 בעלמא: כ' הט''ז לכאורה נראה דאפי' אם החמשת מינים הם רוב כיון שאינם למאכל אין להם חשיבות מאכל לברך עליהם במ''מ ואע''ג דבשאר דברים אזלינן בתר רובא הכא גרע טפי שאינם בכלל מאכל כלל כיון שאינם אלא לדבק וא''כ אותן הלעקי''ך שהם עשוים בשביל הדבש והבשמים ממילא הוי הקמח רק לדיבוק בעלמא אין לברך עליהם במ''מ. אלא דאין להקל בכך כיון שיש לו הנאה חשובה עכ''פ מצד הריבוי ונראה דמשום ספק זה כ' הש''ע כאן וטוב להחמיר לגומעם בתוך הסעודה. ובס''ב כשזכר שנותנו לדבקו ולהקפותו לא כ' שם להחמיר בזה דשם מיירי שאין מה' מינים רוב אז ברור דהם בטלים כל שהם לדבק משא''כ כשיש רובא כנ''ל עכ''ל. מאכל שעושים מביצים וצוק''ר וכשמשימים אותו על האש נותנין בו קמח נראה דבטל לגבי הביצים והצוק''ר דאין נותנין לתוכו קמח כ''א לדבקו ולהקפותו ואין מברכין עליו אלא שהכל אבל ממ''ש הרב פר''ח ביו''ד סי' קי''ב ס''ק י''ז על הקיפט''י דהיינו שלוקחין תירוש ומרתיחין אותו על האור ומערבין עמו קמח ומתעבה והתירוש מרובה על הקמח דמברכין במ''מ כיון שמלבד ממה שמדבק ומקפה התערובת מכשירו ומתקנו נמי לאכילה ע''ש וכ''כ בספרו מים חיים בתשובתו שם סי' ח' ע''ש. וכ''כ מהר''א יצחקי בתשובתו זרע אברהם סי''א א''כ ה''ה הכא נמי כיון שמלבד ממה שמדבק מכשירו לאכילה מברך במ''מ. ולענין ברכה אחרונה כתב הפר''ח שם בתשובתו שיברך ברכה מעין ג'. ומהר''א יצחקי בתשובתו שם כתב שאם אכל שיעור שיהיה בו כזית דגן בכדי אכילת פרס יברך מעין ג' ואם לאו יברך בנ''ר עיין יד אהרן. לפ''ז אין ספק בלעקי''ך ולכ''ע מברך במ''מ ואחריו ברכה מעין ג' ודלא כט''ז: 