מי שהרהר בלבו כו' לא הוי קבלה כו' אא"כ יאמר הריני בתענית יחיד למחר (טור) ומ"מ בתענית ימי התשובה אם בשעה שהתחיל לנהוג כן היה בדעתו לנהוג כן לעולם צריך התרה כדין דברים המותרים ואחרים נהגו בו איסור אפי' לא נהג כן אלא פעם א' (מרדכי בשם מהרר"ם) משמע דאם לא נהג כן אפי' פ"א א"צ התרה דמה שהיה כן בדעתו לא מיקרי קבלה גמורה אפי' לר"ת שהביא הטור בסי' זה אם היה בדעתו להתענות והרהר בלבו קבלת תענית הוי שפיר קבלה אע"פ שלא הוציא בשפתיו וכן פסק מהרי"ק שורש קס"א דכן הלכתא אע"ג דר"י פליג אר"ת אפ"ה א"צ כאן התרה (מורי בב"ח):