Situationen i Georgien (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är rådets och kommissionens uttalanden om situationen i Georgien.
(FR) Jag vill hälsa den franske utrikesministern, rådets ordförande och den tidigare ledamoten av Europaparlamentet Bernard Kouchner välkommen. Jag hälsar också statssekreteraren för EU-frågor Jean-Pierre Jouyet välkommen. Jag hälsar i synnerhet den ansvariga kommissionsledamoten Benita Ferrero-Waldner välkommen. Jag välkomnar även Jacques Barrot, som tyvärr lämnar oss.
Europeiska rådets möte har just avslutats, men minister Bernard Kouchner kommer säkert själv att berätta allt om det.
Bernard Kouchner
rådets ordförande. - (FR) Herr talman, mina damer och herrar! Ni har haft vänligheten att vänta tills Europeiska rådets extra möte avslutats, och jag har alltså skyndat hit för att berätta för er om resultaten. Vi, det franska ordförandeskapet, ville omedelbart informera er om de beslut som fattats, inte bara för att vi vill hålla er kontinuerligt underrättade om vårt arbete utan även för att Europaparlamentet de senaste månaderna har visat sig oerhört aktivt i Georgienfrågan. Tack, herr kommissionsledamot.
Vi vill tacka er för detta intresse och även informera er om vad som hände i rådet den 13 augusti och vid utrikesministrarnas möte den 20 augusti. Jean-Pierre Jouyet är här för att redogöra för våra preliminära slutsatser därifrån.
Jag vill erinra er om att konflikten började för 20 år sedan, 1991/1992. Det senaste skedet i denna konflikt inleddes dock natten mellan den 7 och den 8 augusti. Det är lämpligt att titta närmare på just detta utbrott. Journalister och historiker måste granska händelserna och deras utveckling i Ossetien, särskilt i Tschinvali, huvudorten i Sydossetien.
Striderna rasade den natten och sedan den 9 och 10 augusti. Vi beslutade tillsammans med min finländske kollega utrikesminister Alexander Stubb, som också är ordförande för OSSE, att åka till Tbilisi söndagen den 10 augusti. Vi föreslog president Michail Saakasjvili ett eldupphöravtal, som han godtog.
Eftersom det är viktigt ska jag i korthet redogöra för våra iakttagelser där, vad vi såg i Gori och på vägarna i samband med den smärtsamma händelse som de ryska truppernas intåg och snabba frammarsch utgjorde. Det första jag kan säga är att vi fruktade de ryska truppernas ankomst till Tbilisi. Trupperna befann sig i Gori, bara 45 eller 50 km från Tbilisi. Vägen var rak och det fanns få hinder. Vi trodde därför, med viss rätt, att de ryska trupperna som de uppgett hade som mål att besvara provokationen och befria Sydossetien, men också att nå Tbilisi och tvinga fram ett nytt styre.
Det var därför helt avgörande - trodde vi åtminstone - att få trupperna att stanna upp och striderna att upphöra så snart som möjligt. Eldupphör snarast möjligt var vårt mål.
Jag mötte president Nicolas Sarkozy i Moskva dagen därpå. Efter att ha talat med flyktingar på den georgiska sidan och med offer som jag träffade på sjukhuset i Gori var dock jag och det franska ordförandeskapet angelägna om att innan dess lyssna på berättelserna från flyktingar på den andra sidan, i Nordossetien, som kommit till Sydossetien efter bombningarna i Tschinvali natten mellan den 7 och 8 augusti. Jag fick höra tyvärr höra liknande berättelser om lidande, men med mycket olika tolkningar.
Vi mötte president Sarkozy i Moskva för långa diskussioner - de pågick i fem timmar - mellan president Dmitrij Medvedev, premiärminister Vladimir Putin, utrikesminister Sergej Lavrov, president Sarkozy och mig.
När dessa hårda diskussioner avslutats hölls en presskonferens där president Sarkozy och president Medvedev redogjorde för de sex punkterna i det franska avtalet, som sedan skulle tas till Tbilisi för godkännande, eftersom ändringar gjorts mellan vårt första besök och det som skulle bli vårt sista besök i Tbilisi dagen därpå.
Två ändringar godtogs av president Medvedev, särskilt en punkt om den slutliga statusen som vi inser att han inte ville ha med.
Eldupphöravtalet godtogs av president Saakasjvili tack vare denna medling som även om den inte var fulländad åtminstone var snabb, det måste ni i alla fall medge - i en sådan situation är inget fulländat. Medlingen möjliggjorde därför en effektiv vapenvila, med några få sorgliga undantag. På fältet började de ryska trupperna sitt tillbakadragande den 21 augusti - det var den andra av dokumentets sex punkter. Det skedde visserligen nästan åtta dagar senare. Det förekom dock rörelser som tolkades annorlunda, vilket alltid händer, när några stridsvagnar åkte i en riktning och sedan också i en annan.
Tillbakadragandet har ännu inte slutförts. Jag är faktiskt inte säker på om det har slutförts men det har definitivt inte genomförts till fullo. Kriget tog slut ganska snabbt - den 10 och 11 augusti upphörde de huvudsakliga krigshandlingarna, åtminstone enligt vissa observatörer, bl.a. vår franske ambassadör Erik Fournier som är där. Vad som däremot inte upphörde var de förödande handlingarna av den ossetiska och den abchaziska milisen, som följde efter de ryska trupperna, plundrade och till och med dödade. Jag måste dock säga, om än med största försiktighet, att skadorna inte blev omfattande. Jag måste också säga att inte heller bombningarna orsakade omfattande skador. Alla skador är givetvis mycket allvarliga och alltför stora och får alltid alltför många offer, men jämfört med vad som beskrivits för oss har skadorna inte varit så omfattande som vi fruktar, och det är definitivt bra.
Vad vi inte fått klart för oss men bör få veta eftersom rapporterna varit väldigt ensidiga, är vad som hände i Ossetien. Vi kunde relativt snabbt skaffa oss en bild av situationen i Georgien, men det gick inte att komma in i Ossetien, i alla fall inte med lätthet, och bara några få personer har lyckats ta sig dit. De har alla lämnat olika redogörelser.
Vapenvilan, som var den första av de sex punkterna, trädde alltså i kraft omedelbart och var effektiv. Det skedde ett tillfälligt och ett permanent eldupphör. Den andra punkten gällde tillbakadragandet av trupperna. Det angavs att tillbakadragandet för de georgiska truppernas del innebar ett tillbakadragande till kasernen och för de ryska truppernas del ett tillbakadragande bakom de linjer som hölls före krisen. Det fanns även ett antal andra punkter, bl.a. tillgång till humanitärt bistånd för alla offer. De specifika punkter som orsakade svårigheter var punkterna 5 och 6. Under våra förhandlingar upprättades en zon längs gränsen mellan Sydossetien och Georgien där ryska patruller tillfälligt kunde tolereras, medan man väntade på att observatörer från OSSE eller EU skulle anlända. Det behövdes då en klargörande skrivelse från president Sarkozy, som offentliggjordes efter överenskommelse med president Saakasjvili. Enligt denna skrivelse gällde detta i direkt anslutning till gränsen. Eftersom denna gräns på sina håll bara ligger två kilometer från huvudvägen genom Georgien var detta ingen enkel fråga. På flera punkter hade man därför kommit överens i väntan på de internationella observatörerna - och det angavs tydligt i texten. Ordet ”observatörer” användes i stället för ”fredsbevarare”. Allt detta måste anges mycket tydligt. Punkt 6, som på sätt och vis var viktigast, gällde den politiska överenskommelsen och de internationella diskussioner eller förhandlingar som lett fram till den. Avtalet undertecknades av president Saakasjvili med bistånd av Condoleezza Rice, för det första dokumentet undertecknades först men ändrades sedan. Sedan hade vi det dokument som vi kommit överens om med president Medvedev och slutligen det tredje och sista dokumentet, som vi kommit överens om med president Saakasjvili men som vi inte fick honom att underteckna. Det var vid midnatt eller ett på natten som en stor demonstration ägde rum. Vi lyckades inte få honom att underteckna dokumentet, så vi fick honom sedan att underteckna detta, efter ett par korrigeringar, med bistånd av Condoleezza Rice. Hon passerade Paris och kom för att träffa oss och vi anförtrodde henne då dokumentet så att det kunde undertecknas av president Saakasjvili - det handlade alltså om det slutliga dokumentet med sex punkter. Det ledde omedelbart till eldupphör! Det mindre omedelbara resultatet, även om det kom mycket snabbt, var det ofullständiga tillbakadragandet av de ryska trupperna. Vi, de 27 EU-länderna och framför allt Europaparlamentet, kommer nu noga att övervaka de övriga punkterna, eftersom dokumentet just godtagits. Jag vill erinra er om att slutsatserna från det första extra mötet i rådet för yttre förbindelser redan godkänts av de 27 medlemsstaterna och gick ut på att EU skulle finnas där på fältet. Vi har sedan dess gett Javier Solana i uppdrag att gå vidare med denna del av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Två eller fyra franska observatörer har redan skickats i regi av OSSE, som redan var på plats. Vi hoppas att fler observatörer kommer att släppas in eftersom president Medvedev i går, i ett samtal med president Sarkozy, uppgav att han skulle godta och till och med välkomna observatörer från EU. Vi arbetar vidare med detta. Ett oerhört snabbt resultat kunde därför nås. Efter tre dagar upphörde stridigheterna och de trupper som hotat Tbilisi gjorde halt. Sedan, efter åtta dagar, drogs de ryska trupperna tillbaka till Ossetien och Abchazien, med en del rörelser innan dessa åtta dagar gått.
Jag är nu definitivt beredd att besvara alla era frågor, som säkert är många och kommer att hålla oss kvar här mycket länge, och jag kommer att göra det med glädje. Men jag har glömt att säga ett par ord om det dokument som nu godtagits. Jag vill erinra er om att det tidigare hållits ett liknande extra möte i rådet, i augusti 2003, då om situationen i Irak. Under det extra mötet kom EU:s enighet till skada, minst sagt. Nu 2008 har vi förblivit eniga och det var inte så svårt som vi trodde att föreslå en text och få den accepterad av dem som absolut ville ha sanktioner - av vilket slag och varför? - och dem som absolut ville upprätthålla en dialog med Ryssland, utan sanktioner. Ni kommer att se att texten innehåller ett kraftfullt fördömande men att dörren lämnas öppen eftersom vi inte ville ha något nytt kallt krig, som vissa föreslagit. Vi ville upprätthålla förbindelserna så att de politiska förhandlingar som vi ser som grundläggande kunde fortsätta.
Vi kallade till detta möte i Europeiska rådet därför att Frankrikes president, som också är Europeiska rådets ordförande, ansåg att krisen i Georgien var allvarlig och direkt berörde alla européer. Varken Georgien eller Ukraina är givetvis med i EU. Det var emellertid flera medlemsstater som också ville ha mötet, som det var vår uppgift att arrangera. Jag menar att det var verkligt inspirerande för oss, eftersom ingen annan utanför EU enligt vår mening kunde ha gjort detta. Det var EU som måste ta sig an hela denna fråga. Det betyder inte att vi stod ensamma, så var det inte alls, men det var upp till oss att ta initiativet och visa att EU reagerar, särskilt i en situation där de institutionella problemen ännu inte lösts. EU har därför på högsta nivå uppvisat enighet och en vilja att påta sig sitt fulla ansvar. Jag anser att detta är ett verkligt framsteg jämfört med den likartade situationen 2003.
Vilka var de huvudsakliga resultaten av detta rådsmöte? Ni kan tydligt se i texten att vi fördömer de militära insatserna och Rysslands oproportionerliga reaktion. En del ville att de provokationer som antagligen föregick bombningarna av Tschinvali skulle kritiseras. Det skulle vara mycket lätt att kritisera än den ena, än den andra sidan, men vad som egentligen räknas när man försöker genomföra ett fredsuppdrag är att var och en av sidorna går med på att upphöra med stridigheterna. Rysslands oproportionerliga reaktion framhölls därför. Det är återigen de som finns på plats som måste berätta vad som egentligen hände. Det är sant att detta inte var någon framgång för Georgien, som från många olika håll, framför allt av amerikanerna, varnats för att provocera fram en sådan reaktion även om Georgien självt provocerades. Reaktionen skulle nämligen vara väl förberedd - det var jag helt omedveten om. När jag besökte de ryska flyktingarna på den andra sidan, i Nordossetien, såg jag gigantiska konvojer av stridsvagnar och militärfordon som var på väg mot gränsen. Var de förberedda eller inte? Det får ni ta reda på själva, men det verkar ju inte som om de var särskilt långt borta.
Ni kan därför i texten se vårt fördömande av de militära insatserna och den oproportionerliga reaktionen, det enhälliga fördömandet från de 27 medlemsstaternas stats- och regeringschefer av erkännandet av Abchaziens och Sydossetiens självständighet, och påminnelsen om EU:s engagemang för Georgiens självständighet, suveränitet och territoriella integritet, som erkänns i internationell rätt och i resolutioner från FN:s säkerhetsråd. Ni kan se bekräftelsen i det centrala dokumentet - det finns ju inget annat - av det sexpunktsavtal som nåddes den 12 augusti och som enligt Europeiska rådet måste genomföras till fullo. Ni kan se vårt beslutsamma åtagande om att genomföra denna färdplan. Ni kan se att EU är berett att medverka i den internationella övervakningsmekanismen enligt punkt 5 i avtalet, både genom ett OSSE-uppdrag och genom ett åtagande inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, som jag redan nämnt. Villkoren för denna medverkan måste fastställas, men det är på väg att ske och jag tror också att det går mycket snabbt.
Jag tänker inte i detalj gå in på alla olika synpunkter, men jag vill upprepa att de inte skilde sig åt i grunden. Det handlade om nyansskillnader: Utgör erinran om internationell rätt och förbudet mot att ändra ett grannlands gränser med våld en sanktion? Nej, det är inte någon sanktion. Det är ett grundläggande krav. Därför fanns det inte så många meningsskiljaktigheter. Det fanns krav på att ta med denna erinran som vi i slutändan godtog, och vi tog med den därför att det, som ni vet, kommer att hållas ett möte mellan EU och Ukraina den 9 september. Den 8 september kommer vi dessutom att återvända till Moskva tillsammans med José Manuel Barroso, Javier Solana och president Nicolas Sarkozy. Vi planerar därför ett möte i Moskva och ett i Tbilisi den 8 september - först Moskva, sedan Tbilisi alltså - då vi hoppas kunna konstatera att de ryska trupperna har dragit sig tillbaka bakom de angivna linjerna, dvs. på andra sidan gränsen mellan Ossetien och Georgien. Vi hoppas också kunna konstatera att de återstående kontrollpunkterna kring hamnen i Poti och längs gränsen mellan Ossetien och Georgien men på georgiskt territorium har ersatts eller inom en omedelbar framtid kommer att kunna ersättas med internationella observatörer. Det är vad vi förväntar oss.
Alla har samtyckt till detta möte, som därför innebär att genomförandet av sexpunktsavtalet fullgörs. Det är mot den bakgrunden vi kommer att bedöma den goda viljan och den politiska uppföljningen, som är avgörande för att vi sedan ska föreslå en konferens. Det blir en internationell konferens med deltagande av ett antal partner så att de politiska förhandlingarna kan inledas. Det är rimligt eftersom FN i nästan 20 år har engagerat sig i frågan, om än mer i Abchazien än i Ossetien. Dmitrij Medvedev har också, vilket är mycket positivt, samtyckt till att flyktingarna får återvända, och inte bara de flyktingar som gett sig av efter händelserna nyligen, dvs. den senaste månaden, utan de som gett sig av sedan 1990-talet. Ni tycker kanske att det i själva verket är högst diskutabelt - var är de, kan de återvända, behöver de återvända, vill de återvända osv. Men om vi talar om människors rätt till självbestämmande bör vi notera att alla dessa flyktingar kom från antingen Abchazien eller Ossetien. Detta har godtagits och vi får vänta och se hur långt avtalet kan genomföras.
Jag ska nu ta upp några frågor som jag tycker att vi kan diskutera. Jag tänker nämna de punkter som ändrats i någon mån, för de övriga kan ni själva se, t.ex. ”allvarligt oroat över den öppna konflikten ...” osv. I texten anges att Europeiska rådet starkt fördömer Rysslands ensidiga beslut att erkänna Abchaziens och Sydossetiens självständighet. Det beslutet är oacceptabelt, och Europeiska rådet uppmanar andra stater att inte erkänna denna utropade självständighet och ber kommissionen att undersöka de praktiska konsekvenser den får. Rådet erinrar om att en fredlig och varaktig lösning på konflikten i Georgien måste bygga på fullständig respekt för de principer om självständighet, suveränitet och territoriell integritet som erkänns i internationell rätt, slutakten från Helsingforskonferensen om säkerhet och samarbete i Europa och de tre resolutionerna från FN:s säkerhetsråd. Det betonas att alla europeiska stater har rätt att fritt fatta beslut om sin utrikespolitik och sina allianser osv. Europeiska rådet gläder sig åt att det sexpunktsavtal som kunde ingås den 12 augusti tack vare EU:s medlingsinsatser har lett till eldupphör, bättre leveranser av humanitärt bistånd till offren och ett omfattande tillbakadragande av de ryska militära styrkorna. Genomförandet av planen måste slutföras. Det har inte diskuterats.
Jean-Pierre, du sa något till mig om den engelska ändringen i fråga om Georgien. Hos mig stod det så här: EU har redan gett nödbistånd. Unionen är beredd att ge stöd för återuppbyggnad i Georgien, även i regionerna Sydossetien och Abchazien. Den är redo att stödja förtroendeskapande åtgärder och utveckling av regionalt samarbete. Den beslutar också att intensifiera sina förbindelser med Georgien, inklusive viseringslättnader och ett eventuellt upprättande av ett fullständigt och heltäckande frihandelsområde så snart villkoren är uppfyllda. Den kommer att ta initiativ till att inom kort sammankalla en internationell konferens för att stödja återuppbyggnaden i Georgien och uppmanar rådet och kommissionen att börja förbereda denna konferens. En annan fråga är hur den pågående krisen påverkar hela regionen och det regionala samarbetet. När det gäller punkt 8: Europeiska rådet beslutar att utse EU:s särskilda representant för krisen i Georgien och uppmanar rådet att vidta nödvändiga åtgärder. Vi kommer att lägga till följande: Den senaste tidens händelser tydliggör behovet av att EU intensifierar sina insatser med avseende på en trygg energiförsörjning. Europeiska rådet uppmanar rådet att tillsammans med kommissionen undersöka vilka initiativ som bör tas i detta syfte, särskilt när det gäller diversifiering av energikällor och försörjningsvägar. Till sist har slutet, på begäran av Tyskland, Polen och ett antal andra länder, följande lydelse: Vi uppmanar Ryssland att ansluta sig till oss och göra detta grundläggande val för att gynna det ömsesidiga intresset, förståelsen och samarbetet. Vi är övertygade om att det ligger i Rysslands eget intresse att inte isolera sig från Europa. EU har för sin del visat sig villigt att ingå partnerskap och samarbeta, i enlighet med de principer och värderingar det grundas på. Vi förväntar oss att Ryssland agerar ansvarsfullt och fullgör alla sina åtaganden. EU kommer att förbli vaksamt; Europeiska rådet uppmanar rådet att tillsammans med kommissionen grundligt undersöka situationen och de olika aspekterna av förbindelserna mellan EU och Ryssland. Denna utvärdering måste börja nu och fortsätta. Europeiska rådet uppdrar åt sin ordförande att fortsätta diskussionerna med sikte på full tillämpning av sexpunktsavtalet. Europeiska rådets ordförande kommer i det syftet att åka till Moskva den 8 september, tillsammans med kommissionens ordförande och den höge representanten. Möten gällande förhandlingarna om partnerskapsavtalet kommer att skjutas upp till dess att trupperna dragits tillbaka till de positioner de hade före den 7 augusti. I punkt 3 görs ett litet tillägg: Rådet avvaktar resultaten av det kommande toppmötet mellan EU och Ukraina. I väntan på toppmötets resultat kommer vårt institutionella samarbete med Ukraina att intensifieras och trappas upp.
(Applåder)
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (FR) Herr rådsordförande, mina damer och herrar! Först och främst vill jag välkomna Europaparlamentets politiska engagemang för Georgien. Jag vill också till att börja med gratulera det franska ordförandeskapet till dess insatser, särskilt de snabba åtgärder som vidtogs i samband med krisen.
Det stämmer att EU har visat sig effektivt, genom att förhandla fram en vapenvila och snabbt ge humanitärt bistånd, särskilt från kommissionen. Dagens möte i Europeiska rådet var enligt min mening mycket betydelsefullt, och eftersom de frågor som denna konflikt har gett upphov till är så komplicerade måste EU reagera kollektivt och genom ömsesidig överenskommelse komma fram till ett lämpligt gensvar. Jag ska fatta mig kort eftersom så mycket redan sagts.
Som jag ser det innebar vårt möte i dag att vi sände ett mycket tydligt budskap i Georgienfrågan till både Georgien och Ryssland när det gäller vår förmåga att reagera på krissituationer och EU:s enighet. Det är vad vi alltid har efterfrågat.
För det andra kommer vår enighet också till uttryck i försvaret av våra värden. Sedan krisen inleddes har kommissionen, som jag redan sagt, bidragit till EU:s insatser för att stabilisera den humanitära och säkerhetsmässiga situationen i Georgien på ett, som jag tror, ganska betydande sätt.
När det gäller humanitärt bistånd ställde vi genast 6 miljoner euro till förfogande, varigenom de omedelbara behoven hos hela den civilbefolkning som berörs av konflikten bör kunna tillgodoses. Till detta belopp ska läggas nästan 9 miljoner euro som medlemsstaterna sedan dess bidragit med. Vi har därför lyckats tillgodose alla omedelbara humanitära behov.
Vad beträffar stöd för återuppbyggnad sände vi i förra veckan en grupp experter från kommissionen för att göra en inledande bedömning av behoven, och enligt de första utvärderingarna, som inte innefattar de områden som kontrolleras av Ryssland, är de materiella skadorna mycket mindre än väntat, som Bernard Kouchner redan sagt. Omkring 15 miljoner euro kommer att krävas för återuppbyggnad och reparationer. De mest akuta behoven finns dock hos de 22 000 personer som nyligen fördrivits till följd av konflikten. Det kommer att behövas omkring 110 miljoner euro för att tillgodose deras behov.
Det är viktigt att EU visar att vi är redo att ge verkligt stöd till Georgien, som ett tecken på vår politiska beslutsamhet att stärka våra förbindelser. Först och främst har rådet beslutat att planera en avsevärd ökning av vårt ekonomiska bistånd till Georgien, särskilt för återuppbyggnad, som sagt var, och för flyktingarna.
Vi håller för närvarande på att göra en bedömning av vilka reserver som snabbt skulle kunna tas i anspråk ur anslagen för 2008. Det står dock klart att vi inte kommer att kunna mobilisera de nödvändiga medlen utan ett extra budgetanslag. Jag gläder mig redan till det breda politiska stöd vi i dag fått från talman Hans-Gert Pöttering i det avseendet. En internationell givarkonferens kommer också att behövas för att avsevärt stärka investerarnas förtroende.
Enligt min mening är det dessutom viktigare än någonsin att stärka grannskapspolitikens instrument för att stabilisera Georgien. Med utgångspunkt i Europeiska rådets slutsatser kommer vi att intensifiera våra insatser för att, när villkoren väl är uppfyllda, upprätta ett frihandelsområde och för att underlätta utfärdandet av korttidsviseringar.
Det senare avtalet kommer givetvis att kopplas till ett återtagandeavtal, och det är fortfarande väsentligt att stödja Georgiens engagemang för demokrati, rättsstatsprincipen och yttrandefrihet. Det är av avgörande betydelse att de demokratiska reformerna och den politiska pluralismen påskyndas.
När det gäller att stabilisera säkerheten och genomföra eldupphöravtalet förlitar vi oss som redan nämnts i praktiken på det civila observatörsuppdraget inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken. Det måste knytas nära till andra EU-insatser, t.ex. återuppbyggnad.
Jag vill nu kommentera förbindelserna med Ryssland.
(EN) Rysslands agerande väcker större frågor om arten av våra förbindelser på både kort och lång sikt. Landets underlåtenhet så här långt att följa den sexpunktsplan som förhandlats fram av ordförandeskapet och dess beslut att erkänna Abchazien och Sydossetien strider mot de grundläggande principerna för internationella förbindelser.
Vi har försökt att omarbeta våra förbindelser till ett modernt partnerskap som speglar vår tilltagande ekonomiska integration. Jag menar att det är grundläggande ömsesidiga intressen som står på spel - ekonomiskt oberoende, behovet av att finna en gemensam hållning till icke-spridning eller kampen mot terrorismen och många andra internationella frågor. Därför var det, och är fortfarande, av avgörande betydelse att kommunikationskanalerna med Ryssland hålls öppna.
Förbindelserna med Ryssland kan emellertid inte fortgå som om inget hade hänt med tanke på de senaste händelserna. Det var därför viktigt att finna den rätta balansen mellan att upprätthålla kommunikationskanalerna och att sända en tydlig signal till Ryssland. Jag anser att det rätta tillvägagångssättet är att fortsätta med det gemensamma arbete och de dialoger som pågår men att avvakta med nya initiativ. Kommissionen kommer därför nu att se över alla nya initiativ som pågår för att fördjupa våra förbindelser, så att rådet sedan kan dra slutsatser inför toppmötet i Nice i november.
När det gäller de långsiktiga konsekvenserna kommer de senaste händelserna att innebära att vissa politikområden får ny betydelse. Vårt åtagande i juni om att utveckla ett östligt partnerskap och en europeisk grannskapspolitik är verkligen ett tecken på EU:s legitima intressen i regionen. Denna politik visar tydligt att vi inte kommer att acceptera nya skiljelinjer i Europa och att partner som Georgien, Ukraina och Moldavien kan räkna med vårt stöd för sin territoriella integritet och suveränitet. Vi är redo att påskynda och även att så snart som möjligt lägga fram nya förslag om ett nytt östligt partnerskap, definitivt före årsskiftet och kanske rentav under senhösten.
För det andra - och det här är min sista punkt - är energi en central fråga för våra förbindelser med Ryssland. Vad vi gör i energifrågan i EU kommer direkt att inverka på våra förbindelser med Ryssland, så vi måste fortsätta med arbetet för att utveckla en sammanhängande och strategisk energipolitik för Europa. Den senaste tidens händelser har sammanfattningsvis inneburit en verklig utmaning för EU. Under de kommande månaderna tror jag att vi måste fortsätta att visa att vi tillsammans kan klara de uppgifter vi har framför oss.
Den här dagen har stor symbolisk betydelse. Det är bara genom en konsekvent strategi, gemensamma ståndpunkter och samlade insatser som vi kan försvara EU:s intressen och värden. Jag vill berömma parlamentets engagemang och känner mig övertygad om att vi alla kommer att bidra till att se till att EU upprätthåller en stark och enad front.
Joseph Daul
för PPE-DE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, fru Ferrero-Waldner, mina damer och herrar! Den situation som utvecklats i Georgien sedan i somras är oacceptabel och intolerabel och kräver ett fast och beslutsamt gensvar från EU:s sida.
Ryssland har samma rättigheter och skyldigheter som alla stater i det internationella samfundet. En av dessa skyldigheter är att respektera suveränitet och territoriell integritet och framför allt att inte kränka internationellt erkända gränser. Genom att invadera och ockupera georgiskt territorium, och genom att erkänna de georgiska utbrytarprovinserna Sydossetien och Abchazien som självständiga, har den ryska ledningen trotsat var och en av dessa tre grundprinciper i internationell rätt, den ena efter den andra.
EU måste aktivt bidra till en lösning av denna konflikt, och jag gratulerar det franska ordförandeskapet till dess proaktiva hållning. Vi måste visa att vi är i stånd att uppfylla förhoppningarna hos tusentals georgier som ger uttryck för sin nöd på Tbilisis gator.
Min grupp uppmanar kommissionen, rådet och alla medlemsstater att visa både sin enighet och även sin beslutsamhet gentemot vårt grannland Ryssland. EU får inte nöja sig med att i ord fördöma dessa systematiska kränkningar av internationell rätt. Vår grupp menar att EU måste utnyttja de medel som står till dess förfogande, framför allt sina politiska och ekonomiska redskap, för att sätta press på Ryssland och tvinga det att följa de avtal man undertecknat. Vi uppmanar Ryssland att fullgöra alla åtaganden som gjordes när eldupphöravtalet undertecknades och till att börja med fullständigt och omedelbart dra tillbaka de ryska trupperna från georgiskt territorium och minska Rysslands militära närvaro i Sydossetien och Abchazien. Vi fördömer också den plundring som bedrivs av de ryska invasionsstyrkorna och de åtföljande legostyrkorna, som ni så riktigt talade om, herr Kouchner.
Vi är oerhört bekymrade över framtiden för de georgiska befolkningsgrupperna i Sydossetien, som har fördrivits med våld, även efter det att eldupphöravtalet undertecknades. Vi vill med kraft uppmana de ryska och sydabchaziska myndigheterna att garantera att dessa människor får återvända till sina hem. Vi uppmanar rådet och kommissionen att se över sin politik gentemot Ryssland, inklusive förhandlingarna om partnerskapsavtalet, om det landet inte skulle fullgöra sina åtaganden i samband med vapenvilan. Vi uppmanar också rådet och kommissionen att bidra positivt till de internationella mekanismer som kommer att inrättas för att lösa konflikten, bl.a. genom ett uppdrag på plats inom ramen för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken.
Denna kris har tydliggjort EU:s sårbarhet på flera känsliga områden: för det första, vår energiförsörjning. Det är viktigare än någonsin att vi säkrar en trygg energiförsörjning i EU. Vi måste utveckla och skydda alternativ till den ryska infrastrukturen för energitransport. Det verkar också uppenbart att EU skulle kunna spela en mycket större roll i hanteringen av denna kris om den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken stärktes. Lissabonfördraget möjliggör denna förstärkning. Vi uppmanar därför de medlemsstater som ännu inte ratificerat detta fördrag att göra det snarast möjligt. Vår grupp anser att det enda sättet att säkra stabilitet och säkerhet på båda sidor om Atlanten är att utveckla samarbete på jämlik grund mellan EU och USA.
Till sist vill vi påpeka att Georgien så småningom vill ansluta sig till Nato. Detta är av avgörande betydelse och EU får inte försumma att utnyttja detta tillfälle att visa sin fasthet och beslutsamhet i förhållande till Ryssland, hur stort och mäktigt det landet än är. EU:s trovärdighet, hela regionens stabilitet och skyddet av våra närmaste grannar och även av EU-medlemsstater är beroende av detta. Jag vill också uppmana er, herr rådsordförande, att se till att förbindelserna med Ukraina mycket snabbt kan återupptas. Tack för er uppmärksamhet. Jag ber er visa beslutsamhet.
Hannes Swoboda
för PSE-gruppen. - (DE) Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! I flera dagar har det förekommit annonser i olika tidningar med följande budskap: ”Lenin. Stalin. Putin. Lämna in?” Budskapet är i själva verket något förenklat, för det var faktiskt under Lenin som Sydossetien blev en del av Georgien. I samband med detta miste omkring 18 000 personer livet och omkring 50 000 förvisades. Abchazien införlivades med Georgien under Stalin. Det är viktigt att hålla sig till sanningen i det här sammanhanget och att ta hänsyn till alla sidors ståndpunkter. Zviad Gamsachurdia, som blev Georgiens första president och nu har blivit på modet igen, beskrev det ossetiska folket som ”skräp som måste sopas ut genom Rokitunneln”. Vi måste vara medvetna även om den här aspekten av den georgiska nationalismen.
Men jag vill, precis som Martin Schulz gjort många gånger, tydligt klargöra att inget av detta rättfärdigar det ryska ingripande som ju faktiskt har pågått i åratal. Det är ett uttryck för imperialistiskt agerande, och vi har vid flera tillfällen sett Ryssland utnyttja pågående minoritetskonflikter på det sättet. Vi har sett upprepade hot och bojkotter som vi definitivt inte kan acceptera. Jag försöker inte förneka de misstag som gjorts av väst och av den georgiske presidenten Michail Saakasjvili, men i förbindelserna med sina grannar har Ryssland gång på gång försökt utnyttja interna konflikter för sina egna syften.
Inte heller erkännandet av Kosovo rättfärdigar på något sätt detta agerande. Faktum är att EU alltid gjort tydliga och otvetydiga försök att nå en internationell, multilateral lösning. Ryssland har inte gjort några sådana försök. EU har alltid gett sitt tydliga och otvetydiga stöd till den serbiska minoriteten i Kosovo och kommer att fortsätta att göra det. Vad har Ryssland gjort? Man har i alla fall tittat på medan georgier förvisats från Sydossetien och Abchazien, och jag hoppas Bernard Kouchner har rätt när han säger att en ny politik nu kommer att antas.
EU bör nu koncentrera sig på att hjälpa och stödja våra grannar. Vi har sedan en tid tillbaka föreslagit en Svartahavsunion. Vad vi än väljer att kalla denna struktur står det klart att dagens grannskapspolitik måste stärkas och underbyggas och att vi måste bjuda in alla i regionen som har ett intresse i dess integritet och stabilitet att delta, från Turkiet till Kazakstan.
Om Ryssland är berett att återgå till en politik av samarbete och respekt för sina grannländer kommer även det landet att inbjudas att delta. Ryssland känner sig starkt just nu på grund av de höga energipriserna, men vi vet alla att detta inte är en sund ekonomisk grund för Ryssland och att man har mycket att vinna på partnerskap och samarbete med EU. Samtidigt måste vi inrikta oss på att ge våra grannländer vårt tydliga stöd. I det avseendet vill jag säga, herr rådsordförande, att ni vid dagens toppmöte enats om bra slutsatser som ger oss en god grund att gå vidare från, för de är ett tydligt uttryck för vad som är realistiskt och hållbart. Jag hoppas att Europaparlamentet kommer fram till lika tydliga och samförståndsbaserade slutsatser som rådet, så att EU står enat - och stärkt.
(Applåder)
Graham Watson
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! Rådsordförandens anförande i kväll förvånar mig något, och det gör definitivt det faktum att det gavs från hederspodiet.
Konflikten i Kaukasus är en konflikt som båda sidor måste ta ansvar för, som ni sa, herr rådsordförande. Varför återspeglas då inte detta i rådets slutsatser?
President Saakasjvili kan inte ha trott att det militära ingripandet inte skulle ge upphov till någon reaktion från Ryssland. Men Rysslands reaktion var också oproportionerlig.
Ni sa ”Les dégâts n'ont pas été considérables”, och ändå har kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner gett oss siffrorna och parlamentet kommer att uppmanas att gå med på att stå för notan!
Vi håller med er om en sak: vi måste fördöma Rysslands handlande. Det är oförsvarligt. Men vi kan inte mota bort den ryska björnen genom att tvinga in Dmitrij Medvedev i ett hörn. Dialog och engagemang löser spänningar bättre än isolering. Det är den läxa kalla kriget har lärt oss, och EU har en central roll att spela, bl.a. genom Helsingforsprocessen.
Denna konflikt visar att vi måste bygga upp en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Och trots att medlemsstaterna har olika inställning till Ryssland agerade ert ordförandeskap snabbt och förhandlade fram sexpunktsplanen - det vill jag berömma er för.
Planen kanske inte är fulländad, men den har fått våldet att upphöra och bör genomföras till fullo, även det ryska tillbakadragandet från hamnen i Poti vid Svarta havet.
Vilka steg bör då EU ta nu? Rådet gör rätt i att besluta om en fond för krishantering och återuppbyggnad och snabbt humanitärt bistånd. Nu måste man utse en EU-representant som kan få båda sidor att lyssna.
EU gör rätt i att skicka observatörer, men de måste ersätta de ryska fredsbevarande styrkorna, vilket kräver engagemang från de medlemsstater som inte redan är militärt ansträngda på annat håll.
EU bör sammankalla en transkaukasisk fredskonferens, där alla sidor tillsammans kan söka lösningar på olösta konflikter.
Men unionen bör börja på ett område som präglas av skarp inkonsekvens men egentligen kan lösas bara genom ett ministeriellt påbud. Det måste bli ett slut på det missförhållande som innebär att georgiska medborgare med ryska pass har friare tillträde till EU, för det innebär en uppmuntran att skaffa ryskt medborgarskap. Georgier bör ha samma tillträde till EU som ryssar, fast det skulle kunna åstadkommas genom att frysa avtalet om viseringslättnader med Ryssland.
Hur kan vi, i samband med att vi stärker vår grannskapspolitik, säkra ett fortsatt samarbete med Ryssland samtidigt som vi visar att ett fullödigt ”strategiskt partnerskap” inte längre är trovärdigt? Vad kan vi mer göra för att minska EU:s beroende av Rysslands energitillgångar? Ni gjorde rätt i att skärpa slutsatserna i det avseendet. Ryssland måste givetvis ta konsekvenserna av sina olagliga handlingar, och det kanske kan inbegripa en diskussion om framtiden för vinter-OS i Sochi bara 40 km från gränsen.
Kan Rysslands agerande anses vara förenligt med den olympiska stadgan? Nej. Det krävs beslutsamhet, förutseende och tålamod för att dessa frågor ska kunna lösas. Det är en utmaning som EU måste ta sig an och som jag är rädd att vi måste ta oss an innan vi kan utbringa en hedersskål för er, herr rådsordförande.
Talmannen
Jag skulle vilja säga till nästa talare att vi, vid talmanskonferensens nästa möte, kommer att titta på de politiska gruppernas ordning, eftersom en invändning redan gjorts. I dag kommer jag att härnäst ge ordet till Konrad Szymański, för gruppen Unionen för nationernas Europa. Vi kommer att ta upp den här frågan på torsdag, eftersom ingen kan förklara för mig varför vi har den ordning vi har. Det är en fråga som kräver ett systematiskt klargörande.
Konrad Szymański
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr Kouchner! Ryssland uppfyller inte tre av de sex punkterna i det avtal som president Nicolas Sarkozy förhandlat fram för vår räkning. Landet har därmed förverkat sin rätt att betraktas som EU:s partner. EU:s trovärdighet står därför också på spel i denna konflikt.
