השמש.  עבה"ט ע' בהלק"ט דלכאורה לא סגי בחד שמש מאחר דהנרות מאירים ומזהירים בכל הבית והשמש בטל לגבייהו והיה צריך כ"כ שמשים כמו הנרות שיאירו כמו נ"ח וזוז"ג הוא והתירו בדרבנן ושוב כת' דאפשר שלענין זה אין להחשיב התו' כעיקר דאין הכל יכולים לעשות שמשים כנגדם ור"ל דנר הנוסף אינו חומרא כ"כ לענין השימוש לאורו ע"ש ואע"ג דלעיל ס"ק ב' הביא הבה"ט בשם גן המלך דגם בנר הנוסף אסור להשתמש לאורו מכל מקום כיון דאיכא שמש א' שמאיר גם כן סגי בהכי לתלות שאין השימוש מחמת הראשון ולא מחמת הנוספים לבד שהרי גם אור נר השמש שמה ומקילים בהו שלא נאמר שאור השמש בטל לגבייהו כצ"ל לדעת הלק"ט אבל באמת נראה דעיקר איסור השימוש היינו לפי שצריך להתקרב לאור הנר ועיין בט"ז וכשיש כאן שמש והוא צריך לתשמיש שצריך לקרב לאור הנר אז כשיש שמש הוא מקרב עצמו לעיין לאור נר השמש ושוב לא איכפת לן מה ששאר הנרות מאירים ומזהירים ג"כ כיון שלא לאורה הוא צריך שפיר נשארים בהיכר שלהם לשם מצות חנוכה משא"כ כשישתמשו שם כשאין שם ממש אין היכר למצות חנוכה וכן מבואר בלשון הש"ע כדי שאם ישתמש לאורה יהיה לאור הנוסף כו'. ויותר מבואר בלשון הרמ"א ויש לעשותו יותר ארוך שאם בא כו' עיין שם ולכן נראה דהרוצה להשתמש נגד נ"ח אף על פי שהשמש שם יש לו להטות ענין הדבר שמשמש שם אל נר השמש שיהיה ניכר שאין לו חפץ להשתמש בנרות של מצוה ואז אף על פי שהם גורמים יתרון ראות עיניו לית לן בה: