 להקרות: המתפלל שחרית מקרא להתוקע. ובמקום שיש מורה צדק הוא מקרא. גם תקיעה ראשונה יקרא לפניו, אף על גב דלא שכיח כל כך שיטעה. פעם אחת לא היו יכולין לתקוע, והפך השופר וקרא לתוכו "ויהי נועם", ושוב יכלו לתקוע [מ"א בשם מהרי"ל]. ועיין בדגול מרבבה שזהו דווקא בתקיעות דמעומד, אבל בתקיעות מיושב הוי הפסק גמור בין ברכה לתקיעה. ועיין בשערי תשובה שמיישב קצת דבר זה. ומכל מקום לכתחילה נראה לעניות דעתי שאינו כדאי לעשות כן. ואם הוצרך ליקח שופר אחר, אין צריך לחזור ולברך, כיוון שהיה מונח לפניו על השולחן, מסתמא דעתו היה על כולם. המקרא והתוקע ראוי להם שילמדו היטב דיני השופר וסדר התקיעות, כי לפעמים מאיזה סיבה נופל טעות בפי המקרא או בשגגת התוקע, וצריך לידע איך לעשות, אם לתקוע להלן או לחזור לראש הסדר [מטה אפרים]. 