 בהנאה: הח''י העלה דבמקום הפסד מרובה או בשעת הדחק המיקל להתירו בהנאה ולהשליך דמי הנאת חמץ שמעורב בו לים המלח לא הפסיד כי יש לו על מה לסמוך ע''ש וע' בת' ח''צ סי' פ''ו ואם נתערב מאיסור שנאסר במשהו בתבשיל אחר דהוי תרי משהו מסיק הט''ז בי''ד סי' צ''ב שאם נאסרה החתיכה במשהו ונפלה לקדירה אחרת וסלקוה אין פליטתה אוסרת במשהו דתרי משהו לא אמרינן אבל לח בלח שנתערב בדרך זה נאסר לעולם במשהו. וע' ט''ז סי' תס''ז ס''ק י''ז. וכה''ג כתב הש''ך עצמו בי''ד סי' קל''ד ס''ק ט''ז ובנקודת הכסף השיג על הט''ז וטרח לתרץ דברי עצמו וא''ז הכריע להקל כט''ז ועיין בע''ת ובמ''א סימן תס''ז ס''ק י''ג מבואר שדעתם עיקר להלכה כדעת הש''ך וכתב הש''ך בנה''כ שכן נתפשט ההוראה אצל כל בעלי הוראה לחומרא בתרי משהו ודע דלח בלח אסור תרי משהו אפי' להט''ז כמ''ש (ובספר א''ר הוכיח בראיות ברורות והעל' הלכה למעשה בחתיכה שנאסר במשהו שנפלה לתבשיל אחר שיש רוב כנגדו כשמכירין החתיכה יסלקו אבל אם אין מכירו הכל אסור וכף הבלוע במשהו אוסר במשהו): 