 הפחם: עיין ב''י ובמ''א ובט''ז כתב דפי' הדברים הוא כך דס''ל דאין היתר אלא בפחם לחוד אבל לא בפתילה וע''כ חילק בפחם עצמו בין יד לכלי דכשהוא חותך בכלי א''א לצמצם שלא יחתוך מגוף הפתילה מה שלא נעשה פחם עמו וזה אסור משא''כ אם הוא מנפץ הפחם ביד אז ודאי לא יגע בגוף הפתילה כי הניפוץ הוא שמניח אצבעו עליהם ומטה אותה לצד הארץ והיא נופלת כי אין לה דבוק עם הפתילה והוא נופל מאליו אבל אם רוצה ליקח הפחם בין אצבעותיו ודאי אסור כי אז קרוב הדבר מאוד שלא יצמצם ליקח הפחם לחוד בלא מעט מהפתיל' ע''כ לא אמר בסיפא אבל חותך ראשה בידו דהוי משמע שהוא עושה על ידי חתיכה בין אצבעותיו וזה אסור ומה דנקט ואינו חותך ראש הפתילה בכלי רבותא קמשמע לן דעל ידי כלי אפשר לצמצם יותר לחלק הפחם מהפתילה כי הוא דבר דק משא''כ בין אצבעותיו שהם גסים ונתפש בקלות גם מהפתילה קמשמע לן דאפילו הכי אסור ואין היתר אלא ניפוץ ביד ולא חיתוך כלל זה פי' יפה מאוד. והעולה מזה גם למעשה בנר של חלב או של שעוה דאין היתר כלל לחתוך הפחם שעל הנר בין אצבעות שלו או על ידי הכלי של מספרים השייך לזה וגם ניפוץ לא שייך כאן כי אינו שייך אלא בפתיל' שמודלקת בתוך השמן שידוע הוא שבראשה נעשה פחם וכשנוגעין בו נפרד ונופל לארץ וזה אינו שייך בשל חלב או שעוה אלא דמ''מ יש בו קצת תועלת במה שמטה את ראש הפתילה באצבעו שידלוק שפיר טפי וכ''כ מו''ח ז''ל לחלק בין נופץ למסיר בין אצבעותיו: ורש''ל כתב העולם נזהרין למחוט כל עיקר ואין להקל להם שמא יבואו למחוט בכלי כעין צבת ואין היתר אלא לנפץ באצבע עכ''ל. משמע דלדידיה מותר מן הדין לחתוך הפת' אפי' בין אצבעותיו אבל למ''ש יש בזה איסור גמור: ומ''מ נראה שאין להחמיר מלהטות באצבעו ראש הפתילה קצת כדי שתבעיר יפה כדרך הניפוץ שזכרנו בשמן ע''כ לשון הט''ז. ועיין בתשובת דרכי נועם חלק א''ח סי' י''ג שפסק שם להתיר כשהוא ביד ע''ש. וכ''כ בשכנה''ג דבמקומותינו נוהגין להתיר ע''ש ויש לזהר כרש''ל וט''ז. (אבל בספר אליה רבה הוכיח להתיר לחתוך הפחם בין אצבעותיו ע''ש). כתבו התוס' יש למחות ביד הנשים שלא יכסו האש ביו''ט. אכן האגודה כתב [מותר] לכסות האש באפר בלילה כדי שימצאו למחר בי''ט וכתב רש''ל וכ''נ להקל דדבר שאין מתכוין הוא: