דרבנן.  עבה"ט וכתב בשער אפרים סי' ה' עורב שהביא כף מלוכלך בשומן ונפל הכף לקדירה ומחמת ספק חלב היה ס' אך מחמת ספק במשהו דשמא לקחו מבית עכו"ם ולכאורה יש לחלק בין עיר שרובא ישראל כו' ועיין שם סיום התשובה ונלענ"ד להתיר בזה דמשהו דרבנן וכבר מבואר אצלי במקום אחר שיש מקום לו' דחמץ של עכו"ם או של הפקר אינו אוסר במשהו ואפילו את"ל שחמץ בעין של עכו"ם אוסר במשהו מ"מ כה"ג שאפילו תאמר שהשומן יש בו בלוע מחמץ מ"מ קרוב לו' שלא היה בו טעם חמץ ולא נאסר במשהו ביד עכו"ם או בפי עורב ולא שייך אז גזירת חז"ל על משהו ואם כן עתה שנ' שהמשהו נפל לתוך תבשיל של ישראל אין זה אוסר דכבר פקע שם חמץ מעליו ודמי לחמץ שנתערב קודם פסח בס' דאינו חוזר וניעור בפסח ואף דחמץ של נכרי אסור בהנאה לישראל כמ"ש הריב"ש סי' ת' מ"מ כיון שאין בו חומרא דב"י וגם לא שייך לא בדיל בעורו ביד הנכרי לא גזרו על תערובתו לאסור במשהו וכיון שנתבטל אצל הנכרי שוב הו"ל כחמץ שנתבטל קודם הפסח דאינו חוזר וניעור ועיין בשו"ת בית יהודה סי' י"ו אם באמצע הסעודה מצאו חטה אחת מבוקעת מונחת על המפה שעל השלחן ואין ידוע אם בשעת אכילה נפלה מהתבשילין או היתה שם מקודם ומעלמא אתי העמד התבשיל על חזקתו כיון שהתבשיל לא היה מונח על המפה כו'. ולא דמי לנמצא בכלי שהיה בו התרנגולת דשם התרנגולת היה בודאי באותו כלי כו' ע"ש: