דגן שנטבע כו' באם נפל משט מים או שלג על התבואה קודם הטחינה יזרוק החטי' העליונים והשאר מותר ודוקא מעט מים או שלג וגם נודע מקומו אבל תבוא' המונחת בעלי' וירדו גשמים הרבה דרך הגג ונתלחלחו אותן שנתלחלחו אסורות ובשאר מקומות מותר להשהותן בפסח ולאוכלן בפסח אסור (ב"י) יש מחמירין אפי' דבש שמוציאין מן הכוור' לפני ישראל דאין לאכלו חי משום גזירה דילמא אתי לאחלופי כ"כ מורי בשם מהרש"ל שכן קבל גם הוא ודווקא קודם פסח יכול לעשות משקה מדבש כי אפי' היה בו תערובת קמח כבר נתבטל בששים אבל בפסח עצמו אסורה משום דחמץ בפסח במשהו וי"א דדוקא המשקה מותר לעשות קודם פסח אבל הדבש בפני עצמו שבשלהו ישראל קודם פסח אף על פי שסננהו מן הדבורים שבהם אסורים ליתן אותו תוך הפסח תוך המאכל והמיקל לא הפסיד והמחמיר תע"ב וכבר כתבתי בשם מורי בב"ח שאף דבש שרודין אותו מן הכוורת נמי אסור משום דאתי לאחלופי וכן המנהג שלא לאכלו גם צוק"ר אסור לאכלו: צוקר קנדל מותר להשהותו כן הוכיח אמ"ז. התבשיל שנתבשל ונמצא בו חיטין או שעורים וגם הכף שהגיסו בו בקדרה ושמו בקדרה אחרת כולן אסורות (טור רוקח) אם נמצא חיטה בקועה בעיסה עיין בש"ת מהרש"ל סי' ע"ט: אם מלגו תרנגולת ונמצא חטה או שעורה נראה דאף בהפסד מרובה אסרינן הכל בחד ספיקא ולא כמ"ש בעל הג"ה להקל בזה והיכא דאיכא ס"ס מותר להשהות וכ"ש שמותר למכר' לעכו"ם לפי שאינה נמכרת ביוקר בשביל החטה ונמצא דאין לו הנאה מן החטה כלל והחטה שנמצא בכלי של מים בקועה חיטה ועיסה שניהן שוין דבעודן במים אינם מחמיצים וכשעלו מן המים שניהם מחמיצים ולענין הלכה למעשה כמ"ש בהגהות מיי' דאם נתרככה החטה אסורים המים ואצ"ל חמץ גמור או עיסה שנתחמצ' שנפל לבאר דאסורין המים ואסורים גם התבשיל ולא כיש מקילין מורי (בב"ח):