 על ידי הרהור: אף דהרהור לאו כדבור דמי, שאני הכא, דעיקר טעמא משום שמחה, ובהרהור איכא שמחה. ומהאי טעמא אסור ללמוד איזה דרוש או קושיא או תירוץ אפילו בדברים הרעים, מפני ששמחה היא לו. ואסור להורות הוראה, אם לא לחולה הצריך עכשיו. ואסור לדון דיני ממונות, דדין היינו תורה. מיהו אם אין הבעלי דין יכולים להמתין עד למחר, שנחוצים לדרכם, אפשר דשרי, דהוי כרבים צריכים לו [אחרונים]: 