Det räcker inte att ge humanitärt bistånd, återuppbygga Georgien och införa viseringslättnader och handelsarrangemang. Ryssland måste till fullo få uppleva vad självisolering innebär. I annat fall tar vi i själva verket ifrån landet ett tillfälle att se över sin politik. Ryssland kommer bara att stärkas i sin tro att det kan komma undan med vad som helst. Inför nästa presidentval, som planeras till 2012, är vår enda chans att så tvivel och splittring i den härskande gruppen i Moskva att skapa medvetenhet om den tilltagande politiska och ekonomiska isoleringen. Ryssland får inte tillåtas dra fördel av denna aggression.
Vi måste se över vår energipolitik. EU:s manöverutrymme är redan begränsat eftersom vi är beroende av Ryssland. Vill vi verkligen förvärra situationen? Medlemsstaterna bör snarast möjligt avsluta sitt engagemang i byggandet av den nordliga och sydliga rörledningen. Om vi inte drar dessa långsiktiga slutsatser löper vi risken att ställas vid sidan av och bli till åtlöje.
Daniel Cohn-Bendit
för Verts/ALE-gruppen. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag anser att vi i den rådande situationen borde diskutera vad vi ska göra nu. Det som rådet har beslutat och det som gjorts är enligt min mening i stort sett vad som varit möjligt. Vi kan visserligen alltid käbbla om ifall inte ett extra möte mellan stats- och regeringscheferna i Europeiska rådet borde ha hållits direkt för att visa vår sammanhållning, men nu är det som det är.
Jag menar att vi nu måste ställa några grundläggande frågor. Den mest grundläggande frågan gäller givetvis vårt förhållningssätt till Ryssland, vårt samarbete med Ryssland och hur vi i praktiken ska lösa dessa problem i Kaukasus, för vi har också Nagorno-Karabach. Det kan hädanefter handla om ständiga konflikter, och president Nicolas Sarkozy kan därför komma att ständigt ställas inför sådana situationer. Han skulle kunna hyra in sig i Kreml och stanna kvar där i all evighet; det skulle också vara en möjlighet.
Min ståndpunkt är följande: För det första, herr Daul, om det är något vi inte bör diskutera så är det Georgiens och Ukrainas anslutning till Nato. Det är verkligen den mest idiotiska idén just nu, för det betyder att vi inte skulle kunna komma längre politiskt. Kommer Georgien eller Ukraina att gå med i Nato när reformerna genomförts? Kanske, jag är osäker. Men det är egentligen inte den relevanta frågan i dag.
Tror ni att artikel 5 hade åberopats om Georgien varit med i Nato? Naturligtvis inte! Därför bör vi inte ägna oss åt struntprat. Hur kan vi å andra sidan kontrollera åtgärder som dem som vidtagits av president Michail Saakasjvili? På den punkten håller jag med Graham Watson. Vi är överens om att Rysslands handlande var oacceptabelt, men den georgiske presidentens beslut att bomba en stad, av vilket skäl det än fattades, var också oacceptabelt! Om man blir provocerad bör man reagera på något annat sätt, inte med bombningar.
Det finns därför ett verkligt politiskt problem. Vi föreslår att detta politiska problem hanteras på följande sätt: Georgien och Ukraina föreslås ett privilegierat partnerskap som ett första steg mot en eventuell integration. Denna integration kan sedan komma till stånd om det sker en grundläggande reform i EU, och så vidare. Vi bör emellertid ha politiska instrument och inte bara ekonomiska och sociala instrument för att sätta press på dessa politiska klasser. En framtid i Europa betyder framför allt en framtid där dessa länder är befriade från nationalism.
Vi bör tänka på François Mitterrands ord: ”nationalism är krig”. Georgisk nationalism, rysk nationalism, abchazisk nationalism och sydossetisk nationalism är krig! Vi i EU måste säga ”vårt perspektiv sträcker sig längre än så”. När vi föreslår ett europeiskt perspektiv föreslår vi därför också europeiska värden, för om nationalismen består i dessa områden kommer vi aldrig att finna en lösning.
Francis Wurtz
för GUE/NGL-gruppen. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! När det gäller krisen i Kaukasus kan det bara leda till ett dödläge om man intar en progeorgisk eller en prorysk hållning. Det har stått alldeles klart sedan Sovjetunionens sönderfall för 17 år sedan, eftersom denna region är full av återkommande spänningar och omtvistade gränser. Det är en plats där det kollektiva minnet hemsöks av de nedärvda traumana från krig och våldshandlingar som följt på varandra, där den etniska och religiösa blandningen och den samlade förbittringen och förödmjukelsen utgör en farligt god grund för nationalism. I denna situation kommer politisk oansvarighet att ha ett högt pris, och det gäller alla. Det gäller definitivt den georgiske presidenten, som sedan han valdes 2004 ständigt har vädjat till hämndlystnaden gentemot utbrytarterritorierna. Han har ständigt utmanat ödet genom sin lojalitet gentemot Bushregeringen och den konfrontationspolitik han har drivit i regionen. Han har inlett en attack mot Sydossetien som fått Luc Van den Brande, en av medföredragandena för Europarådets parlamentariska församling med ansvar för att övervaka problemen i regionen, att förklara sig, jag citerar, ”chockerad över flyktingarnas berättelser om den massiva och urskillningslösa beskjutningen och bombningen av Tschinvali och förstörelsen av bostadsområden”. Denna strategi är katastrofal för Georgien, Kaukasus och Europa.
Denna lärdom gäller även Ryssland. Motattackens brutalitet, även mot civilbefolkningen, den fortsatta ockupationen av strategiska delar av det georgiska territoriet, fördrivningen av georgiska befolkningsgrupper från Sydossetien och det ensidiga erkännandet av självständigheten för de två utbrytarterritorierna riskerar i lika hög grad att hota det intresse som genererats i fler än ett europeiskt land tack vare de inledande internationella initiativen från den nye presidentens sida. Ryssland har allt att förlora på att återgå till en period av politisk isolering i Europa och världen.
Slutligen skulle väst som helhet göra klokt i att göra en bedömning av den exempellösa skada som redan orsakats av den amerikanska äventyrspolitiken och den europeiska följa John-inställningen i denna del av vår världsdel. Natos gränslösa expansionsstrategi, bombningen av Serbien, erkännandet av Kosovos ensidigt utropade självständighet, stödet för missilförsvarsskölden på europeisk mark och inte minst det oerhörda lovprisandet av regionens ledare, som kanske borde vara försiktigare när de gör antiryska och västvänliga uttalanden - allt detta är bevis för den kortsiktiga politik som kan förväntas av Vita huset i dag, men inte av den europeiska säkerhetspolitiken. Denna strategi, som går ut på att militarisera de internationella förbindelserna och orsaka politisk konfrontation, har misslyckats framför ögonen på oss. Förutom att skicka europeiska observatörer i OSSE:s regi bör EU därför prioritera att till varje pris förhindra en eventuell upptrappning så att vi, snarast möjligt och helt utan arrogans, kan undersöka möjligheten att upprätta ett nytt alleuropeiskt fördrag för säkerhet och samarbete, som skulle vara juridiskt bindande och behandla alla problem som nu lagts på hyllan: territoriell integritet, gränsers okränkbarhet, utgången av konflikter som nu nått ett dödläge, icke-våld, nedrustning och även trygg energiförsörjning. Denna utmaning är definitivt svårare än någonsin att ta itu med, men utan ett sådant perspektiv är jag rädd att det värsta ännu återstår. Låt oss minnas, när vi bestämmer oss för vår ståndpunkt, att det i dag den första september är internationella fredsdagen.
(Applåder)
Bernard Wojciechowski
för IND/DEM-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag kommer från ett land vars historia präglas av krig och lidande. Polen stöder fredssträvanden överallt. Detta mål måste absolut nås.
De östeuropeiska länderna, de så kallade baltstaterna, vill, inspirerade av sina ledare, att EU ska visa att Ryssland får betala ett ospecificerat pris för sitt militära ingripande i Georgien. Detta kan beskrivas som ett klassiskt exempel på politisk renlärighet som utgår från att Ryssland enbart eftersträvar imperialistiska syften.
Denna traditionellt tanklösa hållning till Ryssland är full av tomma banaliteter och framstår som förödmjukande eftersom den, exempelvis av Ryssland, kan uppfattas som ett objektivt exempel på ett gensvar från några få hetlevrade politiker.
EU behöver Ryssland lika mycket som det behöver Georgien, om inte mer. Det är därför helt nödvändigt att EU undviker att blanda sig i denna konflikt eller ta parti för antingen Ryssland eller Georgien. EU måste visa världen att dess politik är oberoende av Förenta staterna och samtidigt är en vänskaplig politik som bygger på ett fullödigt partnerskap.
Ryssland är EU:s tredje största handelspartner och handlar europeiska varor för en halv biljon US-dollar. Har vi råd att riskera den förbindelsen?
Det råder ingen tvekan om att Europaparlamentet tillsammans med rådet är en verklig medlagstiftare inom ramen för medbeslutandeförfarandet. Men är parlamentet en jämbördig partner när det gäller EU:s utrikespolitik?
Herr minister! Ni talade till oss efter det att alla beslut verkar ha fattats om Georgien. Låt mig då fråga: Är det verkligen meningen att Europaparlamentets uppfattning helt ska sakna betydelse? Vad tjänar den här debatten till om allt är beslutat och klart?
Sylwester Chruszcz
för NI-gruppen. - (PL) Fru kommissionsledamot! Det finns ett starkt samband mellan våldsutbrottet i Kaukasus och Kosovofrågan. Jag är en av dem som motsatte sig en uppdelning av Serbien. Vi framhöll redan från början att kosovoalbanernas ensidiga beslut, som stöddes av Förenta staterna och många europeiska länder, skulle innebära att man öppnade Pandoras ask och återuppväckte liknande konflikter världen över. Situationen i Georgien är ett exempel på detta. Den georgiske presidenten Michail Saakasjvili fattade beslutet att angripa civila i Ossetien. Det bör erinras om att Abchazien och Ossetien är nationer som har förfogat över sina respektive territorier i århundraden. De har utvecklat sin egen kultur och identitet och har vid flera tillfällen slagits för sitt oberoende, som Stalin tog ifrån dem före andra världskriget.
Serbien och Georgien är utmärkta exempel på att somliga är mer jämbördiga än andra på den internationella arenan, och på hur den internationella rätten alltid tolkas av de starkast allierade. Dessutom har den europeiska ordningen ödelagts, med stöd av många av Europaparlamentets ledamöter. Låt oss återupprätta freden och den internationella rätten i Europa! Låt oss återställa den europeiska ordningen! Jag uppmanar de länder som stödde uppdelningen av Serbien att dra tillbaka sitt erkännande av Kosovo, och jag uppmanar Ryssland att dra tillbaka sitt erkännande av Ossetien och Abchazien. Om den uppdelning av Serbien som erkänts av Förenta staterna och de flesta av EU:s medlemsstater ses som något positivt, hur kan en liknande åtgärd i Georgien då fördömas? Jag kan bara vädja till er att vara mindre hycklande.
Bernard Kouchner
rådets ordförande. - (FR) Jag inser att mitt stora misstag, herr Watson, var att ha talat från detta podium. Om det bara är det ni klandrar mig för kan jag bättra mig, för förra gången jag var här talade jag också från det här podiet utan att vara statschef. Alla kan givetvis göra ett misstag.
Det finns ett antal frågor som jag kan försöka besvara och andra som jag verkligen inte kan besvara. Det är uppenbart, herr Daul, att vi alla, särskilt i anslutning till den här krisen, vill att EU:s försvarspolitik ska kunna genomföras framgångsrikt. Det är också en av det franska ordförandeskapets prioriteringar. Vad betyder då ”framgångsrikt”? Det betyder under alla omständigheter att vi måste börja om med den process som gjorde det möjligt för oss att åtminstone nå en överenskommelse i Saint-Malo. Vi måste sedan bygga vidare på detta med ett gemensamt mål. Det kommer vi att göra, det hoppas jag i alla fall. Vi måste faktiskt göra det, men inte för att krisen krävde ett militärt gensvar. Inte ens i vår vildaste fantasi! Att överväga ett militärt gensvar på Rysslands invasion av Georgien hade varit värre än allt annat. Jag anser faktiskt inte att de fartyg som kom till Svarta havet var ett lämpligt gensvar, eftersom en del av dem hade missiler ombord. Jag anser inte att det var vad vi skulle ha gjort, men det franska ordförandeskapet var av motsatt mening. Om vi ska få ett stabilt europeiskt försvar, vilket vi behöver, måste Lissabonfördraget godtas, vilket för oss tillbaka till våra egna institutionella svårigheter. Vi måste definitivt hitta ett sätt att ta oss ur denna institutionella kris.
Jag tycker uppriktigt sagt inte att Nato är det rätta gensvaret i en sådan här situation. I själva verket är det fel gensvar. Det skulle nämligen egentligen inte ha gjort någon skillnad om vi röstat för handlingsplanen för medlemskap i Bukarest, för jag tror inte att någon var beredd att gå i krig för Georgiens skull. Detta säger jag helt utan cynism. Jag säger det därför att det rått fullständig enighet om detta när vi inlett alla våra möten och samtal. Det betyder inte - för det har vi sagt - att vare sig Georgien eller Ukraina har rätt att ansluta sig till Nato.
Det finns också något annat att ta hänsyn till. Det är svårt att säga detta just nu så jag ska vara mycket diskret, men det finns ett land - Ryssland - som under 20 års tid känt sig illa behandlat. Jag menar att det på ett sätt, särskilt här i EU, i viss mån stämmer. Vi har inte lyckats hitta ett sätt att tala med Ryssland. Vi kanske ändå inte hade varit framgångsrika, men jag menar att vi inte i tillräcklig utsträckning förstått att det skett förändringar, för Georgien ingick ju faktiskt självt i den sovjetiska sfären för 20 år sedan. Det var också ett kommunistiskt land. Demokratin har varit helt otillräcklig på båda sidor. Jag tror att problemet kommer att uppstå senare för Ukraina och Georgien, liksom för alla länder, men jag tror verkligen inte att det hade varit lösningen.
Å andra sidan har ni rätt: vi måste stärka våra förbindelser med Ukraina, som det sägs i detta dokument. Det gäller även Georgien. Om en liten stund ska vi tala om ett privilegierat partnerskap.
För Hannes Swoboda vill jag berätta en anekdot om när jag ville besöka Stalins hus i Gori. Det är faktiskt där hans hus ligger - han föddes där. Man skulle kunna säga att han ritade små röda cirklar på kartan för att markera var självstyre skulle kunna införas, eller åtminstone samhällen där det inte var möjligt. Han kände väl till regionen, och redan då hade Ossetien och Abchazien svårt att hålla sams med både Georgien och övriga regionen. Vi behövde inte den här krisen för att få veta att det finns konflikter i området. Finns det något som är värre än Balkan? Kaukasus. Finns det något som är värre än Kaukasus? Balkan. Jag är inte säker, men jag tror att det som händer där i själva verket är mycket vanligt. Om man går lite längre tillbaka och tänker på vad som hände i Tjetjenien, vilket jag starkt fördömer, ser man att tjetjenernas allierade mot Georgien var abchazierna.
Allt det där bör vi lämna bakom oss, men det kan bli nödvändigt att återvända till det. Ni har sagt, och jag håller med er, att inget rättfärdigar denna reaktion. Ingenting. Men vi måste titta på hur denna serie av provokationer har uppstått, för berättelserna skiljer sig uppriktigt sagt så mycket åt att alltihop blir väldigt besvärligt. När vi var i Moskva och förhandlade om detta dokument fick vi frågan om hur de borde ha reagerat. Skulle de bara ha lämnat sina egna att dö och tillåtit bombningarna? Glöm inte de första siffrorna. Jag tänker inte diskutera dem för jag har faktiskt ingen möjlighet att kontrollera dem, men ryssarna talade direkt om mellan 1 000 och 2 000 döda, vilket nog inte stämmer. De enda som åkte dit, Human Rights Watch, talade nämligen om några hundra. Enligt deras rapporter var det några hundra, eller bara några dussin. Jag vet inte. Hur som helst var det en reaktion som teoretiskt sett rättfärdigades av det mycket stora antalet offer. Jag åkte, som sagt, och träffade flyktingarna i Nordossetien och fick höra förfärliga berättelser om granater i källare där barn gömde sig. Det är inget jag hittat på. Kanske var det inte sant, men det finns ett tonfall som inte ljuger. Jag har sett många flyktingar i mitt liv. De här var livrädda. De hade färdats i flera dagar på den här vägen genom tunneln. Det måste också kontrolleras.
Ni har definitivt rätt i att vi behöver en grannskapspolitik, men det är precis vad turkarna försöker göra just nu. Turkarna har infört vad de kallar en regional plattform, och de vill organisera samtal mellan Ryssland, som redan gett sitt samtycke, Azerbajdzjan, Armenien och givetvis Georgien och Turkiet, som ligger bakom detta. Jag tycker att det är en god idé och har på ordförandeskapets vägnar gått med på att träffa dem inom kort. Ali Babachan borde ha varit här i dag så att vi hade kunnat komma fram till hur vi ska utbyta erfarenheter, men jag instämmer med er analys av behovet av en grannskapspolitik. Benita Ferrero-Waldner måste också hålla med mig om att det är detta vi bör göra. De är ett viktigt grannland. Om de inte kan finna sätt att tala med Ryssland kommer vi definitivt att få stora svårigheter, framför allt som ni hörde Dmitrij Medvedev säga i går att sanktioner kan tillämpas i båda riktningarna, och att han också vet hur det går till. Sanktioner får inte samma betydelse när den ena sidan levererar gasen och den andra sidan inte vill ha den. Vi måste därför se realistiskt på situationen. Det här han som vrider på kranen, inte vi.
Herr Watson! När det gäller de siffror ni nämnde känner jag som ni. Vad har Michail Saakasjvili gjort? När vi hade våra diskussioner med honom - jag har ju träffat honom vid två tillfällen - sa han att han varit tvungen att besvara provokationen. Egentligen bör vi inte gå in på den diskussionen för jag skulle definitivt vara partisk och jag har inte tillräckligt med information. Men han hade sett den andra sidan förbereda sitt batteri, och framför allt Grad-raketerna. De hade kommit och inrättat sig i de georgiska byarna kring Ossetiens huvudort. Vem ska vi tro på? Jag vet inte. Vissa rådgivare har i alla fall sagt att det inte alls gick till så som det beskrivits i den internationella pressen. Det finns ingen som är riktigt trovärdig i hela den här frågan. Som observatör vet man att problemet inte lösts. Vi har försökt. Javier Solana säger att vi måste kalla dem observatörer. Därför kallar vi dem observatörer och det är så de benämns i texten. Fredsbevarare är något annat, som skulle kräva ett fullständigt tillbakadragande från ryssarnas sida av alla som deltagit i striderna. I resolutionerna om Abchazien och Ossetien angavs att det skulle vara två tredjedelar respektive en tredjedel. Två tredjedelar skulle ansvara för att bevara freden, de ryska fredsbevarande styrkorna, och återstoden skulle utgöras av georgier. Var och en anklagar den andra, och båda anklagar de fredsbevarande styrkor som OSSE och FN beslutat om för att ha deltagit på båda sidor, redan från det att striderna inleddes. Jag menar därför att detta inte kan fortgå, och att sända fredsbevarande styrkor är en större operation som vi kommer att försöka få till stånd. I nuläget blir det dock svårt. Vi behöver en internationell konferens för att lösa dessa konflikter, som har hamnat i ett dödläge. Först bör vi försöka hålla en konferens om Ossetien, eftersom det är mest angeläget, och därefter om Abchazien.
Jag vet inte vem som tog upp problemet med passen. Det stämmer att ett mycket stort antal pass utfärdats, och de människor jag träffade, de ossetiska flyktingarna, kände sig därför som ryska medborgare, vilket givetvis är helt absurt. De kände sig som ryska medborgare, de välkomnades i Ryssland och de försvarades som ryska medborgare. När man inser att samma sak tydligen hände på Krim blir man mycket bekymrad. Vi måste därför hantera det här problemet med ryssarna på ett mycket finkänsligt men beslutsamt sätt. De utfärdar pass till befolkningsgrupper som de betraktar som ryska. I detta sammanhang måste man dock komma ihåg att Rysslands gränser drogs upp rätt så godtyckligt av Michail Gorbatjov och Boris Jeltsin, i all hast och utan hänsyn till historien. Jag tänker inte gå in på det problemet. Jag vill inte uppehålla mig vid det faktum att Kiev var Rysslands huvudstad och att Krim ger tillträde till de sju haven. Men om ni trodde att ryssarna skulle avstå från den enda tunneln mellan Nordossetien och Sydossetien, med andra ord genom Kaukasus, då tog ni fel. Vi måste förstå dessa historiska och även geografiska motsägelser, men inte för att ge den ena eller den andra sidan vårt gillande. EU:s ordförandeskap har inte utfärdat någon moralisk dom mot någon av sidorna. Det har sagts att detta agerande var överdrivet, att det inte var ett sätt att lösa problemet, att denna stad inte borde ha bombats på natten och att man inte borde ha svarat med en så tung attack. Men, återigen, vi måste få veta hur det gick till.
Herr Szymański! Ni sa att endast tre punkter genomförts. Det är inte så illa eftersom ingen utom vi har försökt att ens få till stånd en enda. Tre punkter har genomförts, och det är de tre viktigaste: eldupphör, trupptillbakadragande och tillgång till humanitärt bistånd. Om det är allt vi har åstadkommit behöver vi inte skämmas. Jag anser att det var mycket viktigt att börja med detta. När det gäller de tre återstående punkterna bör vi vänta till den 8 september, för därefter kommer vi inte att sky några påtryckningar. Vi kommer alla tillsammans att besluta vad vi ska göra. Det betyder de 27 länderna i Europeiska rådet och även Europaparlamentet, som vi på senare tid har tagit för vana att rådfråga. Jean-Pierre och jag har faktiskt tagit för vana att alltid rådfråga er och tala med er. Inget tas för givet. Om vi den 8 september upptäcker att rörelser har inletts, så okej. Men om inget har gjorts måste vi inta en annan hållning. Det står fullständigt klart. Aggressioner får inte betala sig. De får definitivt inte betala sig, men vem är det som ska betala? Jag gillar de förståsigpåare som när det gäller den ryska armén säger: ”Vad hade ni förväntat er? Vad skulle ha gjorts?” Jag noterar att de mest beslutsamma personerna och en del av dem som i morgon faktiskt besöker Georgien och som varit mycket bestämda i sina dundrande uttalanden inte kommer att göra något alls. Jag menar, i likhet med Francis Wurtz, att Georgien mycket länge har uppmuntrats att bevisa att det är så att säga kraftfullt och potent. Jag tycker inte att det var något gott råd, för som jag ser det är det olämpligt att uppmana ett land att visa sig oförsonligt, eller åtminstone beslutsamt i sitt motstånd, utan att ge det resurser. Jag upplevde, i likhet med regeringen, dels att de råkade mycket illa ut, för det skördades offer och georgierna stod på gatorna utan att veta vilket helgon de skulle be till, dels att det också fanns ett slags känsla av övergivenhet bland dem. De hade lovats så mycket, och dessa löften infriades inte.
Vad beträffar Nabucco-ledningen finns det förstås sådana förklaringar. Det är en rörledning; det är olja som rinner genom den. Allt detta måste givetvis beaktas på ett eller annat sätt. Det leder oss tillbaka till vad ni sa. Jag vill påpeka, herr Daul, att det i själva verket inte är det franska ordförandeskapets enda prioritet. Vi har också energin, och det här är ett sätt att verkligen fokusera vår uppmärksamhet på energi och, naturligtvis, förnybar energi. Det framgår också av texten.
Herr Cohn-Bendit! Vad ska vi göra nu? Vi har gjort vad vi kunnat, nämligen försökt stoppa kriget. Det kanske inte skedde på ett fulländat sätt, dokumentet är kanske inte fulländat, kanske skrevs det för snabbt och kanske måste en strid utkämpas mellan de två delegationerna för att vi skulle komma till något slags samförstånd. Det var inte på något sätt perfekt. Men det har ju ändå fungerat för stunden. Det är inte tillräckligt, men det har fungerat. Jag håller fullständigt med om att det finns andra problematiska platser, t.ex. Nagorno-Karabach, Nachitjevan med flera. Det finns många platser som Nagorno-Karabach - och jag tror inte att ryssarna har samma intresse för dem - men även andra, framför allt Krim. Det kan det inte råda någon tvekan om. Det är ingen förolämpning mot ryssarna att säga att vi iakttar vad som händer. Det är faktiskt vår skyldighet.
När det gäller Nato ska jag mycket försiktigt påpeka något annat. Vid toppmötet i Bukarest röstade vi - EU:s sex grundarländer - mot handlingsplanen för medlemskap. I själva verket röstade vi inte över huvud taget - vi behövde inte ens rösta för det fanns ingen enhällighet. Därför behövde vi inte rösta. Förklaringen var verkligen mycket besvärlig och de sex grundarländerna sa att det handlar om vårt grannland. Vi måste ta hänsyn till att vi inte lyckats bygga upp eller upprätthålla lämpliga förbindelser med detta stora land och att vi inte vill ge det en känsla av ständig belägring. Jag tycker att vi gjorde rätt. Nu talar vi om missilförsvarsanläggningar i Polen och även i Tjeckien. Det är sant att detta inte heller är ett sätt att få till stånd dialog, även om missilförsvaret inte riktar sig mot Ryssland. Det viktiga är dock definitivt att de sex fortsätter att hålla ihop - det gäller utan tvekan i högre grad i fråga om Iran och vår politik gentemot det landet. Denna politik kan kanske drivas tillsammans med Ryssland, och det är oerhört viktigt, för jag tror att vi skulle ha mycket att förlora på att inte behålla dessa partnerskapskanaler.
Hur kan vi kontrollera Michail Saakasjvilis handlingar? Det vet jag inte, men det är inte godtagbart att en stad bombas på natten. Jag anser inte att en stad får bombas på natten. Återigen, jag vet inte vilken omfattning bombningarna hade, men hur kunde de ha förväntat sig någon annan reaktion från Rysslands sida efter att ha gjort detta? Det förstår jag inte.
Jag vill bara helt kort kommentera citatet av François Mitterrand. I själva verket sa han så här: ”Nationalism handlar i viss mån om kultur och är det som formar en nation. För mycket nationalism är krig.” Jag ville göra den rättelsen.
För att svara Francis Wurtz vill jag återkomma till orden ”kallt krig”, som han inte använde men som var underförstådda, för överallt frågas det hela tiden om vi är på väg tillbaka till det kalla kriget. Det här kan dock inte innebära en återgång till det kalla kriget, först och främst därför att de historiska omständigheterna är helt andra. Visst kan det finnas fientligheter, men jag håller med om att vi definitivt måste fördöma det uttrycket. Å andra sidan har det talats mycket om behovet av att på nytt bilda två block och ställa det ena mot det andra, i stället för att prata. Ett antal ledamöter av detta ädla parlament, och faktiskt även deras länder, tänker så. Vi måste omedelbart göra något åt den tanken. Jag tar definitivt avstånd från den. Det är raka motsatsen till vad vi bör göra och skulle definitivt likna det kalla kriget, frånsett ideologin. Det betyder inte att vi till varje pris måste godta alla hypernationalistiska uttalanden, som vi gjort. Vi måste finna ett sätt att tala och upprätthålla dessa kanaler. Det är vad vi försöker göra.
Jag vill erinra Francis om att flera av förslagen lagts fram av Dmitrij Medvedev i det säkerhetsfördrag ni nämnde, men det verkar inte sannolikt att han kommer att tillämpa det genast. Kanske gör han det längre fram. Han lade fram detta förslag för er alla den 5 juni. Han fick svaret att det var intressant och att det var oerhört viktigt att ta honom på allvar. Vi drabbades emellertid genast av lätt panik.
EU behöver uppenbarligen en politik som är oberoende av USA, som självt är ett stort, oberoende land. Herr Wojciechowski! Det är vad vi gjort. EU behöver en politik som är oberoende av USA och Ryssland. Vi behöver en EU-politik. Det är vad vi försökt åstadkomma. Den första reaktionen från våra amerikanska vänner när vi beslutade att engagera oss var inte särskilt vänlig. De tyckte inte att vi skulle göra det men insåg däremot mycket snabbt, eftersom de är mycket pragmatiska, att det vad just vad som borde göras. De var därför så att säga samarbetsvilliga, eftersom det var Condoleezza Rice som såg till att sexpunktsavtalet undertecknades. Sedan var de oerhört kritiska, inte mot sexpunktsavtalet utan mot att ryssarna inte följt det. Det kan jag förstå. Vi var också kritiska.
Min sista punkt gäller Pandoras ask och Kosovo. Jag ville tala med er om detta. Det finns en intellektuell tendens att jämföra Kosovo med Ossetien, som jag verkligen inte kan ställa mig bakom. Bara för att det finns en liten befolkningsgrupp som på grund av något slags nationalistisk drift känner ett behov av befrielse kan vi inte säga att det är samma sak. Nej! För det första har människor i Kaukasus för vana att slita varandra i stycken på ett mycket våldsamt sätt, eftersom det under århundradenas lopp funnits stora vinster att göra på mord. Så är det inte alls i Kosovo och Serbien. Vad som var annorlunda i Kosovo och Serbien var enhälligheten inom en grupp, 98 procent av kosovarerna, och i synnerhet det internationella beslutet. Det berodde inte på att vi bombade Serbien med hjälp av Nato. Detta skedde i själva verket nästan två år efter bildandet av kontaktgruppen, där Ryssland ingick, och Rambouilletkonferensen, som pågick i över en månad och där alla var eniga utom Slobodan Milošević. Det som satte i gång alltihop, och jag tänker sluta med detta, var Miloševićs beslut 1999 i Kosovo Polje i Obilić att förklara att det inte skulle bli någon mer självständighet, att jaga ut kosovarerna ur förvaltningen och ta in serber från Belgrad för att ersätta dem, så att Ibrahim Rugova från Kosovos demokratiska förbund måste starta underjordiska skolor och hemliga sjukhus. Det här är en helt annan sak. Processen godtogs av den internationella opinionen eftersom den behandlats på internationell nivå. Den finländske presidenten Martti Ahtisaari utarbetade ett dokument som alla i FN accepterade och där det stod att ”parterna inte kan nå en överenskommelse”. Jag ska strax sluta. Det finns en del hat som inte kan övervinnas. Jag är ledsen att säga - och jag vill uttrycka mig mycket försiktigt - att jag i osseternas ord om georgierna uppfattade något som liknade det eviga hat som har sin grund i årtionden och århundraden av motstånd. Det betyder inte att detta inte kan hända en dag, men det kommer att ta tid och, tror jag, flera generationer.
Elmar Brok
(DE) Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot! ”Nationalism är krig!” Det är ett exakt och oavkortat citat från François Mitterrands anförande i Europaparlamentet. Jag menar att vi kan dra lärdom av det, och den lärdomen handlar om europeisk integration. Det betyder att vi slutar försöka göra upp om det förflutna utan börjar om på nytt, så att krig och diktatur blir omöjligt i Europa en gång för alla.
Jag vill framföra ett innerligt tack till det franska ordförandeskapet för dess snabba ingripande för att få slut på kriget och få till stånd ett beslut av Europeiska rådet i dag som är ett uttryck för enighet. Enighet är den viktigaste signal vi kan sända. Det är en signal om att vi inte kommer att godta kränkningar av internationell rätt, att vi inte kommer att godta krig och invasion av främmande länder och att vi inte kommer att godta destabilisering av demokratiskt valda regeringar eller invasion och ockupation av ett annat land. Det är därför väsentligt att klargöra att det inte kommer att bli några förhandlingar om partnerskaps- och samarbetsavtalet förrän den femte principen i eldupphöravtalet efterlevs - nämligen en återgång till de linjer som hölls före den 7 augusti - och att en utvärdering av efterlevnaden av alla sex principerna i eldupphöravtalet nu måste inledas och fortsätta inför det toppmöte som planeras till november 2008.
Det är viktigt att vi klargör att vissa saker inte kommer att godtas, men det är också viktigt att klargöra att kommunikationskanalerna måste förbli öppna, så att vi inte hamnar i en upptrappningsspiral. Framför allt måste vi stärka vår egen kapacitet, och det innebär att även stärka våra vänners kapacitet. Det innebär att ge Georgien omedelbart infrastrukturstöd utan byråkrati. Det innebär att delta i fredsuppdrag i Georgien och i initiativ som inleds av OSSE och FN. Vi måste klargöra att förhandlingar om ett frihandelsavtal är den rätta vägen att gå, liksom de förslag som lagts fram här i parlamentet i linje med det polsk-svenska initiativet eller vårt förslag om ”EES plus”.
Detta gäller inte bara Georgien utan också länder som Moldavien och framför allt Ukraina. Jag menar att det är tydliga signaler som ger oss möjlighet att gå framåt i positiv anda. Om vi i det sammanhanget kunde erkänna att vi skulle kunna göra detta så mycket bättre om vi inte alltid tvingades ta oss ur en situation som andra orsakat, om vi bara hade en europeisk utrikespolitik som, genom Lissabonfördraget, gav oss lämpliga mekanismer och ökad preventiv kapacitet för att förhindra att denna situation över huvud taget uppstod, skulle det vara den politiken vi borde driva. Denna kris bör tydligt vis att vi som Europeiska unionen måste stärka vår kapacitet om vi vill förebygga krig och gå mot en positiv framtid.
Jan Marinus Wiersma
(NL) Herr talman! Jag anser i likhet med många av mina kolleger i parlamentet att Europeiska rådets reaktion i dag på de senaste månadernas händelser är den rätta. Vi har stått enade och samtidigt behållit fattningen. Men EU har klart och tydligt förklarat - och det framgår också av dagens uttalande - att det som hände där, särskilt den ryska reaktionen, inte kan godtas och att Rysslands oproportionerliga gensvar på den militära utvecklingen i Georgien måste fördömas.
Samtidigt har alla parter påpekat att användning av militärt våld inte är den rätta lösningen, och det ser jag också som underförstådd kritik mot den georgiska regeringen, som började med militära insatser. Denna reaktion visar också att vi anser, och det med rätta, att det inte är så vi löser problem i Europa, att det strider mot de säkerhetsavtal vi har och som tidigare ingåtts när det gäller problemen med Sydossetien och Abchazien i Georgien.
Jag tar också avstånd från uttalandena av den ryske utrikesministern Sergej Lavrov om att Rysslands sätt att reagera har angett tonen för Rysslands nya utrikespolitik i den omgivande regionen. Jag anser att EU bör göra allt det kan för att övertyga Sergej Lavrov och den ryska regeringen om att det inte är så här vi försöker lösa problem eller driva igenom våra intressen i Europa. Samarbete är ledordet, inte ensidiga åtgärder.
Jag minns de senaste årens diskussioner om Bushregeringens agerande. Jag hoppas att vi inte i slutändan kommer att ha samma diskussion med Ryssland. Det är därför det är så viktigt att rådet i dag, under ledning av den franske rådsordföranden, återigen har uppmanat oss att uppmärksamma denna fråga och har lagt tonvikten på sexpunktsplanen, särskilt återgången till det militära status quo som tidigare rådde. Därigenom lägger han grunden för en internationell mekanism för att bevara freden, och framför allt för en internationell debatt om Sydossetiens och Abchaziens framtida status, och han tar med rätta avstånd från Rysslands erkännande av dessa två separatistregioners självständighet.
Detta är också utgångspunkten för en delegation på högsta nivå som åker till Moskva i nästa vecka och återigen måste sätta press på Moskva att genomföra de sex punkterna. Under dessa omständigheter är vår självklara ståndpunkt att vi inte kommer att delta i några nya samtal om det nya partnerskapsavtalet, så länge det inte råder någon klarhet om avtalets genomförande och så länge det inte finns någon överenskommelse.
Denna kris ställer mycket höga krav på EU. Det stämmer att vi går i täten i sökandet efter lösningar. Det finns inget alternativ. Nato kan inte göra det, OSSE är för svagt, USA är inte i samma position som vi, och FN kan inte spela någon medlarroll på grund av blockaderna i säkerhetsrådet. Vid dagens toppmöte var man av samma åsikt - låt det förbli så.
Marco Cappato
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Nu håller vi i själva verket på och kommenterar beslut som redan fattats, och med tanke på de mycket varierande uppgifterna om dödsoffer, brott och eventuella krigsförbrytelser anser jag att EU bör föreslå att undersökningen blir internationell, om nödvändigt med medverkan av Internationella brottmålsdomstolen.
Vid sidan av detta sa Bernard Kouchner, när det gäller orsakerna till att vi kommit till denna punkt, att vissa personer i alltför stor utsträckning uppmanat Georgien att spänna musklerna och utfärda hotelser. Det stämmer säkert, men låt oss i så fall säga att somliga också försökt hindra georgierna från att känna sig som européer. Det är oss i EU det handlar om, för de europeiska tendenserna i Georgien och hos dess folk är ett faktum som vi nonchalerat. Flera hundra av dem undertecknade ett upprop från Radikalpartiet i slutet av 1990-talet där man krävde en europeisk framtid för Georgien, något som vi förnekat dem.
Det är avslutningsvis därför den föreslagna internationella konferensen bör inkludera de orepresenterade befolkningsgrupperna i hela området och innefatta en undersökning av regionens europeiska utsikter, i både politiskt och strategiskt hänseende.
Inese Vaidere
(LV) Mina damer och herrar! Dagens toppmöte gäller främst bistånd till Georgien. Det är nödvändigt, men det är också Rysslands skyldighet att bidra ekonomiskt till Georgiens återuppbyggnad. Vad är det mer som krävs för att EU ska kunna göra en korrekt bedömning av Rysslands roll i det som hänt och vidta åtgärder för att se till att något liknande aldrig händer igen? För det första måste det erkännas att detta var en planerad aggression från Rysslands sida, och att den inleddes med systematiska provokationer mot Georgien under många månader. Om Rysslands aggression och erkännandet av separatistregionernas självständighet inte får ett lämpligt gensvar kommer det att vara en tydlig signal om att Ryssland kan agera likadant igen i framtiden. Det finns ju faktiskt många ryska medborgare även i EU-länderna, som EU är villigt att skydda. Vi har mycket som Ryssland behöver, men vi förlorar hela tiden initiativet. För det första bör vi frysa avtalet med Ryssland om systemet för viseringslättnader. Samtidigt bör ett sådant avtal ingås med Georgien. För det andra måste tillämpningen av partnerskaps- och samarbetsavtalet upphävas till dess att Ryssland helt lämnat de ockuperade områdena. För det tredje måste Rysslands så kallade fredsbevarande styrkor ersättas med internationella fredsbevarande styrkor, som respekterar Georgiens territoriella integritet. Jag föreslår också att Internationella olympiska kommittén uppmanas att tillkännage en ny ansökningsomgång för vinter-OS 2014, eftersom det bara kommer att leda till problem om OS hålls i en totalitär stat. Vi bör inte oroa oss för eller frukta ett avbrott i den så kallade dialogen. Dialogen har för närvarande övergått i ensidiga erbjudanden från vår sida och överträdelser av reglerna från den ryska sidan. Vi måste inse att endast beslutsamma åtgärder kan få Ryssland att inta en hållning som är värdig en stat på 2000-talet. Ryssland är bara en stat. Det är inget särskilt med den.
Marie Anne Isler Béguin
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! Jag var er företrädare i Georgien när jag skickades dit av talmannen den 12-17 augusti. Jag gav det georgiska folket vårt fulla stöd och lugnade dem genom att säga att EU inte skulle överge dem. Jag vill därför tacka ordförandeskapet för de mycket snabba insatserna i Georgien.
Den här konfliktens lösning är uppenbarligen ett test för EU som unionen till slut har gett sig in på, men till vilket pris? Återigen till priset av oskyldiga medborgare, för händelserna var i själva verket oundvikliga. Hur länge har en del av oss talat för döva öron? Till och med de som i dag säger att vi måste sträva efter integration och erbjuda utsikter till EU-anslutning sa tidigare till oss att vänta och vara resonabla. Nu har vi ett krig mellan Ryssland och Georgien. När vi sa att detta inte var en konflikt mellan Georgien och Abchazien och Sydossetien, utan en konflikt mellan Ryssland och Georgien, var det ingen som ville lyssna. Nu har vi ett krig bakom oss. Dessa händelser var därför oundvikliga, särskilt om man går tillbaka till andra händelser eller andra tider före den 11 augusti. Låt oss gå tillbaka till 2005, när Ryssland lade in sitt veto mot gränskontrolltjänstemän vid gränsen mellan Ryssland och Georgien. Ingen svarade och till och med Frankrike - jag ber om ursäkt, herr talman - till och med Frankrike vägrade när vi krävde OSSE-styrkor vid gränsen. Ingen reagerade. När ryssarna kränkte georgiskt luftrum kom det inte heller någon reaktion från vår sida, och situationen trappades upp. Nu har detta beklagliga krig ägt rum, och vi måste inte bara återuppbygga utan även lösa konflikten. Naturligtvis måste vi ha en återuppbyggnadskonferens, men vi måste också ha en konferens för att lösa konflikten. Jag vill be er att kanske använda händelserna i Kosovo som förebild och alltså inrätta en internationell civilförvaltning, tillsammans med fredsbevarande styrkor. Vilken georgisk medborgare skulle nu kunna samtycka till att den ryska armén tog på sig rollen som polis?
(Talmannen avbröt talaren.)
Tobias Pflüger
(DE) Herr talman! Jag vill till att börja med tacka för denna debatts objektiva prägel; den är definitivt mer objektiv än det extra mötet i utskottet för utrikesfrågor den 20 augusti. Låt oss tala klarspråk. Den georgiske presidenten Michail Saakasjvili beordrade en militär offensiv. Det var det som faktiskt startade kriget och satte i gång en våldsspiral. Om vi bortser från detta faktum förnekar vi krigets verkliga orsak. Attackerna, särskilt mot civilbefolkningen i Tschinvali, måste öppet fördömas, liksom det militära gensvaret, särskilt Rysslands militära gensvar och attackerna mot civilbefolkningen, främst i staden Gori. Båda sidor har dessutom använt klusterbomber i denna konflikt, vilket är oacceptabelt. Den internationella humanitära rätten och krigets lagar har tydligt överträtts av båda sidor i konflikten.
Det budskap som jag mycket ofta hört är dock att Ryssland ensamt bär ansvaret för den rådande situationen. Så är det inte, och det gläder mig att det franska rådsordförandeskapet har intagit en mer balanserad hållning på den punkten. Min egen hållning är oförändrad: erkännandet av Sydossetien och Abchazien är, enligt internationell rätt, jämförbart med erkännandet av Kosovo. Västländerna erkände Kosovo och öppnade verkligen Pandoras ask. Väst, Nato och EU är i hög grad delaktiga i upptrappningen av denna konflikt och kriget i Georgien: USA omgrupperade georgiska trupper från Irak till Georgien, och ett antal västländer - Natoländer och EU-länder - har bidragit till Georgiens upprustning. Även Israel har försett Georgien med vapen, och när Natos krigsfartyg kommer till Svarta havet är det inte nödvändigtvis ett fredstecken. Vi vet att även geopolitiska intressen står på spel i detta krig; i det avseendet behöver jag bara nämna oljeledningarna.
Konflikten får inte användas som förevändning för att driva EU:s militarisering framåt. EU har varit framgångsrikt som icke-militär aktör. Om vi nu väljer sida kommer EU att förlora sin trovärdighet som medlare. Vi står vid randen till ett kallt krig, och när det gäller det som ligger framför oss kan det gå hur som helst. I dag är det den 1 september, en dag som firas som en dag mot krig. Det måste vi komma ihåg: krig är oacceptabelt och får aldrig stödjas, direkt eller indirekt, av länder i EU.
Bastiaan Belder
(NL) Herr talman! Rysslands öppna maktuppvisning på georgiskt territorium i vår tid är ett försök att legitimera två etniska rensningar, i Abchazien i början av 1990-talet och i Sydossetien i augusti. Den bygger också på massutfärdandet av ryska pass i dessa regioner. Vad kan och bör EU göra mot denna brutala återuppblomstring av imperialistiska strävanden i Kremls politik? Vi bör erbjuda ett djupare och starkare europeiskt - ja, transatlantiskt - engagemang för våra östeuropeiska grannländer, i enlighet med det svensk-polska förslaget om ett östligt partnerskap. Jag vill tacka kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner för hennes uppriktighet i den frågan.
Den rådande situationen i Georgien gör det dessutom helt nödvändigt att medlemsstaterna verkligen på allvar går vidare med en gemensam europeisk energipolitik, med energidiversifiering. Rörledningar som kontrolleras av de suveräna stater som de korsar och som inte är utsatta för hot är givetvis en del av detta.
Jim Allister
(EN) Herr talman! Det är svårt att komma ifrån slutsatsen att EU stått maktlöst inför den ryska aggressionen. Rysslands faktiska annektering av delar av den suveräna staten Georgien har visserligen mötts med fördömande, men till och med inom EU har tonen skiftat.
Moskva kommer inte att underlåta att utnyttja det tvetydiga budskapet. Man är knappast särskilt skakad över EU:s oeniga mutter.
Om inte den ryska aggressionen får ett kraftfullt gensvar är jag rädd för att dessa frågor inte tar slut med Georgien. Man måste fråga sig om Ukraina står på tur. Och när EU nu med vett och vilja gjort sig så beroende av rysk energi, vad kommer det då att krävas för att ett effektivt gensvar ska bli möjligt?
Om de senaste veckorna har visat något så är det att en gemensam utrikespolitik inte är genomförbar i dagens EU. Den har bara lett till förlamning ...
(Talmannen avbröt talaren.)
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Herr talman! Europeiska rådet möttes i morse för att besluta sig för sin ståndpunkt när det gäller tre utmaningar, som Bernard Kouchner förklarat för oss. Det handlar för det första om den oproportionerliga reaktionen, kränkningen av internationell rätt och invasionen och den pågående ockupationen av en suverän stat, för det andra om den bristande respekten för en fredsplan som undertecknats tack vare de snabba insatserna av EU:s ordförandeskap och för det tredje om erkännandet av Sydossetiens och Abchaziens självständighet. Genom ett märkligt åberopande av Kosovo som precedensfall erkändes deras självständighet snabbt av Venezuela, Vitryssland och Hamas - ”man känner en man på hans sällskap”.
Dagens respons från Europeiska rådet på dessa utmaningar är mycket tydlig: vi står vid ett vägskäl i våra förbindelser med Ryssland. Vi måste ta frågan på allvar, för så här kan vi inte fortsätta. EU:s prestige och trovärdighet står på spel. EU kan inte bara skriva på notan för dessa stora moderna dramer.
Trots kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldners utmärkta arbete är vi från EU:s sida inte bara här för att betala för de skador och den förstörelse som ryssarna orsakat i Georgien eller israelerna i Palestina. Vi måste ha en ordentlig utrikespolitik.
Jag vill be er, herr Jouyet, att se till att Europeiska rådets ordförande Nicolas Sarkozy, när han besöker Moskva den 8 september enbart för att säkra konsekvens i de principer som vi tillämpar och värdesätter i EU, utfärdar en tydlig varning och förmedlar ett uppriktigt och trovärdigt budskap om att det kommer att ha sitt pris i förbindelserna med EU att strunta i internationella regler och lagar och kränka en suverän stats territoriella integritet. Det är viktigt att det får konsekvenser, och i det här sammanhanget är det mycket som hänger på detta.
Véronique De Keyser
(FR) Herr talman! Under sommaren har det gjorts flera försök att tvinga oss till saker, vilket vid sidan av detta tragiska drama har fått två omedelbara konsekvenser: för det första Polens nästan omedelbara godtagande av missilförsvarsskölden - som är ett problem även om den riktas mot Iran - och för det andra EU:s åtagande att finansiera återuppbyggnaden av Georgien, fast vi mycket väl vet att budgeten för utrikespolitiken är dramatiskt underfinansierad och inte tillåter detta. Ni sa, fru Ferrero-Waldner, att vi måste finna andra finansieringskällor om vi ska kunna hantera den här situationen, och jag håller med er.
Jag anser därför att en upptrappning måste förhindras. Min grupp och jag stöder tydliga, om än orubbliga, förbindelser med Ryssland, särskilt när det gäller energifrågor, mänskliga rättigheter och internationell rätt. Vi motsätter oss dock varje återgång till det kalla kriget.
Jag vill också varna för ett snabbt inträde i Nato eller EU för länder som ännu inte kan erbjuda de nödvändiga garantierna. Jag uppmanar det franska ordförandeskapet, som jag vill gratulera för dess snabba insatser nu i sommar, att överväga tanken på en Svartahavsunion, efter samma modell som unionen för Medelhavsområdet.
Slutligen vill jag säga till mina kolleger i öst, särskilt i de baltiska staterna, att det inte längre är 1938 utan 2008. Vi får inte låta historien vackla.
(Talmannen avbröt talaren.)
Lydie Polfer
(FR) Herr Kouchner, mina damer och herrar! I januari i år blev jag, som föredragande för Sydkaukasus, medveten om risken för okontrollerad kapprustning, och jag betonade vikten av en fredlig lösning på de konflikter som ärvts från Sovjettiden. Vi föreslog att en ”tre-plus-tre”-konferens skulle anordnas, dvs. en konferens för de tre länderna i Kaukasus plus EU, Ryssland och USA. Sedan dess har vi, som Marie Anne Isler Béguin nämnde, föreslagit att georgier ska få samma viseringsrättigheter som abchazier. Vi är nu alla väl medvetna om vad som hänt - ett militärt ingripande och ett oproportionerligt gensvar - men det går inte att komma ifrån att två länder som genom att bli medlemmar i Europarådet sagt sig vilja hålla sig till europeiska värden har brutit mot dessa principer genom att ta till våld. Det är oacceptabelt. Det måste fördömas och kan inte glömmas över en natt.
EU, som redan har viktiga förbindelser med båda länderna, måste agera försiktigt och genomtänkt för att se till att de återgår till en mer resonabel politik. Därför var det så viktigt att visa upp en enad front, och jag är mycket glad att det var möjligt, även utan Lissabonfördraget ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Talmannen
Jag måste påminna ledamöterna om att den tid de tilldelats bestämts av de politiska grupperna. Ni samtyckte till anföranden på en minut, och det kräver att ni är oerhört disciplinerade. Jag vill därför be om er förståelse när jag måste avbryta talare.
Vittorio Agnoletto
(IT) Herr talman! Dagens Ossetien och Abchazien är gårdagens Kosovo. Ingen av de många regeringar som nu kräver fred i Georgien kan förneka sitt eget ansvar: genom att erkänna Kosovo skapade USA och de flesta europeiska länder ett prejudikat som inte kunde undgå att leda till instabilitet i Kaukasus. Natos utvidgning ända fram till Rysslands gränser innebär att USA bär det politiska men framför allt det militära ansvaret för att ha uppmuntrat Georgien att genomföra sin överraskningsattack natten mellan den 7 och den 8 augusti. När Sydossetien attackerades trodde Tbilisi verkligen att man kunde räkna med skydd, även militärt, från Förenta staterna.
Det var en oförsvarlig attack som drabbade civila och innebar att redan mycket ömtåliga överenskommelser slogs i spillror. Det ryska gensvaret hade förberetts långt i förväg, och man väntade bara på ett tillfälle att gå till angrepp med full kraft. Ingen regering är oskyldig i det här sammanhanget! De enda offren är civilbefolkningarna, oavsett var deras lojalitet ligger, som tvingats lämna sina hem och utsatts för våld av alla slag.
Vi bevittnar ett krig där lokala ledares nationalistiska strävanden överskuggas av stormakternas konflikt om kontrollen över energitillgångarna: konfliktens verkliga orsak är de gas- och oljeledningar som löper västerut från Centralasien. Både vägen genom Turkiet till Medelhavet och den som går från Georgien genom Ukraina till Polen korsar ju Kaukasus. Det är ingen tillfällighet att USA bad framför allt Polen att härbärgera dess missiler som är riktade österut.
EU måste arbeta för en fredlig lösning, som innebär både att de ryska trupperna dras tillbaka från georgiskt territorium och att människorna där ges rätt till självbestämmande. EU måste först och främst hjälpa flyktingarna och avstå från alla politiska åtgärder som sannolikt skulle förvärra situationen ytterligare. Vi måste säga ett bestämt nej till Georgiens inträde i Nato, den amerikanska flottan måste uppmanas att dra sig tillbaka från Svarta havet, och Polen bör uppmanas att inte gå med på att de amerikanska missilerna installeras. Vi måste förvissa oss om att vårt bistånd inte används för att köpa vapen och att parterna i konflikten inte utnyttjar flyktingarna som redskap i kriget.
Bruno Gollnisch
(FR) Herr talman! Många talare, till att börja med rådets ordförande Bernard Kouchner, beklagar Rysslands erkännande av Abchaziens och Sydossetiens självständighet. Detta beslut har definitivt fått en del allvarliga konsekvenser för länderna i Kaukasus och för Europa, och kan i framtiden få det även för Ryssland självt. Erkännandet av Abchaziens och Sydossetiens självständighet kan nämligen leda till att Nordossetien, Tjetjenien, Ingusjien, Dagestan och andra som i dag är en del av Ryssland får idéer i framtiden.
Oavsett om det handlar om Kaukasus, Tibet, Afrika eller någon annan del av världen är en av vår tids utmaningar att finna en balans mellan vissa folks självständighetssträvanden, å ena sidan, och gränsers okränkbarhet, å andra sidan. Utan denna okränkbarhet kan den fred som sanna patrioter längtar efter vara allvarligt hotad.
Vi européer kan dock också kritiseras. Vi har hört talet om respekt för internationella gränser, men vi skapade ett prejudikat i Kosovo, oavsett vad Bernard Kouchner tycker om det. Det är ett skämt att säga att det fattades ett internationellt beslut om Kosovo, för FN godkände aldrig kriget mot Serbien.
Ryssland har dragit sig tillbaka från Östeuropa, som för inte så länge sedan lydde under en obeveklig kommunistdiktatur. Man har dragit sig tillbaka från de baltiska staterna, från Ukraina och från de centralasiatiska republikerna. Och i takt med att Ryssland dragit sig tillbaka har det omringats. Warszawapakten är borta men vi har inte erbjudit någon annan respons än en oupphörlig utvidgning av Nato. Nu skördar vi frukterna av detta!
Jacek Saryusz-Wolski
(FR) Herr talman! Jag måste först och främst gratulera det franska ordförandeskapet till det som åstadkommits. Jag anser att vi har kommit långt från EU:s ståndpunkt i Irakfrågan till dess aktuella inställning till krisen i Kaukasus. Gratulerar. Tack vare sitt ordförandeskap har EU agerat effektivare och snabbare än Washington. Allt detta är positivt, men det finns frågor kvar. För det första, hur kan vi minimera befolkningens lidande? För det andra, hur kan vi se till att ryssarna följer reglerna, och vilken strategi ska vi på längre sikt anta gentemot Ryssland?
(EN) Jag ser med försiktig optimism och tillfredsställelse på åtgärderna och rådets text. Den innehåller alla viktiga inslag i form av fördömande och insatser, även det generösare erbjudandet avseende EU-bistånd och ett eventuellt ESFP-uppdrag. Men till ordförandeskapet vill jag säga att det bara är en aptitretare.
(FR) Det är bara en aptitretare eller en förrätt. Vi väntar på huvudrätten som blir fred och stabilitet i hela regionen, och EU:s långsiktiga strategi för detta område i Kaukasus.
(EN) Vi måste göra alla tänkbara ansträngningar för att få Ryssland att förstå att man har ett val: antingen samarbetar man med EU som en ansvarsfull partner, påtar sig sina skyldigheter och åtaganden och respekterar till fullo Sarkozys sexpunktsplan, eller också ådrar man sig det internationella samfundets fördömande, som kan utvecklas till utfrysning och till sist isolering och en uppsättning lämpliga åtgärder som kan vidtas vid behov.
Vi i EU har också ett val: antingen nöjer vi oss med våra verbala insatser och avstår från åtgärder som Ryssland skulle förstå, eller också ändrar vi vår politik gentemot Ryssland om det är nödvändigt, och klargör att vi kan vara både bestämda och respektfulla om Ryssland inte följer de regler som vi förväntar oss ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Dariusz Rosati
(PL) Herr talman, fru kommissionsledamot, herr Kouchner! Rysslands agerande utgör ett försök att återgå till den imperialistiska politik som drevs av före detta Sovjetunionen. Det är ett försök att påtvinga en självständig stat Rysslands egen politiska vision. Hur bör EU reagera?
Enligt min mening bör vi till att börja med visa upp en enad front för Ryssland och göra det alldeles klart att det inte kan bli frågan om någon tillbakagång till intressesfärernas politik. Det får inte bli någon återgång till den imperialistiska politiken, ingen upprepning av tidigare handlingar och ingen återgång till användning av våld i internationella förbindelser. Vi måste stå eniga när vi förmedlar detta budskap till Ryssland, och vi måste göra det på ett tydligt och otvetydigt sätt. Vi måste klargöra för Ryssland att aggressioner inte lönar sig.
För det andra måste EU inleda två slags långsiktiga insatser. Den första handlar om att kraftigt minska EU:s beroende av Ryssland på energiområdet. Jag vill inte utsättas för utpressning från Rysslands sida över gas eller olja, och jag är övertygad om att det även gäller alla andra här i kammaren. Vi vill inte att vår politiska verksamhet och försvaret av våra principer och värden ska vara avhängigt av gas- eller oljeförsörjningen.
Den andra typen av insatser är av strategisk art och handlar om att lägga fram ett erbjudande för stater som tidigare ingick i Sovjetunionen. Inte bara Georgien bör omfattas utan också, och framför allt, Ukraina, tillsammans med andra länder. Det vi har att erbjuda är definitivt attraktivare än det som Ryssland föreslår. Det gläder mig mycket att dessa synpunkter har tagits med i slutsatserna från dagens rådsmöte, och jag anser att det är den rätta vägen att gå inför framtiden.
Janusz Onyszkiewicz
(PL) Herr talman! Jag är säker på att vi alla hoppats och drömt om att Ryssland skulle börja utvecklas, bli demokratiskt och respektera vissa principer som också är de grunder på vilka EU är byggt. Dessa förhoppningar och drömmar måste nu överlämnas åt glömskan. I dag är situationen en helt annan. Jag välkomnar uttalandena om att samtalen om partnerskapsavtalet och toppmötet mellan EU och Ryssland kommer att skjutas upp till dess att Ryssland fullgör de åtaganden man gjort genom de dokument som undertecknats. Jag anser dessutom att uppskjutandet bör vara längre och att vi inom EU bör överväga vilket slags förhållande vi egentligen vill ha till Ryssland. Kan vi verkligen fortsätta att tala om ett gemensamt säkerhetsområde med Ryssland? Kan vi verkligen se Ryssland som vår strategiska partner, när det ansluter sig till värden som så radikalt skiljer sig från våra?
Jag vill nu nämna en annan fråga, nämligen vår energitrygghet. Vi återkommer exempelvis till Nabucco-ledningens betydelse. Det har blivit ett mantra. Nu är det dags att göra mer än bara prata och börja ge ekonomiskt stöd till det projektet.
Mario Borghezio
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Rådet gjorde helt rätt i att sända ett mycket tydligt budskap till Moskva i dag, nämligen att vi européer upprätthåller folkens rättigheter och inte kommer att offra dem för geopolitiska pakter eller avtal. Dessutom har vi en moralisk skyldighet mot våra egna befolkningar, särskilt dem som i många årtionden förtrycktes under den sovjetiska imperialismen, att försvara dessa frihetsprinciper.
Men de - t.ex. Italiens premiärminister Silvio Berlusconi - som behållit en öppen kanal för dialog med Moskva gjorde också rätt. På så sätt kan man förklara EU:s sätt att tänka och varna för risken att återgå till det klimat som rådde under det kalla kriget, inte bara i politiskt hänseende, inte bara i ekonomiskt och politiskt hänseende utan även, och framför allt, i historiskt hänseende. EU kan ju på längre sikt antingen givetvis inkludera Ryssland eller utesluta det en gång för alla.
Det är därför mycket viktigt att inleda och upprätthålla en dialog. EU, EU:s folk, vill inte ha något kallt krig, för det påminner oss om död, förföljelse ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Othmar Karas
(DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Resolutionen är det mest positiva som åstadkommits sedan eldupphöravtalet och innehåller de flesta av de krav som Elmar Brok och jag ställde för Europeiska folkpartiet (kristdemokrater) och Europademokrater efter vårt besök i Georgien. Men det är inte tillräckligt.
EU har fortfarande en roll att spela, och vår trovärdighet står på spel. Resolutionen måste följas av bestämda gemensamma insatser, som kommissionsledamot Benita Ferrero-Waldner klargjorde i sitt hoppingivande uttalande i dag. Vi måste genomföra den här resolutionen till punkt och pricka, på samma sätt som vi kräver att Ryssland ska följa sexpunktsplanen till punkt och pricka.
Dessutom har vi de senaste veckorna sett hur viktigt EU är och kan vara, men vi har också sett var våra svagheter finns och var vi måste vidta åtgärder - även förebyggande åtgärder - för att avhjälpa dem. Visst kan vi agera medlare, men om det är det vi vill måste vi ha en gemensam europeisk utrikespolitik, en proaktiv utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik. Vi har också de senaste veckorna blivit akut medvetna om att det saknas en gemensam ståndpunkt - ja, en politisk vilja att nå en gemensam ståndpunkt - och, än i dag, att det saknas en gemensam föresats. Att vi inte har Lissabonfördraget innebär att vi försvagas.
Det räcker inte med återuppbyggnad. Vi måste investera i dessa länders självständighet och rycka undan marken för nationalism. EU:s engagemang är viktigare än utsikterna till Natomedlemskap.
Fru kommissionsledamot! Ni sa mycket talande att förbindelserna med Ryssland inte kan fortgå som om inget hade hänt, och att vår politik måste omprövas. Vi måste investera i ekonomisk, demokratisk, social och utbildningsmässig stabilitet. Det handlar inte bara om pengar. Vi måste också bredda vår grannskapspolitik och föreslå konkreta projekt som dem ni har tillkännagett i dag. Det ser vi fram emot.
Adrian Severin
(EN) Herr talman! Det huvudsakliga problem vi står inför gäller inte svaret på frågan om vem som har rätt och vem som har fel, vem som är angripare och vem som är offer, vad som är en suverän rättighet och vad som är en oproportionerlig reaktion. Det verkliga problemet är att vi inte har några egentliga resurser för att säkra en återgång till den tidigare situationen eller för att sätta effektiv press på ett land som Ryssland att ändra en viss politik. Inte heller kan vi be Ryssland att iaktta en regel i internationell rätt som vi redan brutit mot i det förflutna.
En värld där varje kris hanteras på sui generis-basis präglas av förvirring i stället för ordning. Vad vi ser omkring oss i dag är inte början på ett nytt kallt krig, utan slutet på den enpoliga ordningen. Det är en geopolitisk konfrontation på global nivå som äger rum i en oreglerad internationell omgivning där unilateralisterna drabbar samman. När den enpoliga ordningen är död och den flerpoliga ordningen ännu inte fötts kan anarki och maktstyre florera.
Det enda förnuftiga vi kan göra är att sammankalla en internationell konferens för säkerhet och samarbete, där alla globala och regionala aktörer, tillsammans med de lokala intressenterna, förhandlar och omdefinierar och omformar den internationella rättens principer i internationella förbindelser, internationella organisationers roll och befogenheter, förfarandet för att hantera lokala kriser och systemet med säkerhetsgarantier som kan motsvara de specifika möjligheter, utmaningar och faror som präglar vår tid. Samtidigt måste vi påskynda processen för ekonomisk integration, politiska förbindelser och institutionell tillnärmning med våra grannländer i öst, t.ex. Ukraina och Moldavien. Låt oss hoppas att EU kan leva upp till dessa förväntningar.
(Applåder)
Siiri Oviir
(ET) Vi har redan här i dag diskuterat behovet av internationella fredsbevarande och civila uppdrag i Georgien. Som ledamot av delegationen för Sydkaukasus stöder jag detta helhjärtat, särskilt som jag tidigt i våras stod just här och talade om det akuta behovet av just sådana insatser.
Många av våra länder har genom historiens försorg blivit multietniska, bl.a. Georgien. Jag är bekymrad över de mycket dystra utsikterna. För några dagar sedan erkände ju Ryssland Abchazien och Sydossetien. Som en fortsättning på det temat talade Nordossetiens befolkningsminister om att Syd- och Nordossetien skulle smälta samman under rysk lagstiftning, dvs. att Sydossetien skulle bli en del av Ryssland.
Som ett antal länder ser det handlar det här om en konflikt mellan två hörnstenar i internationell rätt: nationellt självbestämmande och territoriell integritet. Vi vet att vi måste ta slutakten från Helsingfors som utgångspunkt, men min fråga till rådet är följande: Vilka åtgärder vidtas för att förhindra att en suverän stats territoriella integritet kränks?
Wojciech Roszkowski
(PL) Herr talman! Resultatet av Europeiska rådets möte kan beskrivas som ett glas som är antingen till hälften tömt eller till hälften fyllt. Det viktigaste är att en överenskommelse nåddes och att EU stod enat. Men det är en besvikelse att rådets gemensamma ståndpunkt inte är tillräckligt långtgående. Den uppfyller inte förväntningarna hos de flesta som yttrat sig här i parlamentet.
Under den ryska offensiven i Georgien rapporterade ryska medier att Vladimir Putin tagit sig tid att resa till Sibirien och ge lugnande medel åt en tiger som hotade lokalbefolkningen. Denna incident är en bra illustration av Rysslands agerande och dess behandling av EU. Moskva har emellertid inte helt lyckats lugna den europeiska tigern. Hur ska i detta sammanhang North Stream- och South Stream-projekten bedömas, och det stöd de fått från vissa av EU:s medlemsstater? Bristande solidaritet och underkastelse inför en angripare innebär alltid en uppmuntran för denne. Så är det i synnerhet när vissa partner betalar för de fördelar som kommer andra till del. Dagens uttalanden om EU:s enighet gentemot Ryssland, betoningen av det östliga partnerskapet och de övriga uttalanden som gjorts är definitivt hoppingivande. Men om vi nöjer oss med enbart ord kan angriparen komma att slå till igen.
Stefano Zappalà
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Jag skulle vilja ta upp ett par praktiska aspekter av kvällens debatt. För det första vill jag ge den franske ministern ett erkännande för att han haft modet att göra några mycket viktiga påpekanden här i kammaren.
Jag ställer mig helt och hållet bakom allt som den franske ministern sa. Jag håller med om precis allt. Jag tänker inte upprepa vad han sa, för morgondagens tidningar kommer ändå att vara tillräckligt fulla av vad han sagt här. Jag måste dock säga att den ståndpunkt som EU:s ordförandeskap skisserat är mycket bestämd och mycket tydlig.
Vad jag ville säga är att jag anser att EU har gjort en helomvändning. Vi kan säga vad vi vill här i kammaren, men det är inte vi som utformar EU:s utrikespolitik och vi har inte befogenheter att lägga oss i den. Det kan bara Europeiska rådet göra.
Europeiska rådet har, såvitt jag kan avgöra med min korta erfarenhet från parlamentet, visat vad EU gör: en helomvändning. Dagens möte i Europeiska rådet har visat att EU verkligen existerar, att EU - även om Lissabonfördraget ännu inte trätt i kraft - har förmågan att hantera oerhört viktiga frågor.
Jag vill också uttrycka min stora uppskattning för vad som gjorts av det franska ordförandeskapet, av president Nicolas Sarkozy och även av förbundskansler Angela Merkel och premiärminister Silvio Berlusconi i samband med denna kris. Jag anser att det eniga gensvaret överskuggar kommentarerna från den brittiske premiärministern, som kanske har rättat in sig i ledet i dag men vars tidigare uttalanden till pressen var allt annat än välkomna.
Jag menar avslutningsvis att helomvändningen utgörs av detta: Europeiska unionen existerar! Låt oss gå försiktigt fram när det gäller anslutningar till Nato och EU. Låt oss se hur saker och ting artar sig. Den franske ministern har helt rätt.
Libor Rouček
(CS) Mina damer och herrar! Jag vill först och främst ge ett erkännande för det franska ordförandeskapets snabbhet och effektivitet i samband med förhandlingarna om en vapenvila mellan parterna i konflikten. Sexpunktsplanen måste nu genomföras, inklusive, givetvis, de ryska truppernas tillbakadragande till de positioner de hade innan konflikten bröt ut. Georgienfrågan är emellertid inte en isolerad fråga, eftersom det finns en hel rad relaterade konflikter och problem i hela Sydkaukasus. EU måste därför göra mycket effektivare och intensivare ansträngningar än tidigare för hela östra Medelhavsområdet och Transkaukasien. Med andra ord är det absolut nödvändigt att stärka den östliga dimensionen av vår politik mot våra grannländer genom konkreta åtgärder.
Eftersom jag kommer från ett land som ännu inte har ratificerat Lissabonfördraget vill jag uppmana regeringarna i Tjeckien, Sverige och givetvis även Irland att arbeta hårt med ratificeringen av detta dokument, för det är en förutsättning för en mer enad och effektiv gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, som ger oss möjlighet att ta itu med utmaningarna, även de som kommer österifrån och från Ryssland, och att lösa dessa problem.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) I dag är det årsdagen av andra världskrigets utbrott. Det kriget föregicks direkt av en hemlig pakt mellan Sovjetunionen och Tyskland, och av de västeuropeiska ländernas eftergiftspolitik. År 1939 trodde man naivt att angriparen skulle nöja sig om man offrade vissa mindre stater.
Jag påminner om allt detta på grund av kriget i Georgien. Georgien har blivit det första angreppsmålet i det nutida Rysslands strävan i den imperialistiska riktning som det ärvde av Sovjetunionen. Ryssland använder Georgien som försöksområde för att ta reda på hur mycket EU:s medlemsstater är beredda att tåla. Ryssland förväntar sig inte att de ska inta en fast hållning. Med tanke på den väpnade konflikten får inte Europaparlamentet leva upp till Rysslands förväntningar. Vi måste inta en gemensam, otvetydig och beslutsam hållning. Georgien har rätt att räkna med vårt diplomatiska och materiella stöd. Europaparlamentet bör sända sina egna observatörer till Georgien, för att kontrollera uppgifterna om etnisk rensning. Vi måste göra allt vi kan för att stoppa en utvidgning och förhindra att vår tragiska historia upprepar sig.
Tunne Kelam
(EN) Herr talman! Vi bevittnar nu hur paradigmet om ”historiens slut” faller samman, men detta bör också markera slutet på önsketänkandets tidevarv, så att vi ersätter fred genom tal med fred genom styrka och solidaritet.
Ryssland har placerat sig i kategorin instabila, oförutsägbara stater. Det kan inte längre ses som en pålitlig partner, och det delar uppenbarligen inte våra gemensamma värden. Genom att invadera Georgien har Ryssland ifrågasatt grunderna i det internationella säkerhetssystemet och försökt ersätta dem med modellen ”den som har makt har rätt”.
Allt beror nu på EU:s agerande - inte bara på dess reaktioner. Om vi fortsätter som vanligt innebär det inte att vi tar några konkreta steg, för det är bara handling som Ryssland kommer att förstå.
Jag föreslår följande: för det första, en riktig fredsbevarande styrka - Ryssland kan inte agera både fredsbevarare och angripare; för det andra, frysta förhandlingar om partnerskaps- och samarbetsavtalet; för det tredje, North Stream- och South Stream-projekten läggs på is; för det fjärde, frysta viseringslättnader; för det femte, OS i Sochi ställs in.
Om inget konkret görs kommer Ryssland aldrig att släppa greppet om Georgien, men man kommer också att följa samma mönster på andra håll. Att sätta tydliga gränser har högsta prioritet i ett demokratiskt samhälle. I dag måste vi svara upp till samma moraliska utmaning. Vem ska göra det om inte vi? När ska det göras om inte nu?
(Applåder)
Katrin Saks
(ET) I våras träffade jag i samband med det georgiska valet i Gori en georgisk kvinna som tvingats fly från Abchazien 15 år tidigare. I dag har hon för andra gången blivit flykting i sitt eget land. Det är en tragedi.
Det är också tragiskt att vi här i kammaren i dag har så många olika tolkningar av vad som hänt, och därför anser jag att det är särskilt viktigt, viktigare än allt annat, att sända en oberoende undersökningskommission, en internationell kommission, till Georgien för att ta reda på vad som egentligen hände.
Det här är inte en konflikt mellan georgier och osseter, den började inte den 8 augusti, och det är inte bara Rysslands och Georgiens konflikt - det är en konflikt mellan värden och den rör oss alla.
Christopher Beazley
(FR) Herr talman, jag anser att det är viktigt att gratulera det franska ordförandeskapet, president Nicolas Sarkozy och Bernard Kouchner som är här i dag, inte bara för att de under denna kris har intagit en mycket fast hållning gentemot Ryssland, utan även för att de lyckats bevara EU:s enighet, en enighet som tyvärr inte fanns 2003.
(EN) Jag vill ansluta mig till dem som säger att den här frågan visserligen är allvarlig men inte bara handlar om Georgien och den olagliga ockupationen och invasionen av det landet. Jag skulle vilja säga till kommissionsledamoten att den också handlar om EU:s förbindelser med Ryssland. Den handlar i grund och botten om det som tidigare beskrivits som våra gemensamma värden. Jag tycker personligen att det är mycket svårt att inse vilka gemensamma värden jag delar med ett land som använder våld, militär aggression och propagandakrig för att få det ockuperade landet att framstå som inkräktaren och angriparen.
Det verkar sannolikt att samarbets- och partnerskapsavtalet kommer att läggas på is en tid om inte Ryssland drar tillbaka sina trupper. Den fråga som uppstår är vad vi ska göra om Ryssland vägrar dra tillbaka sina trupper. Vi har fått höra att vi måste ha en dialog, men vad kan man ha för slags dialog med en partner som inte respekterar de värden man försöker försvara och främja?
Såvitt jag förstår vill vi, sett ur ett historiskt perspektiv, ha harmoniska förbindelser med Ryssland, men inte om det kräver att vi helt enkelt måste överge de värden som är viktiga för oss. Jag håller med Tunne Kelam och andra om att det redan fått konsekvenser för Ryssland i och med de enorma desinvesteringarna på dess marknader, för internationella investerare ser nu Ryssland som en mycket osäker plats. North Stream och South Stream måste emellertid också ses över. Vi kan inte bara gå vidare med de projekten som om det ryska energiförsörjningsmonopolet var fullständigt normalt. Vinter-OS i Sochi måste också omprövas - det kan inte bli någon olympisk vapenvila.
Ryssarna måste inse konsekvenserna av våra beslutsamma åtgärder och inte bara följa sin egen agenda.
(Applåder)
Raimon Obiols i Germà
(ES) Jag vill helt kort säga två saker. För det första tror jag att jag har rätt när jag säger att Jean-Pierre Jouyet tidigare i pressen beklagat den påverkan som USA:s konservativa sektorer, eller vissa konservativa sektorer, hade på det negativa resultatet av den irländska folkomröstningen. Jag tror att vi alla nu beklagar det överdrivna prisandet av nykonservativ politik i samband med krisen i Kaukasus. I det sammanhanget är det många som kan hållas ansvariga.
Tbilisi bär ansvaret för det obegripliga beslutet att ingripa militärt. Moskva bär ansvaret för beslutet om ett brutalt och oproportionerligt gensvar. Washington, med en president som nu med glädje drar sig tillbaka, bär ansvaret för att i åratal ha underblåst spänningar i regionen.
För det andra anser jag att EU har ett grundläggande ansvar som bara kan fullgöras om vi i stället för mjuk eller hård makt bygger upp en politisk makt som grundas på enighet mellan alla medlemsstaters regeringar.
Árpád Duka-Zólyomi
(HU) Tack, herr talman. Ryssland maktpolitik har i många år spätt på spänningen i Georgien, som har urartat i ett kort men destruktivt krig. Ryska militära styrkor har kränkt internationell rätt och invaderat en suverän stats territorium. Som kronan på verket har Kreml erkänt de två utbrytarprovinsernas självständighet. Därmed har vi fått en ny dimension på den internationella politiska scenen. Det är en farlig situation, dels ur Rysslands grannstaters perspektiv, dels därför att Putin och hans män har skapat sig ett farligt prejudikat.
Varför är det viktigt att det internationella samfundet står enat? Den ryska politiken har nu kört fast och hamnat i en återvändsgränd, så vi måste utnyttja tillfället på bästa sätt. EU måste yrka på att neutrala, internationella fredsbevarare skickas för att ersätta de fredsbevarande styrkor som nu förlorat sin trovärdighet och auktoritet. Vårt beslut att underlätta viseringar för ryssar bör ses över, och samtidigt bör viseringskravet för Georgien äntligen lindras. Georgien är en integrerad del av vår grannskapspolitik, och vi är därför skyldiga att se till att vi ger största möjliga stöd för landets återuppbyggnad. Tack så mycket.
Giulietto Chiesa
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Michail Saakasjvilis äventyr är resultatet av en oförlåtlig felbedömning, nämligen att tro att Ryssland inte skulle besvara ett militärt angrepp, för ett militärt angrepp var vad som ägde rum.
Ryssland är inte detsamma som det var 2000 och kommer inte längre att dra sig tillbaka av vare sig taktiska eller strategiska skäl. Det första vi måste göra är att se saker för vad de är: EU och dess enighet har skadats allvarligt av detta misstag. Vi får inte tillåta oss att upprepa det, och vi får inte låta någon annan tvinga oss att upprepa det. En del menar att Ukrainas och Georgiens inträde i Nato nu bör påskyndas, men jag vill be alla som anser det att tänka efter ordentligt, för ett sådant beslut skulle inte på något sätt öka vår säkerhet - den skulle tvärtom äventyras. Som vi nu vet kommer Ryssland att reagera, om inte i samma omfattning så definitivt med motåtgärder. Vi skulle snart löpa risken att ställas inför en mycket större kris än den i augusti, och detta i ett land som Ukraina, mitt i Europa. Förnuftet kräver att vi gör om ett antal beräkningar, eftersom de var felaktiga, och att vi sätter oss ned vid förhandlingsbordet med Ryssland med ömsesidighet som utgångspunkt och ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Vytautas Landsbergis
(EN) Herr talman! I förrgår hade jag en lång middagskonversation med en av Europas klokaste personer, Otto von Habsburg. Han sa, grundat på sin stora kunskap om förhållandena, att europeiska regeringar varit oerhört korrumperade, eftersom det är väl känt att Ryssland använder ett nytt hemligt vapen mot väst - global bestickning. Dagens rådsmöte kan kanske kasta mer ljus över det mörka hörnet i europeisk politik.
Om rådet och vårt parlament - det politiska samvetets sista fäste i Europa - inte kräver ett omedelbart tillbakadragande av de ryska ockupationsstyrkorna från Poti och de buffertzoner som upprättats av ockupationsmakten, ser politisk katastrof ut att hota vårt bleknande Europa. Dessa zoner är viktigast för ryska och ossetiska smugglare för att förhindra Georgiens kontroll vid de inre gränserna mellan marionetten Ossetien och det ännu självständiga Georgien. Tanken på att låta ockupationsmakten få tid på sig att bygga befästningar fram till toppmötet mellan EU och Ryssland i november är helt fel och tyder på att Otto von Habsburg antagligen har rätt.
(Applåder)
Pierre Pribetich
(FR) Herr talman! Man emotser otåligt vår omdömesgilla och bestämda ståndpunkt. Förenta staterna kan inte, med tanke på vad Ryssland önskar men även med tanke på den pågående valkampanjen, agera katalysator för en global politisk situation i detta område i EU:s närhet.
Vi, Europeiska unionen, har ett unikt historiskt tillfälle att bygga upp vår utrikes- och säkerhetspolitik och utveckla Europa genom dess landvinningar och erfarenheter. Vi får inte låta detta tillfälle gå förlorat. De nödvändiga fördömandena erbjuder inga lösningar. Även om Pandoras ask öppnades i och med Kosovo, med ett erkännande i strid med den internationella rättens regler, måste vi se till att den internationella rätten och respekten för mänskliga rättigheter på nytt blir det centrala i lösningen.
Låt oss vara bestämda och agera politiskt. Låt oss anta en tydlig, gemensam och bestämd ståndpunkt gentemot Ryssland, men en ståndpunkt som syftar till att finna en lösning och upprätta ett partnerskap, för vi måste vara klartänkta i vårt förhållningssätt till Ryssland år 2008.
Låt oss föreslå en regional konferens i EU:s regi om hanteringen av situationen och framtiden för partnerskapen. Om vi är fast beslutna att upprätthålla EU:s enighet kan vi minimera den destruktiva och onda nationalismen, som alltid, ofrånkomligen, leder till krig.
Urszula Gacek
(PL) Herr talman! Rådet nådde i dag en överenskommelse i fråga om Ryssland. Det kanske kan betraktas som ett slags framgång, även om många var besvikna över att Ryssland fick en så mild behandling. Vi måste nu vänta på Rysslands reaktion. Den ryska pressen kommer säkert att återge de delar av vår debatt där rådets företrädare och vissa parlamentsledamöter klandrade Georgien. Moskva kommer offentligt att framföra skarp kritik mot rådets ståndpunkt, men bakom kulisserna gläds man.
Till dem som sitter vid makten i Moskva vill jag säga följande: ta inte ut glädjen i förskott. EU ser er inte längre som en pålitlig partner som står för sina ord och respekterar internationell rätt. EU överväger allvarligt om man kan vara beroende av rysk olja och gas. EU har inte varit alltför hårda mot er i dag, men era anhängare har minskat betydligt i antal.
Csaba Sándor Tabajdi
(HU) Vi håller fullständigt med om att vi bör fördöma Ryssland för tilldelningen av medborgarskap och för den överdrivna militära roll man påtagit sig, samt för erkännandet av Abchazien och Ossetien. Samtidigt bör vi också fördöma Georgien, för de georgiska ledarna borde ha vetat vilket deras geostrategiska manöverutrymme var. Vi håller också med om att fredsbevarande styrkor bör sättas in, men vi talar inte om vad en varaktig lösning skulle grundas på, nämligen endast ett långtgående självstyre för abchazierna och sydosseterna inom ramen för Ahtisaariplanen. Vi talar inte om de berörda minoriteterna, men vi talar om allt annat, så jag tror att det inte bara är konflikten som gått i stå utan även i många avseenden vårt sätt att tänka. Vi måste finna en långsiktig lösning på det här problemet.
Erik Meijer
(NL) Herr talman! Uppmärksamheten har främst riktats mot Rysslands militära ingripande i Georgien. Det eventuella användandet av klusterbomber och ockupationen av en hamn utanför det omstridda området ger bara upphov till ilska.
Det gäller inte, enligt min mening, skyddet av Sydossetien och Abchazien. Sedan Sovjetunionen splittrades har dessa två regioner inte i praktiken varit en del av Georgien. De flesta invånare i dessa två små stater vill inte under några omständigheter lyda under Georgien, precis som de flesta invånare i Kosovo inte under några omständigheter vill tillhöra Serbien. De skulle tyvärr bli andra klassens medborgare i dessa länder. För dessa människor kan lika rättigheter och demokrati komma till stånd endast om deras utbrytning upphör att vara föremål för debatt och de får garantier för att de inte kommer att utsättas för en militär attack utifrån.
Sammanfattningsvis finns det mycket goda skäl att kritisera Ryssland, men inte för att man nu i praktiken har erkänt dessa två små staters självständighet. Kosovo kunde inte vara ett unikt fall ...
(Talmannen avbröt talaren.)
Zita Pleštinská
(SK) Händelserna i Georgien ägde paradoxalt nog rum i augusti månad, precis som i det tidigare Tjeckoslovakien för 40 år sedan, när även mitt land invaderades och ockuperades av den sovjetiska armén för vad som skulle bli många år.
Vi får inte glömma att Ryssland med sitt handlande har visat att man inte lagt det förflutna bakom sig. Precis som 1968 har man inte tvekat att skicka in stridsvagnar för att nå sina politiska mål. Återigen används militär makt för att destabilisera länder som försöker göra sig fria från ryskt inflytande. I dag är det Georgien, i morgon kan det vara Ukraina.
Jag är övertygad om att EU måste visa ännu större beslutsamhet i sitt motstånd mot Rysslands hållning när det gäller erkännandet av Abchaziens och Sydossetiens självständighet. Jag är övertygad om att EU:s gensvar måste vara ett förstärkt samarbete med Georgien och framför allt Ukraina, inte bara genom ord utan även genom tydliga och meningsfulla handlingar.
Ioan Mircea Paşcu
(EN) Herr talman! Georgien är inte bara en episod i den internationella politiken. Det är första steget i en kedjereaktion med betydande konsekvenser.
För det första är det ett tecken på Rysslands militära återkomst, som måste återspeglas i den nya europeiska säkerhetsstrategi som är under utarbetande.
För det andra är denna uppenbara reconquista ett uttryck för Rysslands önskan att använda sin nyfunna energi för att gottgöra för 1990-talets förluster och ge igen för den förödmjukelse de innebar, snarare än för en vilja att bidra till formandet av framtidens värld.
För det tredje tydliggör det EU:s svaga ställning till följd av det tilltagande beroendet av Ryssland i energihänseende och den försenade ratificeringen av Lissabonfördraget.
För det fjärde kan det leda till att den transatlantiska enigheten antingen återupprättas eller skadas ytterligare.
För det femte visar det att den internationella lagligheten måste stärkas både begreppsmässigt och i fråga om respekt.
För det sjätte tydliggör det att Svartahavsområdet kräver mycket större uppmärksamhet och engagemang från EU:s sida och därmed mycket mer än bara samverkan.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Jag stöder det demokratiska Georgiens rätt att söka säkerhet i väst och jag tar avstånd från Rysslands oproportionerliga aggression och fortsatta ockupation av landet. EU måste öka sitt återuppbyggnadsstöd till Georgien, påskynda ett frihandelsavtal och gå vidare med viseringslättnaderna. Georgien bör också tillåtas att närma sig Nato för att så småningom bli fullvärdig medlem. Vi måste ta tillfället i akt att nu, genom EU:s gemensamma yttre politik för energitrygghet, bryta Moskvas strupgrepp på EU:s olje- och gasförsörjning. Både Tyskland och Italien bygger rörledningar i konsortier med Gazprom. Som en motvikt mot detta bör EU även stödja rörledningsprojektet White Stream för transport av gas från Kaspiska havet till Europa via Georgien och Ukraina - båda regeringarna stöder detta projekt som innebär att Ryssland kringgås. Ryssland kommer att drabbas hårt om vårt långsiktiga gensvar blir att inrikta oss på Gazproms monopol och Rysslands användning av gasen som vapen.
Jean-Pierre Jouyet
rådets ordförande. - (FR) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Jag ska fatta mig kort eftersom Bernard Kouchner redan talat två gånger och jag vet att ni också har mycket att göra.
När denna debatt nu närmar sig slutet vill jag först och främst tacka er för ert ständiga engagemang för denna fråga. De resolutioner som antagits, det faktum att ordföranden Jacek Saryusz-Wolski sammankallade utskottet för utrikesfrågor den 20 augusti och att Marie Anne Isler Béguin - som hon själv påpekade - reste till konfliktområdet och gav ett kraftfullt vittnesmål på parlamentets och även EU:s vägnar har bekräftat Europaparlamentets engagemang i krisen.
Av den anledningen vill jag också säga att det förvånat mig att höra vissa kommentarer om EU: för det första, att unionen inte reagerat; för det andra, att den varit maktlös; för det tredje, att den antagit en svag ståndpunkt. Om EU inte var inflytelserikt, om det inte spelat en roll i denna kris, då skulle jag vilja veta vem som gjort det? Vem var inflytelserik? Vem visade vad man gick för, militärt eller på annat sätt? Jag såg ingen annan makt än EU vidta några åtgärder, och det var under denna kris som EU kanske sågs i ett annat ljus som partner och maktfaktor.
Alla har sitt ansvar. EU har sitt ansvar, och det är inte detsamma som Natos eller USA:s. Men EU har genom sina värden och sina medel - som jag återkommer till - fullgjort hela sitt ansvar.
Det finns de som säger till oss att Ryssland inte har samma värden som EU men det är, oss emellan sagt, gamla nyheter. Det är inget skop. Vi vet att Ryssland inte har samma värden som EU. Om det hade det skulle vi ställa andra frågor om Ryssland. Alla frågor som ställs om Ryssland gäller vilket slags förbindelser vi vill ha med detta grannland, vilket slags partnerskap vi vill upprätta, vilket slags dialog vi vill ha, hur vi kan få Ryssland att fullgöra sina skyldigheter och påta sig sitt ansvar och hur vi kan styra landet mot en hållning som i större utsträckning är förenlig med internationell rätt. Det är frågorna. För egen del har jag aldrig trott att vi har samma värden, oavsett vilken respekt jag har för Ryssland, och jag har varit bekant med Ryssland rätt länge.
Den tredje tanke ni har haft, och som ni alla har haft, är att vi inte kan komma särskilt långt, trots en snabb reaktion och trots det som gjorts i dag, för vi har inte de instrument som krävs. De instrumenten kommer vi att få först om Lissabonfördraget ratificeras, och denna kris har tydligt visat hur mycket vi behöver det fördraget, hur mycket vi behöver stärka vår utrikespolitik och hur mycket vi dessutom behöver stärka vår försvarspolitik. Vi måste vara mycket tydliga på den punkten och det har flera av er med rätta framhållit.
Jag kommer nu till Europeiska rådets möte. Dagens möte i Europeiska rådet är en startpunkt. Allt togs inte upp, och det är inte heller möjligt att ta upp allt som gäller EU:s hantering av den här krisen och förbindelserna mellan EU och Ryssland. I dag handlade det om att se över situationen på plats och bedöma konsekvenserna för förbindelserna mellan EU och Ryssland. Det handlade om att visa att vi står enade och att vi agerar aktivt i denna konflikt.
Tack vare detta möte i Europeiska rådet har vi kunnat visa att vi står enade, att vi har agerat och att vi har bestämda ståndpunkter. Jag vill påminna er om dem: fördömande av Rysslands oproportionerliga reaktion; stöd för Georgien på det finansiella, humanitära, ekonomiska och politiska området; bekräftelse av de stärkta förbindelserna mellan EU och Georgien; genomförande av sexpunktsplanen för lösning av konflikten, inklusive - som många av er betonat - en internationell övervakningsmekanism; EU-engagemang på plats genom sändande av en särskild representant; stärkande av det östliga partnerskapet, särskilt med avseende på Svartahavsområdet och Ukraina, vilket uttryckligen framhölls i dagens slutsatser, samt en energipolitik som präglas av större diversifiering och oberoende och bättre organisation på EU-nivå.
Jag har förstått allt ni har sagt i kväll. Ni kan vara övertygade om att det franska ordförandeskapet kommer att erinra alla om dess önskan att åstadkomma en mycket mer diversifierad, oberoende och välstrukturerad europeisk energipolitik. Ni kan räkna med ordförandeskapet i det avseendet.
Detta är en startpunkt, för det har beslutats att ordföranden för Europeiska unionens råd, kommissionens ordförande och den höge representanten ska göra en viktig resa till Moskva och Tbilisi den 8 september. Det är mot den bakgrunden vi måste avgöra vilka åtgärder vi därefter ska vidta.
Slutligen har vi enats om att alla möten om partnerskapsavtalet ska skjutas upp tills ryssarna dragit sig tillbaka till sin tidigare position.
Det här är alltså en startpunkt. Vårt mål i dag var inte att finna lösningar på allt utan att visa vår enighet och vår beslutsamhet, och för det behöver vi Europaparlamentets stöd.
Benita Ferrero-Waldner
ledamot av kommissionen. - (DE) Herr talman! Jag är den sista talaren så jag ska försöka fatta mig så kort som möjligt. Eftersom jag är den sista talaren vill jag dock belysa några viktiga punkter från denna debatt.
För det första är jag säker på att jag inte behöver påminna er om att det var just den här dagen, den 1 september 1939, som andra världskriget började. I dag, på årsdagen, debatterar vi ett nytt krig som har brutit ut, men det nya kriget har vi - den Europeiska unionen - kunnat stoppa mycket snabbt. Det är mycket viktigt att poängtera, anser jag. Det är därför det här har varit en lång och omfattande debatt, men också en mycket bra debatt. Vi hade även en bra debatt i rådet, med kloka slutsatser. Enligt min uppfattning har Europeiska unionens trovärdighet spelat en viktig roll: trovärdighet och samstämmighet. Som rådets ordförande och jag redan har sagt var detta ett betydelsefullt prov för EU:s trovärdighet, men också för samstämmigheten, och vi klarade prövningen med glans.
Hjälpen till Georgien är viktig, som vi har hört. Vi har påtalat att det behövs humanitär hjälp och återuppbyggnadshjälp, där vi kommer att be parlamentet om stöd. Tills vidare tackar jag för ert stöd och återkommer förstås med mer exakta uppgifter. Framför allt tänker jag dock på visumavtalet. Vi är givetvis medvetna om att det handlar om diskriminering. Abchazier och sydosseter som ofta har ryska pass har en bättre situation än georgier, men jag vill också poängtera att många av de enskilda medlemsstaterna har en roll i detta, och låt mig understryka att detsamma gäller frihandelsavtalet. Jag ska påminna er om att vi redan tidigare hade identifierat tre punkter när det gäller att stärka den europeiska grannskapspolitiken, men då ringde det inga klockor hos medlemsstaterna. Mobilitet var en punkt, ekonomiska partnerskap en annan och förbättrad säkerhet en tredje, vilket förstås innebär att alla konflikter, handlingar och konsekvenser måste diskuteras också när det gäller Ryssland.
Vi står vid ett vägskäl, men det är i första hand Ryssland som bestämmer hur framtiden ska bli, för det är Ryssland som kommer att ställas till svars, precis som vi har konstaterat idag. Utan tillbakadragandet av trupper kommer det inte att bli några fler förhandlingar om det nya avtalet. Ryssland har makten i sina händer att visa att man kan leva upp till det vi har sagt i dag. Jag hoppas verkligen på en bra lösning den 8 september.
Förutom detta finns det två huvudsakliga konsekvenser: ”grannskapspolitik plus”, eller vad vi nu kommer att kalla den i framtiden, måste stärkas på regional och bilateral nivå, vilket innebär att vi måste se bortom Georgien och även inkludera Ukraina, Moldavien och andra länder. Det här är något som vi ofta har talat om, men jag hoppas att jag nu kanske kan räkna med mer stöd från de enskilda medlemsstaterna.
Låg mig avslutningsvis säga något om energipolitik. Det är en annan fråga som särskilt bekymrat mig under de senaste 18 månaderna, och jag försäkrar er om att det också fortsättningsvis kommer att vara en mycket viktig fråga för mig personligen.
Med dessa ord avslutar jag min snabba sammanfattning av en lång, men ytterligt betydelsefull debatt.
(Applåder)
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum på onsdag.
Skriftliga förklaringar (artikel 142)
Roberta Alma Anastase
skriftlig. - (RO) Som föredragande för Svartahavsregionen har jag alltid betonat vilken stor utmaning som olösta konflikter innebär för den regionala stabiliteten, liksom hur viktigt det är att EU på ett bestämt och fördjupat sätt engagerar sig i denna region.
Rysslands agerande i Georgien är beklagligt. Det är farligt för såväl regional som europeisk stabilitet och, underförstått, oacceptabelt i världssamfundets ögon.
Därför är det absolut nödvändigt att EU omedelbart går från ord till handling och visar beslutsamhet både när det gäller sitt agerande i Georgien och utvärderingen av förbindelserna med Ryssland.
För att säkra stabiliteten i Svartahavsområdet ska tre huvudprinciper vara vägledande för EU:s agerande.
För det första ska alla beslut vara förenliga med Georgiens territoriella integritet och med internationell rätt.
För det andra måste de principer som ligger till grund för att hantera konflikterna i regionen ses över på nytt för att påskynda och öka möjligheterna att nå en lösning. Detta förutsätter EU:s aktiva inblandning i fredsbevarande operationer i Georgien, liksom i arbetet med att hantera och lösa andra konflikter i regionen som exempelvis den transnistriska konflikten.
EU:s ansträngningar för att trygga energisäkerheten måste också maximeras, även genom utvecklingen av Nabuccoprojektet.
Jean-Pierre Audy  
skriftlig. - (FR) Herr talman, herr rådsordförande, herr Jouyet, fru Ferrero-Waldner! Jag vill först tacka mina ledamotskollegor som redan gratulerat EU:s franska ordförandeskap och välkomnat Nicolas Sarkozys agerande i den svåra konflikten mellan Ryssland och Georgien.
Det skulle kunna ta en evighet att bestämma det forna östra Romarrikets gränser till Balkan och Kosovo i väst, och Kaukasus, Sydossetien och Abchazien i norr. Mänsklig respekt måste vara vägledande för hur Europa väljer att gå till väga. Med tanke på hur allvarlig situationen i Georgien har blivit föreslår jag att man planerar ett extra sammanträde i Europaparlamentets utrikesutskott och i medlemsstaternas nationella parlament, eftersom det är vi parlamentariker som representerar folket.
Det har äntligen blivit tydligt att Svartahavssynergin, som Europeiska kommissionen introducerade i slutet av 2007, inte är tillräcklig. Unionen måste snarast föreslå en ambitiös grannskapspolitik med de länder som gränsar till Svarta havet, och till att börja med ett ekonomiskt frihandelsområde.
Titus Corlăţean  
skriftlig. - (RO) EU kan inte låta scenariot i Georgien upprepas i andra konfliktdrabbade regioner.
Händelserna i Georgien sätter EU på prov när det gäller förmågan att ta ställning till och agera i frusna konflikter i det forna Sovjetunionen. Det är nödvändigt att EU utreder möjligheten att sända en civil observatörsgrupp till Georgien som kan se till att avtalet om eldupphör verkligen efterlevs.
Rysslands oproportionerliga motaktion i Sydossetien drabbade både civilbefolkningen och infrastrukturen och innebär en allvarlig kränkning av internationella bestämmelser. Detta visar tydligt att man måste stärka säkerheten genom närvaron av multinationella och opartiska fredsstyrkor.
EU måste också seriöst överväga ett mer konsekvent samarbete med Moldavien, och utifrån vissa villkor när det gäller Chisinaus garantier för demokratiska principer, ge landet ett tydligare europeiskt perspektiv.
För att stärka förbindelserna och undvika konfliktsituationer borde det regionala samarbetet mellan de länder som gränsar till Svarta havet övergå till ett multinationellt och institutionaliserat samarbete, exempelvis genom att det inrättas en union för de länder som gränsar till Svarta havet.
Dragoş Florin David  
Herr talman, herr rådsordförande, fru kommissionsledamot, kära kolleger!
Jag vill uttrycka mitt deltagande till de ryska och georgiska medborgare som har förlorat sina närstående i denna onödiga konflikt. Av historiska skäl talar jag nu som europeisk medborgare med rötter i både Ryssland och Georgien, och som en person som känner mer samhörighet med den europeiska mångfalden än med den europeiska enheten.
I den här konflikten lägger vi tonvikten på energisituationen i Europa, på Rysslands ”imperialism” samt på Georgiens nationalism och avsaknad av diplomati, men vi glömmer att människor, och inte minst människors förhoppningar, har dött i den här konflikten. Jag anser att vi i dag mer än någonsin måste känna oss som en del av en positiv och konstruktiv enhet där det finns diplomatisk och nationell jämvikt för att kunna ta oss an de stora utmaningar som väntar kommande generationer.
Avslutningsvis ber jag Rysslands president, Georgiens president och rådets ordförande att vidta alla nödvändiga åtgärder för att så snart som möjligt få ett slut på denna regionala konflikt och återuppta en öppen och balanserad samarbetspolitik som i första hand gynnar alla medborgare. Tack.
Hanna Foltyn-Kubicka  
skriftlig. - (PL) Herr talman! De senaste veckorna har vi blivit vittne till hur Ryssland har anfallit en suverän och oberoende stat. Vi har sett hur landområden hundratals kilometer från krigsskådeplatsen har ockuperats och hur löften till väst har brutits.
Jag är övertygad om att Georgiens europeiska ambitioner var en orsak till det ryska anfallet. Den andra var viljan att kontrollera de sträckor genom Georgien som används för att transportera råvaror till energiframställning. Det är vår politiska och moraliska skyldighet att stödja Georgiens befolkning och att få Ryssland att förstå att den tid då landet kunde göra som det ville inom sin egen självutnämnda sfär för alltid är över.
Den senaste tidens händelseutveckling har gjort det mer än tydligt att Ryssland inte längre kan räknas som en tillförlitlig energipartner. Rysslands kontroll över olja och gas har gjort oss till Kremls fångar. Därför är vår största utmaning nu att befria oss själva från behovet av ryska råvaror. Hur vi ska göra det är för närvarande en omtvistad fråga. Om vi fortsätter att investera i riskfyllda projekt som North Stream och South Stream kommer vi att ge den ryska staten nya och effektiva möjligheter att pressa EU. Och när tiden är inne kommer ryssarna inte dra sig från att använda detta till sin egen fördel.
Roselyne Lefrançois  
skriftlig. - (FR) Först vill jag tacka Jean Lambert för ett gediget arbete.
Det betänkande som vi ska besluta om i morgon ger dubbel förtjänst, eftersom det dels ger en mycket klarsynt beskrivning av bristerna och problemen med Dublinsystemet, dels innehåller förslag till förbättring av förfarandena och situationen för asylsökande.
Jag vill belysa ett antal punkter som jag anser är grundläggande. Man bör stärka rättigheterna för asylsökande och se till att dessa rättigheter garanteras på ett likvärdigt sätt i hela EU. Beslut om förvar av asylsökande ska tillämpas som en sista utväg och bara om man kan motivera att det är absolut nödvändigt. Asylansökningarna bör fördelas jämnare, eftersom det befintliga systemet lägger en oproportionerligt stor börda på de medlemsstater som ligger vid EU:s yttre gränser. Man bör också vidta åtgärder mot de medlemsstater som inte garanterar en fullständig och rättvis prövning av dessa ansökningar. Slutligen vill jag betona vikten av familjeåterförening och en utvidgad definition av begreppet familjemedlem till att inkludera alla nära släktingar.
Marian-Jean Marinescu  
skriftlig. - (RO) Den stora behållningen av rådets extra möte idag är enigheten mellan medlemsstaterna.
Vi får inte hamna i en situation med ett nytt kallt krig. Den ryska federationen ska få ett entydigt budskap från EU om att den måste respektera länders suveränitet och territoriella integritet. Den måste dra tillbaka sina trupper från regioner med frusna konflikter i enlighet med de internationella konventioner och fördrag som landet undertecknat och undvika att bygga sin utrikespolitik på rollen som energiförsörjare.
Enigheten mellan medlemsstaterna ska också vara tydlig i unionens framtida agerande: en gemensam energipolitik som utgår från inrättandet av nya transportrutter som gör det möjligt att använda fler källor än de befintliga, utveckling av riktlinjer för samarbete i Svartahavsområdet för att stärka regionens geostrategiska och säkerhetsmässiga betydelse samt ett aktivt engagemang och främjande av nya sätt att lösa frusna konflikter i regionen.
I det här sammanhanget är översynen av grannskapspolitiken absolut nödvändig. Länder som Ukraina, Moldavien, Georgien och Azerbadjan ska ingå i en sammanhängande och accelererande process som, förutsatt att länderna uppfyller de nödvändiga kraven, kan leda till ett framtida EU-medlemsskap.
Péter Olajos  
skriftlig. - (HU) Georgien - en illusion om frihet?
Vi vet alla att kriget mellan Ryssland och Georgien inte handlar om Georgien. Mina ledamotskolleger, liksom stats- och regeringscheferna som träffas i Bryssel idag, vet att de diskuterar möjliga sanktioner.
Mitt i vårt arbete för en ständigt närmare integrering inom EU kom den georgisk-ryska konflikten som en blixt från klar himmel, som för att påminna oss om att den starkare alltid har makten även på 2000-talet.
Under de närmaste sju åren kan Ryssland komma att spendera 190 miljarder US-dollar på vapen och utveckling av sin armé. Landet kommer inte att dra sig för att utveckla sin armé med hjälp av US-dollar från olja och gas - augusti 2008 var i varje fall ett bevis på det.
I egenskap av ungrare och en gång ofrivillig medborgare i den ryska stormakten, är det särskilt svårt att dra den här slutsatsen. Det ryska hotet lever och har redan trängt in i vårt dagliga medvetande, inte bara genom energipriser utan också i form av bilder på långa led av stridsvagnar som väller in i Georgien.
Samtidigt förutsätter jag att det är uppenbart för mina ledamotskolleger och för de som deltar i det europeiska toppmötet att det inte är freden i Georgien, Ukraina eller Västeuropa som står på spel i vår aktuella konflikt med Ryssland. Vi kan lägga grunden för en framtida dialog med ett gemensamt och resolut svar från unionen - eller också kommer vi att få ta konsekvenserna av en enormt självsäker rysk utrikespolitik vid vår sida.
De EU-medlemsstater som var offer för Sovjetunionens förtryck för tjugo år sedan vet vad den faran innebär, oavsett vilken ideologisk förklädnad den bär. Därför har ledarna för de nya medlemsstaterna en moralisk skyldighet att skydda sina väljare från det ökade externa hotet.
Toomas Savi  
skriftlig. - (EN) Herr talman! Den ryska aggressionen mot Georgien har fått världens allmänhet att ifrågasätta Internationella olympiska kommitténs beslut att låta ryska Sotji vara värd för vinter-OS 2014. Sotji ligger vid Svartahavskusten bara drygt 3 mil från gränsen mellan ryska federationen och Abchazien, och alltså i närheten av ett konfliktområde.
Det finns en annan aspekt som också oroar mig. Precis som i Peking hamnar människors bostäder i vägen för OS-byggnader. Under det pågående byggnationsarbetet plöjer man till exempel ner hela byn Eesti-Aiake, eller Estonian Garden på engelska, som grundades för 120 år sedan av 36 estländska familjer som migrerade till Kaukasusregionen i ryska imperiet och beviljades mark där.
På den äldsta platsen i byn bygger ryska myndigheter nu läktare som bara ska användas under två OS-veckor. Den ersättning som betalas till familjerna som bor där sägs vara lägre än marknadspriset på marken.
Sådana upprörande handlingar strider mot den naturliga rätten till egendom.
Esko Seppänen  
skriftlig. - (FI) Georgiens president Mikheil Saakashvili, som oppositionen anklagar för utbrett valfusk och omfattande korruption, kom till makten genom att kraftigt underblåsa nationalismen. Han lovade att tvinga Sydossetien och Abchazien, som är vänligt inställda till Ryssland, att bli georgiska.
Amerikas förenta stater har varit Georgiens närmast allierade, men även Israel har varit bra för Georgien. Förenta staterna har skickat 130-170 militära instruktörer till landet, Israel över 100. Iike Tomer, ett kodnamn, var en soldat i en elitenhet i den israeliska armén som värvades som instruktör av Defensive Shield, ett företag som säljer militära tjänster och drivs av general Gal Hirsch, antihjälten i det krig som Israel förlorade mot Libanon. Han sa så här: ”Med israeliska mått var soldaternas kapacitet nästan obefintlig och befälen medelmåttiga. Det var klart ologiskt att ta ut en sådan armé i krig”. En offensiv som var ologisk och oförnuftig resulterade i en total förlust för Saakashvilis pajasarmé.
Soldaterna övergav sina tunga vapen och lämnade dem i händerna på de ryska trupperna, varefter de i vild förtvivlan flydde till Tbilisi. Djärva bedrifter av det här slaget förtjänar inte Europaparlamentets stöd. De får stöd av den amerikanska nykonservativa Georgien-lobbyisten Randy Scheunemann, presidentkandidat John McCains utrikespolitiske rådgivare. Han har varit med på McCains och Saakashvilis lönelistor samtidigt och har under de senaste 18 månaderna fått 290 000 US-dollar i arvoden från Georgien. Jag håller dock med om att ryssarnas reaktion var allt för kraftig.
Csaba Sógor  
skriftlig. - (HU) Vissa menar att Kaukasuskrisen startade med president Bush tal i Riga 2005, när han påtalade att ett nytt Jaltaavtal behövdes. Han kunde lika gärna ha sagt ett nytt Trianonavtal, eftersom misären för många små folkslag och länder inte började med andra världskriget utan med fredsavtalet i Trianon, som avslutade det första världskriget. Den dåvarande amerikanske president Wilsons rekommendation när det gäller folkens självbestämmande har förblivit en dröm.
I dag, i samband med Kaukasuskrisen, talar man om stormakters intressen, om olja och krig, men däremot mycket lite om människorna som bor där och deras rätt till självbestämmande. EU:s viktigaste uppgift i sådana konfliktsituationer skulle kunna vara att föregå med gott exempel. Av EU:s medlemsstater garanterar 11 på ett eller annat sätt minoriteters rätt till självbestämmande. Det är 41 procent av EU-medlemsstaterna.
Målet är en föredömlig politik för nationella minoriteter i alla EU:s medlemsstater. Inte i 41 procent, utan i alla EU-länder! Ett EU med en föredömlig politik för nationella minoriteter kunde till och med spela en ännu mer aktiv roll också i Kaukasus.
Daniel Strož  
skriftlig. - (CS) Redan i början av diskussionerna om att erkänna Kosovos självständighet varnade vi för att ett sådant steg kunde starta en spiral av händelser med negativa konsekvenser som vi bara kan föreställa oss, och med svårförutsägbar utgång.
Även i tjeckiska parlamentet har Böhmens och Mährens kommunistiska parti (KSCM) uttryckt sitt missnöje med Tjeckiens erkännande av Kosovo. De som själva har lekt med elden borde inte förvånas över att andra nu bränner sig på fingrarna i ett annat hörn av världen, särskilt inte när deras partner är en sådan problematisk person som president Mikhail Saakashvili.
Lösningen på den aktuella situationen är iakttagande av internationell rätt, vilket är särskilt viktigt för ett litet land som Tjeckien med sin historiska erfarenhet. Att framkalla någon slags fobi genom en viss politik är i en sådan här situation både fel och farligt.
Reaktionen från vissa Natoländer och förändringen i förbindelserna med Ryssland måste ställas i relation till något, exempelvis Rysslands del i kampen mot internationell terrorism, och exempelvis till det faktum att 70 procent av den försörjning som expeditionsstyrkan i Afghanistan behöver transporteras över den Ryska federationens territorium. Natos högkvarter känner väl till detta.
Situationen kommer inte att lösas genom stora ord och gester, utan genom konkreta förhandlingar.
József Szájer  
skriftlig. - (HU) Fyrtio år har gått sedan Warszawapaktens trupper krossade Tjeckoslovakien och fällde den regering som hade gett sig själv i uppdrag att göra en demokrati av den kommunistiska diktaturen. Olyckligtvis hade också det socialistiska Ungern en skamlig roll i operationen, liksom övriga sovjetiska satellitstater, vilket hjälpte den råa imperialistiska despotismen i Moskva. Vi ber det slovakiska och tjeckiska folket om förlåtelse för detta.
För oss ungrare är detta särskilt smärtsamt eftersom sovjetiska trupper tolv år tidigare, 1956, på liknande sätt hade dränkt den ungerska revolutionen i blod. Genom att krossa Pragvåren signalerade Moskva att man kunde göra vad man ville inom sin sfär, som man hade stulit från Europa i slutet av andra världskriget, och att det inte fanns några gränser för Sovjetrysslands imperialistiska fräckhet och hyckleri.
Det finns bara ett sätt att bekämpa detta - nämligen genom att orubbligt och beslutsamt försvara medborgarnas mänskliga rättigheter och principerna om demokrati och nationell suveränitet samt att vidta åtgärder för att förhindra anfall. Detta är nödvändigt för att Europa ska kunna ge ett tydligt budskap idag!
Andrzej Jan Szejna  
skriftlig. - (PL) Jag anser att man måste vara ytterst försiktig när man bedömer konflikten mellan Ryssland och Georgien.
Det råder knappast något tvivel om att Ryssland bröt mot principerna i internationell rätt när landet trängde in på georgiskt territorium. Jag fördömer starkt Rysslands oproportionerliga reaktion, men man ska komma ihåg att även den georgiska sidan bär skuld, eftersom den startade den militära aktionen. Militära aktioner får aldrig vara lösningen på en konflikt.
Europeiska unionen har fått det mycket viktiga uppdraget som medlare i denna konflikt. Jag anser att EU gjorde rätt i att fördöma Rysslands erkännande av Sydossetiens och Abchaziens självständighet. Georgiens suveränitet och territoriella integritet måste respekteras.
Jag menar att det mot bakgrund av den rådande situationen är nödvändigt att EU skickar en fredsbevarande delegation och en övervakningsdelegation till Sydossetien.
Den aktuella situationen bevisar att det behövs ett ännu närmare samarbete med länderna i Svartahavsområdet.
Jag röstade för det gemensamma resolutionsförslaget om situationen i Georgien.
Marian Zlotea  
skriftlig. - (RO) Jag menar att det är mycket viktigt att Europa i denna svåra stund visar att det är enat och har en samstämmig uppfattning om konflikten i Georgien.
Likväl måste vi fortsätta att ge stöd och hjälpa till i återuppbyggnaden av de drabbade områdena i Georgien, stödja förtroendeskapande åtgärder, liksom utvecklingen av ett regionalt samarbete. Samtidigt är det nödvändigt att Europa påskyndar utvecklingen av europeiska energiprojekt som Nabuccoprojektet.
Även om störst uppmärksamhet riktas mot Georgien, anser jag att vi också, med tanke på Azerbajdzjans geografiska situation, bör beakta behovet av att etablera ett samarbete mellan EU och Azerbajdzjan för att understödja och fortsätta EU:s energiprojekt.
Jag vill understryka att frusna konflikter i Svartahavsområdet endast kan lösas inom ramen för och med utgångspunkt i internationell rätt, i enlighet med principen om länders territoriella integritet och självbestämmanderätt i hela territoriet samt principen om gränsers okränkbarhet.
Jag stöder rådets ställningstagande, som Europeiska unionen är beredd att ansluta sig till, inklusive en närvaro på plats, för att stödja alla ansträngningar att nå en fredlig och långsiktig lösning på Georgienkonflikten. Jag anser att det endast är genom dialog och förhandling som vi kan uppnå önskade resultat.
