 החבית: ואפי' למ''ד פסיק רישיה דלא ניחא ליה אסור מ''מ הכא שרי משום דסחיטת משקין תולדה דדש היא ואינה אסורה אלא כשהמשקין היוצאין אינן הולכים לאיבוד. פוסקים. וכתב הט''ז ומ''מ צריך שיהא ג''כ ברזא ארוכה שיהיה תרתי לטיבותא אלא דמ''מ אנו רואים מנהגינו כדיעה קמייתא שסוחטין ירק שלאטי''ן בשבת וע''כ משום דהולך לאיבוד מה שנסחט. הר''ן וש''פ ביארו דיש ב' מיני סחיטה האחד משום דהוה תולדה דמכבס דהיינו מלבן ומש''ה אין איסור אלא במים אבל לא בשאר משקין ולענין הלכה פסק הטור וש''ע בסי' שי''ט דיין הוה כשאר משקין אלא דכאן כתב ב''י בשם הר''ן דיין מלבן. ונ''ל לחלק דיין לבן מכבס כמו מים אבל יין אדום אינו מכבס אדרבה מאדים הבגד. ועוד יש בסחיטה משום תולדה דדש ומפרק ואין איסור אלא בניחא ליה במאי דנפיק מיניה כמו בדש ומפרק אלא לפי דיעה האחרונה דכאן אסור עכ''פ מדרבנן אפי' בלא ניחא ליה ומש''ה אם נשפך שכר או שאר משקים שאינם מלבנים על המפה שעל השלחן והוא רוצה לנקותו עכ''פ לא ישאוב משם תוך כף א' ולשפוך לחוץ דאע''ג דישליכנה לאיבוד מ''מ כאן בשעה שהוא שואב תוך הכף עושה איסור גמור והוא תולדה דמפרק ובזה הכל מודים לאיסור ולא יועיל מה שישפוך אח''כ הכף לחוץ דזהו מעוות לא יוכל לתקון אלא בסכין יש היתר לדחות מעל המפה ולגרור ע''י המשקה שנשפך על המפה ויזוב לאיבוד רק שלא יגרור בכח דאל''כ עביד איסור דרבנן לדיעה אחרונה וצריך להזהר מה שיוכל להזהר אבל אם המים או יין לבן נשפך על המפה אסור לגרור אפי' בסכין דהוי מכבס עכ''ל. ט''ז: