 ל''צ: אבל צריך שיהיו שניהם מונחים לפניו אף דקיי''ל חלת ח''ל אוכל והולך ואח''כ מפריש מ''מ לכתחלה בעי שיהא מן המוקף מ''א. וח''י כתב דא''צ מן המוקף דחלת ח''ל אוכל והולך ואח''כ מפריש ועיין אחרונים. כתב במ''מ ומנהגים ולבוש אם שכח להפריש מן העיסות של מצת המצוה יכול להמתין עד הלילה כדי שיניחם כן שלימות על הקערה וכשיבצע מצה השניה לשנים לשמור חציה לאפיקומן אז יניח השני מצות השלימות ושתי השברים בכלי לצרפם ויכסם ויקח פרוסה קטנה מן הבצועה ומברך להפריש חלה וישמור לחו''ה (מותר להנות בעת שריפתה מהרי''ל אלא שסיים ומ''מ נכון לעשות מדורה בפ''ע) ושורפין בח''ה ונ''ל שטוב יותר שיבצע ממנה תחלה פרוסה קטנה מיד ביום שמא יחזור וישכח דהא בלא''ה יבצענה בלא ברכה עכ''ל. וכ' הח''י וכן ראוי לנהוג שלא להמתין עד הליל' דהא בלא''ה עיסה שנילושה מעי''ט אסור להפריש ממנו בי''ט כמ''ש סי' תק''ו ע''ש (ואם לא היה בה כשיעור וא''כ בערב יו''ט לא היה חייב בחלה כלל אלא דבי''ט ע''י צירוף נתחייבו ודאי דיפריש ממנה בי''ט):