מצוה  עבה"ט ועיין בש"ת דברי יוסף סי' מ"א שיש נוהגין שכל המצה שאוכל בפסח תהיה מחטים שמורים משעת קצירה ואין בזה לא משום יוהרא ולא משו' מחלוקת ולא משום לא תתגודדו ע"ש והביאו בר"י ועיין בפר"ח סי' תצ"א במנהגי איסור סעיף א' שכתב אותן הנוהגים לאכול מצה כל הפסח משעת קצירה לא מיקרי סייג אלא מלתא יתירת' הוא דעביד ואם רוצה לאכול ממצה שאינו שמורה משעת קצירה בכל ימי הפסח חוץ מלילה הראשונה א"צ התרה ובבר"י הביא בשם נחפה בכסף דצריך התרה ושם כתב דגם מי שנהג שלא לאכול מצה אלא פירות בשאר ימי הפסח אף דיש לצדד שאין להתירו וכן בנוהג לאכול כל המצה משעת קצירה מ"מ העיקר הוא דסגי בהתר' בחרטה ע"ש וע' ביו"ד סי' רך"ח והנכון דכל מי שרוצה לנהוג פרישות בחומרות אלו או כיוצא בהם יש לו להתנות בפירוש שאינו מקבל עליו לנהוג כן תמיד רק בפעם הזאת דזמנין מתרמי דלא אפשר לי' למעבד הכי ואתי לקלקולי ואם שכח מלהתנות נראה דסגי ליה בהתר' דחרט' כמו שכתב המח"ב בשם מורי ז"ל ועיין בתשב"ץ ח"ג סי' קי"ז דחיטי בפסחא מותר לטחון ברחיים של מים ע"ש וכן נוהגים אפי' אותן שאוכלים כל הפסח משעת קצירה דלא עדיף ממצת מצוה דאע"ג דרובא מהדרים שיהיה שמור משעת קצירה מ"מ אין מקפידין לטחון ברחיים של יד רק יש שנוהגים סלסול בעצמם גם בזה ואין בזה משום יוהרא כמש"ל וכן שמעתי שנוהגים כן בא"י מאן דאפשר ליה בהכי ועיין כפר"ח שדעתו דבמצות מצוה דלילה ראשונה אין יוצאין ב"א בשמירה משעת קצירה ובנ"ב מ"ת סי' ע"ט נשאל אם יש לחוש לחומרת הפר"ח בזה והשיב הלא יראה מנהגם של ישראל בכל מדינות פולין לית דחש לה כי אם המהדרין מן המהדרין כו' ולהרמב"ם הוא אסמכתא והרא"ש והרבה גדולים מקילים ובדרבנן שומעים להקל עכ"ל והאידנא רבים שתו עצמם כמהדרים ומחזירין על הגרנות שיהיה להם חטים שמורים משעת קצירה עכ"פ לצאת י"ח מצת מצוה וכ"כ מח"ב סי' ת"ס דברוב הקהלות המפורסמות נהגו דמצת מצוה היא משעת קצירה ובארץ הצבי רבים נהגו כי כל המצה של פסח תהיה משעת קצירה וע"ש לענין הטחינה ע"י עכו"ם דברחיים של יד יש להקפיד ע"ש: