חצות,  עבה"ט וכתב בשבו"י ח"א סי' ק"מ באחד שהיה לו קצת מיחוש שלא יכול לילך לבה"כ והפצירו בו בניו וב"ב שיתקעו לו ויאכל ולא רצה ומחמת הפצרתם נדר שלא לאכול עד אחר זמן יציאה מבה"כ וכאשר השלימו תפלתם ורצו לצאת בא חכם ודרש דברי כבושים כמו שעה א' או שתים ואיחרו מלצאת וכתב ולכאורה י"ל שבנדרים הלך אחר ל' ב"א ובל' ב"א כוונתו על זמן יציאה בבה"כ דהיינו אחר זמן תפלה וזמן תורה לחוד שלא עלה זה על דעתו ואף אם היה בריא והולך לבה"כ היה יכול לצאת אחר זמן תפלה דקיי"ל הלכתא כר"י ספ"ב דביצה דאמר חציו לה' וכו' ואם כן אפשר דכוונות הנודר רק שלא יקדים לאכול בשביל מיחוש שיש לו אכל לא לאחר כולי האי אך יש לו לדמות למ"ש בר"ה דף ל' דבעי ר"ז ננערו לעמוד כו' אם כן בנ"ד שכתב רצה העם לצאת ולא יצאו גם כן איכא לאסתפוקי כה"ג וכיון דעלתה בתיקו ספק נדרים להחמיר ואם רצו להתירו יתירו לו כדין נדרים שהם לצורך יו"ט ע"ש ואני איני מבין הראיה מר"ה דהתם כל שיושבים עדיין לא נסתיים זמן ב"ד משא"כ כאן מה שלא יצא זו עכבה שאינה מחמת זמן יציאת בה"כ מן הסיום התפלה ודבר אחר גרם להם שנתעכבו ובמה נדחה ההיתר שכתב בתחלה שלא היתה כוונתו רק על זמן יציא' מן התפלה וזמן זה כבר נסתיים לכן נראה שאם אין לו מי שיתירו לו דיש להקל בזה בפרט לאיש שיש לו מיחוש חולי וקשה עליו להיות מעונה עד זמן יציאתם ממש ועיין לקמן סי' תרנ"ב במג"א דאפי' טעימה אסור למי שבא בדרך ומצפה שיבא למקום לולב יש לו להמתין עד חצות ולא יתענה יותר מחצי היום ע"ש ונראה האידנא דנהוג לאחר בר"ה הרבה אחר חצות אם אין לו שופר צריך גם כן להמתין אם לא שקשה עליו התענית הרבה וע"ש בש"ע באם שכח ואכל כו' ויש ללמוד משם לכאן רק קצת יש לחלק ע"פ החילוקים שכתבו התוספות בסוכה ובשבת ועיין סי' רל"ב ותל"ב ותרצ"ב וקצרתי:  (•) בש"ע ס"א ומאריכים בפיוטים כו'  וכל מי שאפשר יש לו ליקח פנאי ללמוד פי' הפיוטים להתפלל ועיין לעיל סי' ק' שכתב הט"ז דבפיוטים צריך להסדיר תפילתו ע"ש: בפיוט מלך עליון כתב המט"מ שצ"ל מלך אביון בלה ורד שחת כו' דהיינו בלה בבי"ת ולא כמו שנדפס בכ"ף והביאו בא"ר ע"ש: