 נוטל אדם ידיו שחרית: משום רוח רעה השורה על הידיים, דהוה ליה כמלוכלך בטיט ובצואה דמותר. כן כתב הב"י בסימן תרי"ג. ועיין שם בביאור הגר"א, שמפקפק על דין זה. ולכן נראה לי שלא יברך על נטילת ידים בשחרית אחר הנטילה; רק אחר שעשה צרכיו, יטול ידיו עד סוף קשרי אצבעותיו, ואז יברך על נטילת ידיים משום תפילה. ועיין בספר מטה יהודה, שכתב דמותר לרחוץ ידיו אף לתפילת המנחה, דהוי כמקבל פני השכינה וכטבילת מצוה שהתירו: 