לישא,  עבה"ט ובמח"ב כתב שפשט המנהג שלא לישא כלל אפי' לא קיים פ"ו אין נושאין עד ל"ג וע"ש בשם זרע אמת שאפי' במקום שאין נזהרים רובם בתספורת מ"מ אין להתיר לישא ע"ש וע' לקמן סק"ג בשם השבות יעקב ועיין בפרי האדמה ח"ג דף מ"ח שנעשה מעשה בירושלים להחמיר שלא לישא אשה בר"ח שבימי העומר אפי' אלמן עם אלמנה ע"ש וע' בשו"ת חינוך ב"י סי' ך"א שהתיר בשעת הדחק למי שבא ממקום אחר לישא בל"ג בעומר וחלה וחזר לבריאותו אחר ל"ג בעומר ונחוץ מאד לביתו והיא אין רצונה לזוז ממקומה בלא נשואין וגם הוא חולה קצת עדיין ואין לו מי שישמשנו פה על היריד וגם שקרוב שיתבטל הענין על ידי המתנה זו שיפרד לדרכו כו' ולכן התיר הנשואין בצירוף היתר שיש מקומות שנוהגין היתר לישא אחר ל"ג בעומר ע"ש: