ואם ניקב בכונס משקה כו'.  בגמרא אמר רבא כלי שניקב בכונס משקה אין נוטלין ממנו לידים. והרמב"ם לא זכר כונס משקה אלא כ' בל' זה כלים שנשברו שביר' המטהר' אותם מידי טומאה אין נותנין בהם לידים מפני שהם שברי כלים עכ"ל. וכ' ב"י ויש לדקדק אמאי לא נקט כלישנ' דרבא ונ"ל דהטע' מפני ששיעור זה הוא לכלי'  והמיוחדי' למשקי' אבל אם הוא מיוחד לאוכלין אינו עול' מטומאתו עד שינקב כמוציא זית ואם היא גיסטרא שהוא כלי עשוי לקבל משקין הזולפין אע"ג דלא ניקב אלא כמוציא משקה טהור כדאיתא פרק המצניע רבא אורחא דמילתא נקט דבכלי המיוחד למשקים נוטלים לידים והרמב"ם כלל כל הכלים בדבור א' ולכן אמר שבירה המטהרת אותם כ"א כפי דינו וסמך על מ"ש בה' כלים דין כל כלי באיזה נקב עולה מטומאתו ואפשר עוד שדעתו דכונס משקה דנקט רבא אורחא דמילתא נקט שדרך ליטול מכלי חרס ומינה נילף שבכלי שטף שיעור הנקב כשיעורו לטהר מטומאה עכ"ל.  וק"ל דאם יש עוד שיעור אחר זולת כונס משקה למה לא הזכירו רבא ותו דהרי רבא  על כלי עץ נמי קאמר דהא לפני זה אמרו בגמרא ואי בזיע' דוולא ככונס משקה מטבילין בו את הידים וגירסת הרי"ף אין נוטלין בו לידים דאמר רבא כלי שניקב כו' וסתם דולא של עץ  והתי' הב' ודאי דחוק הוא ג"כ דאמאי לא נקט רבא רק דין כלי של חרס ולא כלי שטף כיון שדינם משתנה. ועוד י"ל כיון שכתב  הרמב"ם דשבר כלי הוא אפי' דרך הנקב אסור דכל שאין שם כלי עליו אין נוטלין ממנו לידים. ולפ"ז כלי חרס שניקב בכ"מ פסול אפי' דרך הנקב דהא בשיעור זה נטהר מטומאה כדאי' ס"פ המצניע. ורבינו כ' בתחלת סי' זה דכשר דרך הנקב ואחר כך הביא דברי הרמב"ם אלו להלכה והם סותרים זא"ז וזה הקשה ב"י ותי' דרבינו ס"ל כדעת הרמב"ם דאינו נפסל בניקב בכ"מ אלא אם  אין מחזיק רביעית מנקב ולמטה אבל אם מחזיק כשר ומ"ה כתב כלי שנשבר ולא כתב ניקב דכיון דאינו מחזיק רביעית מנקב ולמטה הרי הוא כאלו נשבר כו' עכ"ל  וקשה ע"ז דא"כ למה הוצרך רבינו להביא דברי רמב"ם והא כבר כתב תחלת הסימן דצריך שיחזיק רביעית אם יטול דרך הנקב. ומו"ח ז"ל כ' דיש ללמוד מדברי רמב"ם אלו בנשבר ונתבקע הכלי אפי' אין המשקין נכנסין לתוכו אלא מוציא משקה אפ"ה פסול לנט"י כיון שהוא נטהר עי"ז ואין לזה מקור דלפי הנראה גם לענין טהרה לא מועיל הביקוע כל שאין המשקה נכנס שם  ודברי הרמב"ם עצמם יש לפרש דס"ל שבר כלי פסול אפי' מחזיק רביעית דמ"ש הב"י שגם גיסטרא נכלל בדברי הרמב"ם דכשר באם אינו מוציא משקה דתלוי טהרת הכלי ונקיבתו במוצי' משק' מדאשכחן כן בס"פ המצניע ק"ל דהא גיסטרא הוא שבר כלי ושיעורו הוא כפי מה ששנינו בפ"ב דכלים ומייתי לה בפא"ט הדקין שבכלי חרס קרקרותיהן ודופנותיהן יושבין שלא מסומכים שיעורן  מכדי סיכת קטן ועד לוג כו' וכתב הרמב"ם שם דאיתא בספרי מנין לרבות שברי כלי חרס ת"ל וכל כלי חרס. הנה לפניך דצריך קרא לרבוי שבר כלי אע"ג דיושב בלי סמיכה א"כ גבי נטילת ידים דתקינו רבנן כלי מנין לך שבר כלי וכ"ת ילפינן מינה א"כ קשה כי היכי דהתם שיעור כלי חרס שלם ברביעית כמ"ש שם הר"ש  ושעורו מועיל בכדי סיכת קטן ה"נ נימא בנטילת ידים דליהוי שבר מהני אפילו בפחות מרביעית. ותו דכתב הרמב"ם בפי"ח מה' כלים דדוקא בכלי חרס ריבה הפסוק את שברי כלי אבל לא בשאר כלי א"כ אנו רואין שאין זה בנין אב ללמוד ממנו אלא שהראב"ד חולק שם דה"ה בכל הכלים והפסוק נקט כלי חרס לרבותא דהא כלי חרס שנשבר  אין לו תקנה. ותו קשה דבפ"ק דידים שנינו אין נותנים לידים לא בדפנות הכלים ולא בשולי המחץ ומפרש הר"ש וז"ל דופני החבית ושולי המחץ שברי כלי נינהו וכן מגופה לאו לתשמיש לתוכה עבידא אלא לכיסוי חבית עכ"ל אלמא שברי כלים פסולים לנט"י והב"י כ' לקמן בסי' זה דהיינו לומר שאינם מקבלים רביעית אבל אם מקבלים רביעית אע"ג דשברי כלים נינהו כשרים לנט"י ופי' תמוה כ' דא"כ מאי אירי' שבר כלי אפילו כלי שלם נמי פסול אם אין בו רביעית וקושיא זו הקשה ב"י עצמו בסי' זה על מ"ש הטור בשם הרמב"ם וז"ל משמע אפי' במחזיק רביעית מן השבר ולמטה שאל"כ מאי איריא נשבר אפי' לא נשבר נמי עכ"ל. ומ"ש ב"י וכ"ד ר"ש בפ"ק דאי' בתוספתא החמת והכפישה אע"פ שפחותין נוטלין מהם לידים ופי' הוא ובלבד שיחזיקו רביעית עכ"ל לא הבנתי דבריו דחמת וכפישה הם כלים עדיין אלא שיש בהם פחות ממה שהיו כבר דהיינו שנפחתו מלמעלה ע"כ קאמר דכשרים הם אם נשאר בהם רביעית והכלי נשאר כבראשונה אלא שהקטין אבל בשבר כלי כגון דופני הכלי אף על גב שיוכל להחזיק רביעית מ"מ שם שבר כלי עליו כיון שנשבר הכלי לגמרי ודבר זה הוא עצמו אם ניקב הכלי ואין למטה מחזיק רביעית דאף על גב דתוכל להניחו על צדו ויחזיק רביעית אפילו שלא בסמיכה מ"מ פסול לנט"י כיון שכבר נשתנה שמו לשבר כלי. ואע"ג דהתו' כתבו בפ' כ"ה דפסול דופני החבית הוא מטעם שאינו יושב בלא סמיכה. והב"י הביא זה לראייה דמשמע הא אם ישבו בלא סמיכה כשרים אע"ג דהם שבר כלי מ"מ הר"ש לא ס"ל כן. ומוכח עוד מדנתן הר"ש טעם על מגופת חבית לפי שאין עשוי לתשמיש בתוכה וזה הטעם פירש"י בפ' כ"ה והתו' הקשו עליו ופי' משום דאינו יושב בלא סמיכ' ש"מ דהר"ש לא ס"ל טעם סמיכ' לענין נט"י. גם בתה"ה כ' דיעות חלוקות לענין אם צריך יושב בלא סמיכה לנט"י  וא"כ גם הרמב"ם אפשר דס"ל כן ע"כ קמ"ל בזה דאם נשבר שבירה המטהרתו דהיינו למטה סמוך לשוליו מקרי שבר כלי