 בחלא: אפי' שיש בהם ס' נגד החלא לא בטל דדבר המעמיד אפי' באלף לא בטיל. וה''ה אם שופכין לתוכו חומץ או שכר או יין שרף. וכן כתב בתשובת נחלת שבעה סי' ל''ה שאם נתן בגבינה יין שרף כדי שיהיה הגבינה חריף וחזק ולא מכר אותם קודם פסח שאסור בהנאה משום דלטעמא עבידי ולא בטלי וכ''כ מהר''ם מלובלין בעיסה שנתחמצה בשמרי שכר וכן הוא הסכמת האחרונים. ועיין בשבות יעקב ח''ב סי' ט''ז ובפנים מאירות סי' ק''ז. כתב הט''ז ומטעם זה אם העמיד המי דבש שקורין מע''ד בשמרי' של שכר אסור כל המע''ד בפסח ואם העמידו גם בשמרים שאינם חמץ ה''ל זה וזה גורם ומותר כמבואר בי''ד ס''ס פ''ז ונ''ל דכאן בחמץ חמיר טפי כיון שיש כח של מעמיד תוך הפסח ע''ש שהאריך והעלה דיש מקילין לשתות בי''ט אחרון של פסח מע''ד של כל השנה וכמ''ש רמ''א סי' תמ''ז ס''ה בכל דבר שמבשלים בכלי חמץ שיש להקל בי''ט אחרון. ונראה דזהו משום דהוי ספק אם היה בן יומו כשבשל בו ואנן קי''ל סתם כלים אינן ב''י. רק דלגבי חמץ לא אמרינן סתם כלים אינן ב''י אבל בי''ט אחרון אמרינן אפי' בחמץ סתם כלי אינו ב''י. אבל אם ספק שמא החמיצוהו בשמרי שכר אין מקום להקל בו וכ''ש במקומות שמבשלין המע''ד בכל השנה ביורות שעושין בו יין שרף דהוי דבר חריף וחזק ונ''ט לשבח במע''ד כידוע לא מהני מה שאינו ב''י ואם כן אין כאן ספק כלל ע''כ שומר נפשו ירחק מזה אפי' ביו''ט אחרון וכ''ש מליקח המע''ד מעכו''ם ביום טוב אחרון דשמא מעורב בו שכר עכ''ל וכתב הבאר היטב אשר לפני ואם לקח המע''ד קודם פסח מהשמרים יש להקל עיין שם. ולדעתי הוא צע''ג. גבינות שהעמיד בקיבה שהיתה בכלי בלוע מחמץ אסור לאוכלו ומותר להשהותו רדב''ז כנה''ג. ונ''ל דדינו כדבר שנתבשל בכלי חמץ ע' סימן תמ''ז ס''ה מ''א נ''ל שהיתה הקיבה מעל''ע בכלי חמץ כמ''ש בי''ד ס''ס פ''ז. וע''ל ס''ק א' וכ' הבאר היטב אשר לפני ונ''ל שהעמיד בפסח ודו''ק. ולא ידעתי למה: