 ולאחריה: ואע''ג דפסוק ראשון לבד הוא מדאורייתא והשאר הוא דרבנן וכ''ש הברכות וספק דרבנן אינו חוזר י''ל כך היתה התקנה שכל זמן שקורין חייב לקרות כעיקר התקנה בברכותיה. אם לא מפני ביטול תורה די בפסוק ראשון כ''מ וע''ל סי' ס''ג ס''ק ו' ומשמע בל''ח סי' מ' דאם יודע שאמר פסוק ראשון וספק אם קרא השאר אין צריך לחזור ולקרות. מיהו בסי' ס''ד סעיף ג' ד' משמע שצריך לחזור ונ''ל דמעיקרא כן תיקנו שיחזור. ואם מסופק לו אם אמר פרשת ציצית וגם אמת ויציב צריך להחזיר לכ''ע דיציאת מצרים חייבים להזכיר מדאורייתא ומשמע בתוס' דברכות דף (כ''ה) [כ''א] ע''א ד''ה ספק וכו' דאומר אמת ויציב שנית ע''ש. ובדף כ' ע''ב תוס' ד''ה בעל קרי וכו' דמשמע דמוטב שיאמר ק''ש שנית דאית בה תרתי קבלת מצוה ויציאת מצרים ע''ש. ולפי' הר''ש משמע שיאמר פרשת ציצית וגם אמת ויציב שכולם חדא מילתא היא. אבל אם ברור לו שאמר פרשת ציצית רק שהוא מסופק אם אמר אמת ויציב לא יחזיר דכיון שאמר פרשת ציצית אז אמת ויציב מדרבנן שכבר נזכר יציאת מצרים בפרשת ציצית. ואיתא בש''ס דף י''ג ע''ב שאם אמר הלכה שמוזכר בה יציאת מצרים יצא. וכ' המ''א ונ''ל דכ''ש אם אמר שירת הים דיצא ע''ש ועי' ט''ז ופשוט בגמ' דגם בלילה צריך להזכיר יציאת מצרים. ומ''ש הט''ז כמו בהפרשת דמאי ע''ש. הוא נגד המשנה במסכת דמאי פרק א' משנה ד' ומפרישין אותו ערום וכו' ע''ש. ואולי שט''ס הוא בדברי ט''ז. (ואם מסופק שקרא ק''ש ויודע שאמר אמת ויציב כתבו תוס' דאינו חוזר אפי' כשיודע שהרהר אמת אינו חוזר כ''כ בתשובת בית יעקב סי' קל''ח):