ופסול לנט"י אע"פ שיוכל להחזיק רביעית כשמטהו על צדו בלי סמיכה  אלא שלדעת הטור א"א לפרש כן דברי הרמב"ם דהא איהו כתב בסמוך דשבר כלי או כלי שלם אפי' מחזיק רביעית אם אינו יכול לעמוד בלא סמיכה אינו כלי משמע דגם בשבר כלי כשר אם מחזיק רביעית בלא סמיכה ואח"כ מביא דברי רמב"ם בלי מחלוקת  ונלע"ד דלהרמב"ם ורבינו אין חילוק בין כלי לכלי דבכולם אמר רבא דנקב בכ"מ פוסל לנט"י. והוא מוכח מדברי הרמב"ם שכ' אחר זה בכל הכלים נוטלים אפילו כלי גללים כו' והוא שיהיו שלמים כו' עכ"ל. והנה כלי גללים אינם מקבלים טומאה כלל והיאך נדע דין שבירה שלהם מתי יפסול אם נדמה אותם לכלי שטף ששיעורם במוציא רמון או לכלי מתכות ששיעורו אם יכול לעשות מעין מלאכתו או לכלי חרס שדינו אם לאוכלין כמוציא זית ואם למשקין בכונס משקה ע"כ להיות' חמור מדמינן לה דהיינו כונס משקה וא"כ גם בכלי שטף ומתכות היה פסול בכך והא דכ' הרמב"ם אם נשבר שבירה המטהרתו מידי טומאה לאו אכל כלי לפי דינו קאמר אלא אם נקב בו נקב שיש בו שייכות טהרה מן טומאה והיינו כ"מ ואע"ג דאין זה אלא אחד מהן דהיינו בכלי חרס מ"מ כ' שפיר המטהרתו דה"ק כל כלי שיש בו שביר' שיש בו שייכות טהרה להכלי להוצי' מידי טומאה וממילא תבין שעל כלי חרס קאמר שהוא היותר קטן בכ"מ וע"כ שפיר עביד רבא דלא הזכיר אלא בכ"מ לפי שהוא שייך לכל הכלים לענין נט"י. גם בסמ"ג כתוב וז"ל וכ' מ"ו שנהג ר"י אפי' בכלי שטף אף על פי שלא הזכיר בפ' המצניע אלא בכלי חרס עכ"ל פי' שיעור דכ"מ:   ובמ"ש  ב"י דצ"ל שיש עוד שיעור בנט"י אפילו בפחות מכ"מ דהיינו במוציא משקה דהיינו בגיסטר' דאמרי' ס"פ המצניע ששיעורו במוציא משקה תמוה מאד לפע"ד דגיסטרא הוא שבר כלי ויש לו טומאה ג"כ כיון שהוא  ראוי להעמיד תחת הנוטפים לקבל טיפין ובזה אמרו שם דטהרתו במ"מ. אע"ג דבתחל' כשהי' כלי שלם הוה דינו בכ"מ לפי שבכלי שלם חסין עליו ואינו זורקו בנקב כמ"מ אלא מעמיד גיסטר' שהוא שבר כלי תחתיו לקבל הטיפין אבל הגיסטר' עצמה שניקבה אפי' כמ"מ זורקין ואין מעמידין גיסטרא תחת גיסטר'  ופירש"י שם דצריך יחוד לאותו שבר כלי שיהיה לו לגיסטרא כ"כ התוס' בפא"ט בפשט דהדקין שבכלי חרס הן וקרקרותיהן וכו'. והנה כאן לנטילת ידים לא מיבעיא אם הוא מייחדו לנטילת ידים והוא יושב בלא סמיכה ודאי הוא  כמו תקנו מגופה לנטילה דהוי בזה כלי גמור כדמעיקרא דהא אמר רבה מגופה שתיקנה נוטלין ממנו לידים משמע דהוה כשאר כלי הכשר לנט"י ממילא לא נפסל רק בכ"מ  ואע"ג דלענין טומאה מחלקים בשבר כלי אם היה גדול עד לוג שיעור שיורו לקבל טומאה בכדי סיכת קטן ואם היה יותר צריך שיהא בשיורו ג"כ יותר ולא סגי בשיור פחות ולא מקבל טומאה אע"ג דיחדו ע"כ בנט"י לא הוה כן דאל"כ היה לו לתנא ולכל הפוסקים ללמדינו בכלי דנט"י נמי הכי דצריך שיהיה השיור אחר שנשבר לפי ערך שהיה גדול תחלה אלא פשוט דבנט"י שרבנן גזרו שיהיה בכלי שיש בו רביעית אין חילוק בין שבר כלי לכלי שלם  ואפי' בלא יחדו לכך כשר כיון שיושב בלא סמיכה וכ"ה מוכח מדברי רבינו שכתב שבר כלי או כלי שלם כו' דנתן להם דין א' לענין אם ישב בלא סמיכה דאז כשרים בשוה ודינם א' ואם היה כאן חומרא בשבר כלי שיהיה דינו כמ"מ ודאי לא היה נמנע מלכתבו ולא לסתום דהפסול הוא בכ"מ וגם רבא לא זכר רק בכ"מ ולמה לא כ' רבותא דיש פסול אפי' במ"מ דהיינו בשבר כלי א"ו שזה אינו כנ"ל להלכה ולא למעשה מאחר שהרב"י מחמיר בזה לפסלו כמ"מ וגם רש"ל כ"כ: ובמ"ש  ב"י וז"ל דפשיטא ליה לרבינו דלדעת הרמב"ם אינו פוסל אא"כ אינו מחזיק  רביעית למטה כו' וכ"מ להרשב"א שכ' בת"ה וז"ל כלי שניקב נקב גדול עד שהוא מכניס משקין כשאדם מושיבו על המים ה"ז פסול בד"א בזמן שניקב בשולי הכלי עד שאינו מקבל רביעית מהנקב ולמטה אבל אם מקבל רביעית מהנקב ולמטה כשר  בד"א כלי שאין שבירתו זו מעלה אותו מטומאתו אבל כלי שניקב או נשבר שבר המעלה אותו מידי טומאתו פסול לפי שאין זה כלי אלא שבר כלי ומדברי רמב"ם נראה שסובר כרשב"א דבסתם כלים דאמרי' בהו דנקט בכ"מ מעלה מטומאתן דוקא כשאין מחזיקין רביעית למטה אבל אם מחזיקין עדיין שם כלי עליהם שאפילו שבר כלי אם הוא מחזיק רביעית כתב שהוא מטמא כו' עכ"ל. לא אוכל לירד לסוף דעת הרב"י דדברי הרשב"א הם מורים בהיפך שפי' דבריו ע"כ כך הוא דנקב וכ"מ פוסל את הכלי ליטול  דרך פיו אם אין רביעית למטה אבל אם יש שם רביעית אין נקב בכ"מ פוסל וכ' ע"ז דהיינו דוקא אם הוא שאר כלים שאינן כלי חרס ששיעורו גדול מכ"מ מ"ה לא מהני כ"מ אלא לפסול באין רביעית למטה אבל בכלי ששביר' זו מטהרתו דהיינו כלי חרס ששיעורו בכ"מ אז פסול ליטול דרך פיו אפי' אם יש רביעית למטה ונראה דכ"כ לפי שהוקשה לו למה נקט רבא שיעור כ"מ דוקא הא אין זה אלא בחרס ע"כ תי' דשיעור דכ"מ מהני בכל הכלים לפסול אלא דיש חילוק דבשאר כלים אינו מזיק כשיש רביעית למטה אבל בחרס מזיק אפי' בכה"ג ודברי הרשב"א אלה שהביא ב"י היינו בת"ה הקצר  אבל בארוך כתב וז"ל וכלי שנשבר אע"פ שמקבל רביעית למטה מהשבר כתב בס"הת שאסור ליטול ממני דכל שלמעלה מהשבר אין לו תורת כלי ושבר כלי הוא ומ"מ אם דרך השבר נגררים המים על ידו מסתברא שהוא מותר דה"ל כברזא ומסתבר' דאפי' נשבר כל שלא טהר מחמת שבירתו עדיין כלי הוא ואין מחלקין את הכלי וכל שמקבל רביעית ואין שברו גדול כ"כ שיטהרנו מטומאתו מותר ליטול ממנו עכ"ל ויש לכוין דבריו ג"כ  כמ"ש דבריו בקצר אלא דהכא עשה חילוק בכלי חרס עצמו שתחלה כ' שפסול דרך פיו אפי' ביש רביעית למטה ואח"כ חילק בזה דהיינו דוק' אם ניקב בכ"מ  אבל אם ניקב כמ"מ שאין מטהר אפי' בכלי חרס כשר אפי' דרך פיו והא דלא זכר הרשב"א כאן דין כ"מ שכתב סתם וסמך על שיעור היותר קטן בטהרת טומאה דהיינו כ"מ. הרי לפניך עכ"פ דבמקום שפוסל בכ"מ דהיינו בכלי חרס לא מהני יש רביעית למטה והאיך כ' ב"י  דבסתם כלים דנקב משהו מעלה אותם מטומאתם אינו פוסל לנט"י ביש רביעית למטה והרי מבואר ההיפך ואולי היה לו פי' אחר בדברי הרשב"א אמרתי אחכמה והיא רחוקה ממני לדעת כונתו. גם דברי הרמב"ם שלפנינו מורים כן שכ' שאם נשברה שביר' המטהרת דהיינו בכ"מ כפי מש"ל  אז אין נוטלין ממנו אפי' אם הוא מחזיק רביעית כיון שאין כאן אלא שבר כלי. ומ"ש הרב"י שכשר ביש למטה רביעית שאפי' שבר כלי כו' דבריו תמוהים בזה דבשבר שיש בו רביעית ויושב בלא סמיכה עדיף טפי אם נוטל ממנו מה שיטלו בכלי שלם שניקב אף על פי שמחזיק רביעית למטה כיון שהוא שופך דרך פיו ומה שלמעלה מהנקב  אינו כלי כלל אלו הדברים נראים ברורים לע"ד. הגם שראיתי איזו מחברים שכתבו דינים אלו הנמשכים מפי הרב"י הנלע"ד כתבתי: ולענין  אם מועיל לסתום הנקב הפוסל בכלי נראה ללמוד זה ממ"ש הראב"ד בפי"ד מה' כלים לענין טומאה דבטיט אינו מועיל בשום כלי ובזפת מועיל לכלי חרס דוקא אבל לשאר הכלים אין מועיל. אלא דק"ל ממ"ש הרמב"ם פ"ו דפר' וז"ל כלי שניקב מלמטה וסתמו בסמרטוטין פסול שהמים שבו אינם על עיגול הכלי אלא על הפקק. היה נקוב מן הצד ופקקו הרי זה כשר למלאות ולקדש ולהזות ממנו עכ"ל. וזה משנה שלימה פ"ה דפרה משמע דנקב מן הצד אין פוסל הכלי וזה ודאי דאין סתימה זאת מועלת לעשותו כלי דא"כ ברישא נמי וכ"כ הר"ש בפי' בפ"ה דפרה והא דנקט התנא סתימ' זאת היינו דבלא"ה א"א להחזיק שם מי חטאת וכ"כ באגודה פ"ה דפרה על משנה זו וז"ל בכאן משמע דכלי שניקב מן הצד מותר ליטול ממנו לידים עכ"ל וא"כ ק' על מה דקי"ל ניקב בכ"מ פוסל מן הצד אפי' אם מחזיק רביעית וי"ל דשאני נט"י דאין נוטלין אלא דרך שפיכה ממנו ובזה ודאי כל מה שלמעלה מהנקב לא הוי כלי משא"כ לענין מי חטאת שממלאין בכלי מן המעין ואח"כ נותן עליהם אפר ואח"כ מזה ממנו א"כ אינו שופך דרך הכלי וע"כ לא איכפת לן במה שיש למעלה מהנקב אלא דאכתי קשה על מ"ש ב"י בשם סמ"ג וסמ"ק לפסול אפי' דרך הנקב אם ניקב בכ"מ ובאגודה פ' כ"ה הביאו ודאי הקושיא במקומה עומדת גם האגודה דבריו סותרים זא"ז ותו דגם להטור ק' דהא המים היו גם למעלה מהנקב במי חטאת מדצריך סתימה ואפ"ה כשר לענין מי חטאת: