ולאכולי עבה"ט  ועיין בגו"ר כלל ד' סי' י' כו' דפת כסנין יש להחשיבו כפת גמור לענין זה דאף שיאכלנו דרך עראי כיון שאכל כשיעור יותר מכביצה יברך על הסוכה כו' והתבשיל העשוי' מה' מינים יש לחייבו בסוכה אפי' באכיל' דרך עראי אך לא יברך על הסוכה אם לא שאוכל בקביעות ובשר וגבינה וביצים וכיוצא בזה גם הם צריכים סוכה אך לא יברך לחוש להטור ז"ל ופירות יש לפטור מכל וכל אפילו יאכלם בקביעות והרוצה להחמיר לאכלם בסוכ' אפי' דרך קבע אין לברך. ובמח"ב כ' שכת' בתשובה דלדעת החולקים על הרמב"ם צריך פת ממש יותר מכביצ' אבל פת הבאה בכסנים אפילו אכל יותר מכביצה הוי כעראי דפת עד שיקבע סעודתו עליהם וא"כ יותר טוב שלא לברך אבל יש לחוש לדעת הרמב"ם אפילו בשר וגבינה לאכלו בסוכה בלא ברכה וכן ראיתי לגדולים בא"י שלא היו מברכים על פת הבב"כ אפי' יותר מכביצה ע"ש ובמדינתינו נהגו רוב העולם בי"ט ושבת לקדש ולאכול אחר הקידוש פת כסנים במקום סעודה ואח"כ הולכים אחר הקידוש חוץ לסוכה ומטיילים בקבלת פני רבם וכיוצא ונמשך איזה שעות עד זמן סעודה ומברכים בשעת קידוש ברכת סוכה נראה דשפיר דמי דאף על גב דפת כסנים הוא מכל מקום כיון שאוכל אותה בתורת סעודה הצריכה לקידוש שפיר דמי שיברך ברכת סוכה דמחשבתו זו משוי ליה כקבע. רק יזהר שיהיה יותר מכביצה ובזה אפשר שגם מח' בסעודה. אך בחול או באמצע היום דשבת וי"ט כשאוכל בלא קידוש פת כסנים כמדומה שמנהג ג"כ לברך ברכת סוכה על פת כסנים ולענ"ד יש לחוש לדעת מח"ב מיהו נראה שאם אין דעתו לצאת מיד רק לשבת שם זמן מה שפיר דמי לברך דהא הברכה היה גם על הישיבה אלא שנהגו לברך בשעת אכילה וא"כ באכילת פת כסנים סגי ועיין שם בגו"ר בסוף סימן הנ"ל שכתב שם לענין אכילת פירות שפטור אפילו קבע דמחלק בין נכנס לשינה לישב בה דהתם כניסתו לישב הוא כמו שיכנס לביתו לישב משא"כ בנכנס בשביל אכילת פירות שאין דרך להקפיד באכילת פירות חוץ לביתו ואין דעתו על ישיבת הסוכה ע"ש. ולכן בחול כשנכנס לאכול פת כסנים יכוין על האכילה והישיבה ג"כ וע' במג"א בשכח לברך שמברך אחר שאכל שגם הישיבה מצוה אבל מי שאוכל פת כסנים ויוצא מיד יש לחוש מ"ש מח"ב דעל פת כסנים לא יברך ועיין לקמן ס"ק ח' ומ"ש בש"ע ופירות אפילו קבע עלייהו וכתב במג"א במיני תרגומא דמהני קבע עלייהו היינו כשאוכל יותר מכביצה ועיין ביד אפרים שפירשתי דברי המג"א על מכונם ע"ש: