 כל היום: שחרית ומנחה, [שהמתחיל במצווה אומרים לו גמור. ויש אומרים דאף ערבית שלפניו. אבל הערבית של היום שלאחריו אין שייך לו]. וכתב המגן אברהם, דמטעם זה הוא קודם לאבל ולמוהל וליארצייט, דתפילה תליא ברצון הקהל. והאליה רבא מפקפק בזה, ודעתו דיארצייט יש לו להתפלל אם הוא מתענה, ומן למנצח ואילך יש להניח להתפלל אף לאבל. והובא דבריו בפרי מגדים. 