וכ' ששאל להאומנים ואומרים שמבשלין הצוקר במים ומחפי' אותם בצוקר וצריך קמח לזה שא"א לאפותו בלא"ה וא"כ הוי מ"פ עם מים ואינו אלא חמץ נוקשה והסכימ' דעתו דחמץ נוקשה מותר לשהותו ע"ש ולדידי צ"ע שי"ל שהקמח נתחמץ קודם שנימוח הצוקר והמים הם גורמים חימוץ להקמח מבלי היות שם ערוב מלחלוחית הצוקר ואם נתבשל כבר הצוקר במים ואח"כ נותנין הקמח לשם לכאורה י"ל דדמי ליין צמוקי' המבואר בסי' תס"ב. אך הח"צ חולק גם שם וס"ל דלאו מ"פ הוא ע"ש. וע' עוד בסי' תס"ב מ"ש שם בענין מ"פ עם מים אי הוה נוקשה וגם דעת אחרונים דנוקשה חייב לבערו מדרבנן וא"כ כשנזכר תוך הפסח צריך לבער בפסח וא"כ אין להתיר בזה להשהותו. ואם דרך עושי המלאכה שאין נותנין הקמח עד שהמים רותחין היטב אפשר קצת להקל משום חליטה ועיין לקמן תל"ד ס"ק ג' ומ"ש בשם הח"י דאין בפליט' כלים משום איסור שהיה בפסח עיין בהר הכרמל סי' יד דמרקחת או שומן העומדים בקדירות חמץ מותר להשהותם ע"ש: