 בסוף: כ''כ הרמב''ם פ''א דברכות. והראב''ד השיג עליו וז''ל טעה בזה שלא אמרו אלא אין מזמנין עליהם לומר שאין להם חשיבות קביעות הואיל ואוכלין דבר איסור אבל ברכה תחלה וסוף למה לא יברכו הואיל ונהנה עכ''ל וכתב ט''ז והראב''ד אינו חולק אלא על האוכל בשוגג אבל אם אכל במזיד אינו חולק ופטור מברכה ע''ש. כתב בתשובת באר עשק סי' ק''ט אבל מי שאינו נזהר מסתם יינם אפי' הרמב''ם מודה שיברך ע''ש. כתב הב''י דה''ה בגזל חיטים וטחנן ואפאן אע''פ שקנאן בשינוי אינו מברך לא בתחלה ולא בסוף ע''ש והמ''א חולק עליו ופסק דמברכין עליו בה''מ דקנאה בשינוי וכן יש להורות דהא בה''מ דאורייתא היא ולחומרא אזלינן ואפשר דאפילו גזל לחם מברך בה''מ דכשאכלה כבר קנאה בשינוי עיין מ''א. והבאר היטב לפני כתב בשם המ''א דבגנב חיטים ועשה לחם מברך אף בתחלה ולא דק: