 בתרי: משמע דוקא חד בתרי ב''י אבל בסמ''ג והג''מ כתבו דבטיל ברוב וכ''מ בי''ד סי' צ''ח מ''א ומשמע מל' הפוסקים דאם נתערב תוך הלישה אינו בטל דדוקא נתערב קודם הלישה בעינן. (וח''י פסק בשם גיסו הגאון ז''ל שהתיר אפי' בשעת לישה) וא''ז העלה דבדיעבד יש להתיר אף כה''ג. וכתב המ''א ונראה דמותר לערבן לכתחלה דהא אין הטעם משום איסור אלא כשלא לנו הם חמין וכשנתערבו נעשו צוננין. וא''כ מותר לצננן לכתחלה וצ''ע. וכתב הח''י וה''ה לחמי האור מהני האי צינון אליבא דכ''ע וכ''כ הע''ש: