חזרת,  עבה"ט ועיין בפמ"א ח"ב סי' ק"י דמ"ש בש"ע דאין יוצאים בכמושים היינו בשאר ירקות של מין מרור אבל בתמכא שקורין קריין שאנו רואין בחוש אע"פ ששרו כמה ימים עומד בטעמו ובחריפתו כו' וע' בשו"ת בית אפרים סי' מ"ג דאע"ג דודאי ע"י הכבישה מתבטל החריפות קצת אך כיון שעכ"פ לא הפיג החריפות ועודנו חריף הרבה ס"ל דיוצאין בו ומ"מ אין להקל כיון שפותרין תמכא קריין ומתני' אמרה לא כבושים ובשעת הדחק יש להקל כיון דבלא"ה הח"י מיקל בכבוש במים ואף שהאחרונים חלקו עליו מ"מ בקריין יש לצרף סברת הפמ"א וע"ש שרבים וגדולים נוהגים לצאת ידי חובת מרור בקריין מלול ושחוק כיון שעינינו רואות שעדיין הוא חריף מאוד אם לא כשעומד מגולה זמן ארוך שמפיג טעמו שהחריפות יוצא ונהפך מר למתוק ודאי דאין יוצאין בו כלל ע"ש והמחמיר יחמיר לעצמו אבל לא לאחרים בפרט בדורות הללו חלושי המזג שקלח שהוא חריף מאוד מזיק הרבה וגם כי הוא חומרא דאתי לידי קולא שעי"ז ימעט באכילתה כל מה דאפשר וזימנין דלית ביה כזית וע' בשו"ת ח"צ שהביא הבה"ט שכתב כמ"ש וע"ש בתשובה שכתב שאף החרידים על דבר ה' ואוכלים מן הקריין במקום שהחזרת שהוא לטוגא סאלאט מצוי אף שהוא עודנו קטן מאוד קורא אני על הקריין סכנה ואין בו מצוה ע"ש: