 מדאורייתא: בשל''ה האריך לצדד שפרשת פרה אינה דאורייתא וכ''כ הב''ח וכ''כ בתשובת מהרי''ל סימן קפ''ב שלא הזכיר אלא פרשת זכור. ובת''ה סי' ק''ח כתב וז''ל באשר''י פרק ז' דברכות כתב דעשה דאורייתא לקרות פרשת זכור בעשרה. ובתוס' שאנ''ץ כתבו דאין שום קריאה דאורייתא רק פרשת זכור. ובתוס' הקצרות בברכות פרק ב' פירשו דפרשת זכור ופרשת פרה חייבים לקרות' מן התורה וכו'. ואם כן צריך לזהר יותר שישמעו קריאת פ' זכור בי''ד ממקר' מגילה בזמנה אלא שהעולם לא זהירי בהכי עכ''ל. וכתב המ''א ונ''ל ליישב מנהג העולם דאטו מי כתיב בתורה שיקראו דוק' בשבת זו אלא שחכמים תקנו בשבת זו הואיל ושכיחי רבים בבה''כ וסמוך לפורים כדי לסמוך מעשה עמלק למעשה המן וע''כ כששומע בפורים פרשת ויבא עמלק נמי זוכר מעשה עמלק ויוצא י''ח וכ''ה ברא''ם סי' ב'. אבל פ' פרה לא מצינו שהוא מדאורייתא עכ''ל ע''ש. וכתב רש''ל שאין הקטן עולה למפטיר בפ' זכור ובפ' פרה ע''ש. והב''ח כ' דבין קטן שיודע למי מברכין ובין שאינו יודע למי מברכין עולה ע''ש: והט''ז כ' דוקא קטן היודע למי מברכין עולה. ובסימן רפ''ב פסק רמ''א דקטן יכול לקרות בפ' המוספין או בארבע פרשיות שמוסיפין באדר ונראה דביודע למי מברכין קאמר עכ''ל ע''ש: ועיין בגינת ורדים חא''ח כלל א' סי' ל''ז. כתב מהרי''ל בכל ארבע פרשיות אין מזכירין נשמות ואומרים צו''ץ ד''מ. יש נוהגין בשנה מעוברת לקבוע תענית בכל יום ה' מפרשת שובבי''ם ת''ת וי''א גם פ' ויקהל ופקודי ואומרים שומר ישראל וכו'. ופשוט דהש''ץ אומר ענינו בשחרית ומנחה. וכתב האר''י ז''ל בפי' התורה שימים אלו מסוגלים לתקן עון קרי יותר מכל השנה להמתענים בהן לכן מתחיל מפ' שמות שאז התחיל השעבוד שנתקן הקרי דאדה''ר ונגמר בפ' כי תקנה עבד עברי ע''ש: