 משנין: הקשה הכ''מ הא קי''ל הזמנה לאו מילתא היא ע''ש ותירץ המ''א הא דאסור לשנות המעות היינו משום דבני העיר לא נתנו המעות אלא אדעתא שיבנו בה''כ ואסור לשנותו שלא מדעתן ומ''ש סעיף ח' דהזמנה לאו מילתא היא איירי שקנוהו הקהל ממעות חולין שגבו סתם. וה''ה לבנים חדשים שרי לשנותן כנה''ג. ופשוט דז' טובי העיר במעמד אנשי העיר שרי לשנות המעות עכ''ל המ''א. וט''ז כ' דודאי מ''ש הזמנה לאו מילתא היא אינו ענין לכאן דבכל דבר ששייך בו נדר לקדושה חייב לקיימו מצד נדרו ואם בא לקיימו והזמין לכך יש בידו לשנות דהזמנה לאו מילתא היא וקיימו בענין אחר כפי מה שנדר מש''ה בההיא דבנה בית סתם שכתב בס''ח שאינו קדוש עד שישמשו בו מכל מקום לא יצא נדרו וחייב לקיימו ולעשות ממנו בה''כ ולהתפלל בו אלא דכ''ז שלא התפלל בו אין בו קדושה וכן בההיא דלבנים חדשים הוא ממש כך שחייב לקיים נדרו ולעשות מהם בה''כ אלא דקודם מעשה אין בהם קדושה אבל הנודר חייב לקיים נדרו ומ''ש כאן דאין משנין המעות אלא לקדושה חמורה לאו מטעם שיש קדושה במעות עצמן דודאי הזמנה לאו מילתא היא אלא דבאם רוצים לקיים נדרם שגבו לבה''כ לעשות מן המעות איזה מצוה אחרת לומר שיצאו בזה חיוב שלהם הא לא אמרינן אלא לא יצאו י''ח עד שיוציאו דוקא לבה''כ. ואם רוצים להוציא אלו המעות לדבר אחר ולתת אחרים תחתיהם לבה''כ ודאי מותר דאין כאן קדושה בגוף המעות שגבו אלא דהמצוה לא קיימו מה שהם חייבים עד שיבנו בה''כ וכן מפורש בסי' זה סעיף י''ג דבגבו מעות יכול להוציא לדבר מצוה משמע אפי' למצוה קלה מזה והיינו שבדרך הלואה הוא מוציא המעות עד שישלם המעות וכל זה אינו אלא בדבר שאין בו אלא הזמנה לחוד. אבל בדבר שיש בו כבר מעשה קדושה או שיש בגוף הדבר קדושה אסור אפי' לדבר מצוה מש''ה בלבנים ישנים שהיו כבר בבה''כ אסור ליקח מהם דרך הלואה ולתת אחרים תחתיהם עד כאן לשון ט''ז ע''ש. והרא''ם ח''א סי' נ''ג כתב דגביית המעות הוי מעשה ולא הזמנה וכ''כ הב''ח ע''ש ועיין בש''ך י''ד סי' רנ''ט. והמ''א הקשה עליו ע''ש והיד אהרן מיישבו ע''ש. (ועיין בס' אליהו רבה ס''ק י''ח מה שמתרץ על תמיהת מ''א על מהר''מ לובלין ועל ס' מ''ב): 