לטבול.  עבה"ט ומ"ש בשם כנה"ג דוקא אם לא היתה יכול' לטבול קודם לכן ליתא כמ"ש הפר"ח וכ"כ בר"י דאף שאיחרה טבילתה אין להחמיר בזה ובמו"ק גמגם באיסור תה"מ משום מצות עונה ובמח"ב כתב שנכון למנוע ובקושי התירו ליל טביל' ומ"מ יראה להיות טהור ביום כי קדוש היום לאדונינו. והשו"ת מעיל צדקה סימן מ"ג כתב שאין כח ביד שום אדם לבטל עונה דאורייתא ואם נתנה לו רשות רשאי לסמוך אע"ג די"ל דמחלה מחמת בושה כדאי' באה"ע מ"מ בזה שהוא משום מצו' י"ל דניחא לה גם כן ואימת יום הדין עליה ג"כ ומסתמא מחלת בלב שלם אבל בלי רשותה לא ע"ש ולענ"ד דכל שנהגו כן משום מנהג פרישות של מצוה מעיקרא אדעתא דהכי נשאת שתמחול לו העונה בזמנים שצריכים פרושה וכמ"ש חז"ל אסור לשמש בשני רעבון ואינו מדאורייתא רק אסמכתא וכן בימי אבילות דאסור בתה"מ ומייתי גם כן אסמכתא וינחם דוד את בת שבע כו' אף על גב דדוד היה זהיר מאוד במצות עונה כדדרשי' בדמעתי ערשי אמסה אפ"ה לא שימש בימי אבלו וא"כ כל כה"ג שנתפשט המנהג להחמיר מעיקרא מחלה על ימים אלו שיש בהם סרך מצוה ועיין מש"ל סי' תקע"ד ע"ש: