 עפר: ובעפר תיחוח מיירי שאינו מחוסר לא חפירה ולא כתיתה אלא הכנה כמ''ש סי''ז. ואע''ג דס''ל לעיל בסי''ד דאי ליכא דקר נעוץ שייך חפירה היינו בקרקע עולם אבל הכא שהביא עפר ממקום אחר ונתן בקרן זוית לא שייך חפירה כלל ב''י (והעט''ז) [והט''ז] כ' דכאן איירי שאותו עפר תיחוח מונח על הארץ כמו הר וכל שהוא נוטל משם למעלה אין שייכות חפירה ובסי''ד דבעי דקר נעוץ איירי בקרקע שוה ואע''פ שהוא עפר תיחוח מ''מ כל שהוא נוטל משם הוי חפירה במה שהוא תחתיו שהרי נשאר גומא תחתיו ע''ש. והמ''א כתב דמיירי בעפר תיחוח כ''כ הרבה דלא עביד גומא שמיד שנוטל העפר נופל עפר תחתיה ע''ש. ואם שחט ע''ג קרקע קשה ויש שם דם הרבה יטול קצת ממנו ויתנו בעפר תיחוח ויכסהו כמ''ש בי''ד סי' כ''ח ס''ז אבל אם נתייבש הדם קצת אסור לגוררו בי''ט דקמשוה גומות בבית והוי מלאכה דאורייתא עמ''א. מותר להוציא נר מתוך החול בי''ט שהגומא נעשה מאליו אבל אסור לתחוב הנר לתוך החול שעושה גומא. מ''א ע''ש: