אסור להשכיר כלי לעכו"ם בפסח כדי שיבשל כו חמץ כו' דמשתכר באיסורי הנאה אבל מותר להשכיר כלי קודם פסח בהבלעת ימי פסח כגון שמשכיר על ג' או ד' שבועות לעשות בו מה שירצה אע"פ שידוע שהעכו"ם יבשל בו חמץ בתוך הפסח מפני שהוא יחשוב לו כל שכרו בעד הימים שקודם פסח ושאחר הפסח ואין בה משתכר באיסורי הנאה והמחמיר גם בזה תע"ב (מהררמ"י) ואותן המחזיקין אורנדי ולוקחין מידו' מלצין מכל בישול שכר שמבשלין ביורות הדין משתנה כפי עסק הארנד"י שאם היורות הן של השר המשכיר והישראל מחויב לתקן היורות כשמתקלקלין וגם אם נתישנו היורות צריך הישראל לקנות חדשים משלו ולמסרן בשלימות בתשלום זמן אורנד"י אזי היורות הן ברשות הישראל ולא מיבעיא דאסור ליקח המדות עצמן דזכ' בו הישראל בשכר היורות והוא ממש חמץ שעבר עליו הפסח אלא אפי' מעות אסור ליקח דדמי לנהנה בדמי חמץ ממש כיון שכך מנהגם לתת החמץ עצמו בשכר היורות כמו שנתבאר בש"ת ר"ש אפי' כשלא יקח כלום הי' נראה לאסור משום רוצה בקיומו אלא מאחר שאין זה בכחו למנוע מלבשל בו מאחר שנותנים לו שכרו כפי ארנד"י אם כן אנוס הוא ונמצא לפ"ז שאם יש לו כח למנוע מהם הבישול אסור לכתחילה להניח לבשל משום רוצה בקיומו וכבר נתבאר דע"י מכירה יש להתיר הכל דהיינו שימכור קודם הפסח לעכו"ם א' כל המדות שיגיע משבוע של פסח ויטול הדמים מידו אז אע"פ שהעכו"ם מכירו ויחזור ויתנם לו אחר הפסח שרי אבל אם ארנד"י שאין הישראל צריך לתקן היורות כל עיקר שהם מבשלים בשלהם אלא שלקח מידות מכל בישול אם כן הוא דומה לקונים חק הגלחים והדין הוא דיתנה עם עכו"ם קודם פסח ליתן לו מעות דבדיעבד יכול לקבל מהם המידות אפי' לא התנה ואם אינו יודע מי בישל שיתנה עמו ה"ל כמו דיעבד (מורי בב"ח):