חמץ.  עבה"ט וע' במקום שמואל סי' נ"ב בשר שמלחוהו לקיום לפסח בכלי שנשתמש בו חמץ בחמין תוך מעל"ע ועלה ציר על כל גדותיו וכתב להתיר אף שנוהגין בכל המקומות לאסור כבוש מעל"ע בכלי איסור דלא כט"ז והש"ך מ"מ בזה י"ל דקודם הפסח שעדיין היתר הוא לא אמרי' כבוש כמבושל ואף שאין נראה כן מהמג"א כו'. ועוד כיון שהיה הרבה בשר ונראה שהיה ס' נגד מה שנבלע בכלי אע"ג דבשאר איסורין אין לשער נגד מה שנבלע בכלי דלא ידעינן כמה נפיק מיניה מ"מ בחמץ דהיתרא בלע קודם זמן איסורו שפיר משערינן כמה נפיק מינה ע"ש. והנה מ"ש דבהיתר לא אמרי' כבוש אין לסמוך ע"ז ואין לחלק לענין הך מלתא דכבוש במבושל בין בליעת היתר לבליעת איסור כדמוכח במסכת שבועות ע"ש וגם דהא אמרי' בב"ח חידוש דאי תרו ליה כו' וקצת יש לדחות דהתם אי הוה אמרי' כבוש אז ע"י הכבישה היה חלות איסור בב"ח ומ"מ י"ל דכה"ג אין חידוש כיון דהאי לחוד שרי אין בליעת היתר ע"י כבוש מחדש איסור אלא ודאי דליתא דכיון דמבושל דיינינן ליה שהוא טעם גמור מה בכך שהוא בזמן היתר ומכ"ש למ"ד היתר בהיתר לא בטל והו"ל כאילו עודנו בעין בפסח וגם על הטעם השני קשה לסמוך לחלק בכך לענין זה שנבלע בליעה גמורה ע"י כבוש ומה בכך דהיתרא בלע עתה מה דנפיק ע"י כבוש דאיסורא הוא ולכן אין להקל כ"א בהפ"מ ושעת הדחק גדול כיון דאיכא דעות אף באיסורין דבמאי דנפיק משערינן ע' ביו"ד סי' קצ"ח וקצרתי וגם יש לצדד קצת לפי מ"ש המג"א סי' תס"ז ס"ק ח' באגסים שנוהגים היתר בכבישה ואיסור בבישול משום דע"י בישול יהיב טעמא טפי ע"ש. וע' במקום שמואל שחולק על מ"ש המג"א דאפי' למ"ד חוזר וניעור מ"מ בטעמא בעלמא אינו חוזר וניעור והוכיח דז"א וגם בפ"מ בחלק א"א כאן ובסי' תנ"ג מגמגם על דברי המג"א בזה ע"ש וע' בבאר יעקב שהמג"א גופי' לקמן ס"ק ל"ח נראה דס"ל דאף בכה"ג דליכא רק טעמא י"ל להך מ"ד דחוזר וניעור ע"ש ובאחרונים: