של מנין.  עבה"ט עיין בפמ"א שם שמחזיק בדעת התה"ד דאזלי' בתר קודם הביטול דהוי נר חנוכה חשיב דבר שבמנין וגם השיג על הט"ז דכת' דלא בטל מטעם קבוע דלא שייך בזה כיון שלדעתו אינו דבר שבמנין שהוא קבוע דרבנן וקבוע דאורייתא אין כאן כל שאין האיסור ניכר וידוע במקומו דומיא דט"ח עיין שם ובשבו"י סימן ל"ב השיג על הראיות הפמ"א ומכל מקום כת' שדברי התה"ד נכונים שלא בא להביא ראיה ע"ז דאזלינן בתר קודם הביטול דע"ז א"צ ראיה דאפילו בשעת הביטול לא היה ראוי להתכבד ואחר הביטול יהיה ראוי להתכבד לא בטל מכ"ש להיפך אם בשעת הביטול ראוי לא נטל אף אם אחר הביטול לא יהיה ראוי (ולענ"ד אין זה מוכרח דבכה"ג דראוי בשעת הביטול שפיר י"ל דבטל דמכל מקום בטל כבודו מאליו מחמת התערובות שהרי לא ניכר מי הוא וגלה כבוד ממנו וכיון שאם תאמר כשבטל לא יהיה להתכבד מועיל התערובות לבטלו משא"כ היכי שאחר הביטול יהיה ראוי להתכבד י"ל דלא מהני ליה הביטול לעשות מאינו ראוי ראוי וצ"ע) רק ראיית התה"ד לומר דנ"ח קרוי דבר שבמנין אף על גב דכנגדו בנרות חול אין נמכרין במנין כמו בחתיכה דבטלה כו' ע"ש ומ"ש הפמ"א דלא הוי קבוע ע"ז השיב השבו"י דדמי לט' חניות אלא שהמקילין נתערבו שהוא א"י איזה טריפה דמקרי ג"כ קבוע. ועיין שם במ"י כלל מ"ג דזה דלא כדעת בעל ספר כריתות ועיין מ"ש בספרי בית אפרים על טריפות בקונטרס התשובה סי' ב' ובשו"ת בית אפרים חלק אה"ע בענין זה קבוע: