Консулска защита на гражданите на Европейския съюз в трети страни (разискване) 
Председател
Следващата точка са изявленията на Съвета и на Комисията относно консулската защита на гражданите на Европейския съюз в трети страни.
Alexandr Vondra
Гн Председател, това разискване за консулската защита идва точно навреме. Редица събития през последните няколко години изведоха на преден план значението на консулското сътрудничество между държавите-членки на ЕС. Събитията в Ливан през 2006 г., в Чад и тези в Мумбай неотдавна показаха нарастващите рискове за гражданите на Съюза, които пътуват в чужбина. Степента на тези рискове нараства още повече, като се увеличава броят на хората, които ползват нискотарифните възможности за пътуване, за да посетят по-отдалечени региони на света.
Ето защо сътрудничеството между държавите-членки в тази област е важно. Чрез него се постига по-добро обслужване и по-високо ниво на консулска помощ. Това е пряката полза за гражданите на ЕС.
Договорите ни дават базата за това сътрудничество. Член 20 ясно го постановява. Цитирам: "Всеки гражданин на Съюза на територията на трета страна, където държавата-членка, чийто гражданин е той, няма представителство, има право на закрила от дипломатическите и консулските представителства на всяка държава-членка при същите условия, както и гражданите на тази държава. Държавите-членки установяват помежду им необходимите правила и започват преговори за осигуряване на тази защита."
Посочените в този член правила са определени в решение, прието през 1995 г. Решението конкретизира, че тази помощ в трета страна може да бъде поискана от различна от собствената държава-членка, при условие че там няма постоянно представителство или компетентен консул по тези въпроси.
На практика това означава, че консул, от когото се поиска помощ от гражданин от друга държава-членка, следва да откаже такава помощ, ако органи от страната на гражданина (консулство или посолство) имат свое представителство.
Решението от 1995 г. е решение между държавите-членки, което отразява факта, че консулската помощ и защита е изключителна национална отговорност и че консулските отношения се уреждат главно от Виенската конвенция за консулските отношения.
Правилата за сътрудничеството в тази област също отразяват факта, че консулската помощ и защита се разглеждат по различен начин в отделните държави-членки. Някои например я считат за основно право на всички граждани. Други я считат за предоставяна от държавата услуга. Ето защо Договорът се позовава на консулската защита като на "право", а не като на "задължение".
След кризата на остров Джоло през 2000 г. консулското сътрудничество беше доразвито и в него бяха включени аспекти от управлението на кризи. Терористичните атаки в САЩ показаха, че дори трети страни с високотехнологична инфраструктура трудно могат да се справят при извънредни обстоятелства.
По-късно държавите-членки изготвиха насоки за реагиране при такива кризи. Макар и законово необвързващи, те бяха ефективно използвани в няколко случая и бяха доусъвършенствани от придобития опит.
Съветът наскоро прие концепция за "водеща държава". Това означава, че при сериозен инцидент, особено в страна, където малко държави-членки имат свои представителства, една или две държави-членки могат да поемат инициативата да координират действията в областта на защитата и евакуацията.
По-засилено сътрудничество беше постигнато и с някои страни извън Съюза, като САЩ например, с който провеждаме годишни консултации по консулски въпроси. Норвегия, Швейцария и Канада също си сътрудничиха с ЕС в конкретни инциденти, например по време на кризите в Ливан, Чад и Мумбай.
Секретариатът на Комисията и на Съвета също са част от европейското консулско сътрудничество. Преди няколко години секретариатът на Съвета създаде интернет форум, чрез който консулските органи да обменят информация по въпроси, като актуализиране на съвети при пътуване. Освен това Съветът предостави на разположение на държавите-членки високотехнологична система за телеконференция, която беше широко използвана по време на консулските кризи.
Преди около три години беше установена платформа за обмен на информация и политическо сътрудничество на действията на ниво ЕС. Тази платформа се нарича Договорености за координиране при криза (ДКК). При ДКК има два основни фактора: първо, председателството, подпомагано от секретариата на Съвета и Комисията, решава дали да задейства ДКК; второ, COREPER II е "платформата за действие", отговорна за координирането на действията на държавите-членки, или подготвянето на всякакви решения, които може да се наложи да се вземат на ниво ЕС.
Главният оперативен център е Съвместният ситуационен център на ЕС (SITCEN) към секретариата на Съвета. SITCEN осигурява логистична и информационна подкрепа.
В допълнение, следващите председателства организираха периодични консулски проекти по управление на кризи, които се оказаха много ценни. В края на 2008 г. беше поставено началото на Европейска програма за консулско обучение с цел подобряване на сътрудничеството между консулските длъжностни лица от столиците и от провинцията. Съвместното ползване на консулски обекти също е в процес на разглеждане.
Със сигурност има още какво да се направи. Много други проблеми, като условията в затворите, отвличане на деца от родители и консулска политика за информиране, периодично се дискутират. Но ние също така трябва да приемем реалността, че докато очакванията и исканията от гражданите непрекъснато нарастват, ресурсите на консулските органи винаги ще са ограничени. За да се подкрепи едно по-добро сътрудничество в областта на консулските услуги, невинаги има адекватни бюджети на национално равнище. Намирането на изход от този проблем ще бъде все така трудно.
Опитът показва, че сътрудничеството в областта на консулските услуги се цени и има много случаи, в които може да сме доволни от резултатите. Успешната евакуация на над 20 000 граждани на ЕС от Ливан през 2006 г. е един от примерите. Председателството е ангажирано да продължи тази дейност и бих искал да благодаря на Парламента за подкрепата му.
Günter Verheugen
Заместник-председател на Комисията. - (DE) Гн Председател, госпожи и господа, днес съм тук от името на моя колега Jacques Barrot, член на ЕК, който искаше да бъде тук лично, но има институционален ангажимент, на който трябваше да присъства.
Съгласно член 20 от Договора за създаване на Европейската общност всеки гражданин на Съюза, когато е на територията на трета страна, където държавата-членка, чийто гражданин е той, няма представителство, има право на закрила от консулските представителства на всяка държава-членка при същите условия, както и гражданите на тази държава. Член 20 също така гласи, че държавите-членки са тези, които трябва да установят необходимите правила помежду им, за да осигурят тази защита Гн Vondra вече посочи този член. Въз основа на него държавите-членки въведоха механизми за координиране за консулска защита, по-специално чрез насоките, приети през 2006 г. и 2008 г., които не са правно обвързващи, но които помагат на представителствата да изградят координация на място.
В допълнение, член 20 от Договора за Европейския съюз задължава дипломатическите и консулските представителства на държавите-членки да засилят сътрудничеството помежду си.
През декември 2008 г. Съветът съгласува насоки за прилагането на концепцията за водеща държава във връзка с консулското сътрудничество. Съгласно тези насоки, при възникване на сериозна криза в бъдеще с последствия за консулската защита във въпросната трета държава се посочва една държава-членка за "водеща държава", която поема отговорността за закрилата на гражданите на ЕС от името на другите държави-членки. Водещата държава трябва да координира всички изпълнени от държавите-членки мерки на място и трябва да осигури подкрепа на всички граждани на ЕС. Всеки, който има право на консулска защита от своята държава-членка, има право да поиска помощ от водещата държава.
Това цели да се улесни сътрудничеството между държавите-членки на място, като идеята е, че се осигуряват допълнителни ресурси под формата на персонал, финансиране, оборудване и медицински екипи. Водещата държава също така поема отговорност за мерките за координиране и насочване, за да се окаже помощ, да се съберат хората, ако трябва, да се евакуират гражданите до безопасно място, с помощта на останалите засегнати държави-членки. Въпреки това държавите-членки трябва да съгласуват точното значение на фразата "където държавата-членка [...] няма представителство" съгласно член 20 от Договора за ЕО. Това би трябвало да обхване ситуациите, в които гражданин на ЕС, независимо поради каква причина, не може да стигне до представителство на своята държава-членка. В момента държавите-членки работят по съставянето на общи критерии по този въпрос.
После остава само да се приемат нещата и в писмен вид. Фактът, че реалността може да бъде съвсем различна, е нещо, което само няколко държави-членки от Парламента могат да потвърдят като свидетели. Видях в списъка с ораторите, че гн Guardans Cambó, гн Karim и гжа Mann възнамеряват да говорят по този проблем. Те със сигурност ще ни кажат нещо от опита си в Мумбай през декември миналата година. Останах с впечатлението обаче, че макар само три държави-членки да нямат посолство в Ню Делхи и че само седем нямат консулство в Мумбай, все пак било много трудно - и ще кажа това много внимателно - засегнатите европейски граждани да получат адекватна защита.
Подчертавам това, защото е нормално да се учим от подобни случаи. Предвид този опит Комисията е на мнение, че все още има много неща, които да се направят, за да се гарантира, че гражданите на Европейския съюз могат да търсят - изцяло и в реалността - гарантираното им от член 20 от Договора за ЕО право. Гражданите очакват Европейският съюз да подобри защитата им в трета държава. Закрилата, осигурявана от дипломатическите и консулски представителства, в крайна сметка, не е ограничена до кризисните ситуации, но обхваща и оказването на помощ в ежедневни ситуации.
Комисията предлага, освен всичко останало, гражданите на ЕС да бъдат по-добре информирани - вече предложихме член 20 да бъде отпечатан във всеки паспорт и показан на плакат на летищата и в пътническите агенции. Освен това работим и по уебсайт за консулска защита с Генералния секретариат на Съвета, който ще съдържа актуализиран списък с посолствата и консулствата на държавите-членки в трети държави.
Като част от своята мисия да осигурява на гражданите на ЕС това, което произтича от гражданството на Съюза, Комисията е готова да се занимае с всеки проблем от тази област, за който сигнализират гражданите, и да направи всичко по силите си, за да се изпълнят правата за защита, които имат гражданите на ЕС съгласно член 20.
Влизането в сила на Договора от Лисабон ще осигури ясна правна основа за всички правни разпоредби на ЕС в тази област. Новата разпоредба на член 20 от Договора за ЕО (член 23 от Договора за функционирането на Европейския съюз) дава възможност за приемане на директиви "за установяване на мерките за координиране и сътрудничество, необходими за улесняването на тази закрила". Това означава, че Комисията би могла да внася законодателни предложения в тази област в близко бъдеще.
Ioannis Varvitsiotis
от името на групата PPE-DE. - (EL) Гн Председател, приветствам това разискване и благодаря на Съвета и на Комисията за информацията, която ни представиха. Аз бях докладчик за комисията по граждански свободи, правосъдие и вътрешни работи за Зелената книга за дипломатическата и консулска закрила на гражданите на Съюза в трети страни, и ето защо продължавам живо да се интересувам от развитието в тази област.
Тогава бях на тезата, че член 20 трябва да се прилага по-всеобхватно и да включва повече права за европейските граждани, тъй като това би засилило концепцията за европейска националност и би показало на практика ежедневните ползи, които предлага Европейският съюз, и в крайна сметка би засилило европейската солидарност.
Неотдавнашните терористични атаки в Мумбай показаха безполезността и нуждата от засилено координиране за защита на гражданите на държавите-членки на Европейския съюз в такива ситуации. Публикуването от Съвета през декември миналата година на насоките за прилагането на концепцията на водеща държава при криза е първата положителна стъпка - насоките съдържат важни идеи. Все пак очакваме с доста голям интерес правно обвързващи предложения.
Осъзнавам, че има огромни практически трудности. Все пак, считам за изключително важно, че трябва да е ясно как европейските граждани по време на криза трябва да бъдат информирани и коя е водещата държава. Не мисля, че това, което се каза досега, стига. При всички случаи приветствам значението, което френското председателство придаде на този проблем, и очаквам инициативите да бъдат продължени и от чешкото председателство.
Martine Roure
Гн Председател, правото на консулска и дипломатическа закрила е един от стълбовете на европейското гражданство. Гн Министър, вие цитирахте член 20 от Договора. Той е много ясен. Всеки гражданин има право на консулска защита. Това не е възможност, а право.
Драматичните събития в Мумбай ни показаха на практика как това право е далеч негарантирано. Нивата на защита се различават от една до друга държава-членка, което води до дискриминация при третирането на гражданите, които не са получили информация с кое консулство да се свържат в случай на нужда. Очевидно финансова подкрепа липсва между държавите-членки. Европейските граждани, които са загубили всичко, често са изправени пред проблема, че консулските представителства с нежелание поемат финансовите разходи.
Държавите-членки са длъжни да сложат край на това положение. Необходимо е да се изработят задължаващи насоки и гражданите да получават информация. Съюзът трябва да започне преговори с трети страни, за да гарантира нужната дипломатическа закрила.
Все пак, както казахте, Комисар, събитията в Мумбай също показаха недопустимата липса на гарантирането на дипломатическа защита за членове на Европейския парламент. Европейският съюз и Комисията, по-специално, трябва да проведат незабавни преговори; чухме какво ни казахте, Комисар. Съветът трябва да сключи ad hoc споразумения с трети страни, за да гарантира специално дипломатическата закрила за членовете на Европейския парламент. Това е най-малкото, което можем да направим.
Ignasi Guardans Cambó
Гн Председател, днес гражданите в Европа могат да пътуват, без да пресичат граници, могат да гласуват в различна от своята държава-членка, могат да получават пенсията си и могат да се ползват от социалното осигуряване в която и да е държава-членка, в която изберат да живеят. Освен това полицейските сили си сътрудничат взаимно. Един държавен прокурор в Стокхолм може да поиска някой да бъде арестуван в Севиля чрез европейска заповед за арест, без да образува пряко производство на местно равнище.
Когато стане въпрос да се наказват гражданите за техните действия, държавите-членки са склонни да отдават част от суверенитета си. Въпреки това закрилата на същите тези европейски граждани извън Европейския съюз наподобява машина на времето; те разбират, че времето е спряло, щом са напуснали Съюза.
Извън Съюза ние не сме нищо повече от 27 държави, 27 администрации, 27 знамена и 27 консулски системи, а в някои случаи дори и по-малко. При криза европейският гражданин губи своя европейски статут. Няма такова нещо като европейско гражданство.
Всички 180 милиона европейци, които пътуват по света, разбират, че могат да получат закрила, само ако отново станат германци, испанци, поляци или италианци. Като европейци те не съществуват извън Европейския съюз. Това е сериозно неизпълнение на Договора, и с цялото ми уважение, превръща изявлението на Съвета преди малко в откъс от научно-фантастична книга.
Всичко, което каза Съветът по предложеното прилагане на член 20 от Договора, водещата държава, видеоконференции и съвместни центрове, е чиста научна фантастика при спешни ситуации. Освен това, както каза Комисарят, някои от нас са имали случай да преживеят такава ситуация лично.
Член 20 от Договора е неефективен: няма протоколи, които да се приложат. няма законово регулиране; няма каквато и да е информация за гражданите; няма последствия за никого, който не спази този член.
В най-добрия случай консулите взаимно си помагат. Има добра воля, както е имало и през 19 век, както е имало в Пекин през 1800 г. Положението е следното: по-скоро има сътрудничество между консулите, които вечерят заедно, отколкото задължение заедно да обслужват гражданите съгласно европейското законодателство.
Ето защо Европейската комисия има задължението, включително преди Договорът от Лисабон да влезе в сила, а очевидно и след това, да прилага член 20, да внуши на европейските граждани да бъдат горди със своите паспорти и да гарантира, че определени длъжностни лица разбират, че XIX век е в миналото и Европа съществува във всеки един момент, когато неин европейски гражданин е в беда в Ню Делхи, в Бейрут или където и да е другаде.
Ryszard Czarnecki
Гн Председател, бих искал да кажа, че не споделям тази твърде критична позиция към направеното днес предложение от заместник-председателя на Европейската комисия, от името на Съвета. Не смятам, че това е въпрос на наличие или на липса на договор, а по-скоро дали европейската солидарност е концепция, която се изразява само в политически изявления или дали това е специална политическа практика, която се прилага към гражданите на отделните държави-членки. Ако е последното, тогава договорът не е задължителен инструмент.
По време на словенското председателство на Европейския съюз Франция представляваше Европейския съюз в много страни в Азия, Африка и Латинска Америка, тъй като Словения нямаше посолства в тях. Любопитен съм дали словенските граждани, както и онези, които живеят в по-малките държави-членки, сега биха получили адекватна помощ, ако се обърнат към френските консулства в тези страни. Това е уместен въпрос.
Трябва да разширим концепцията за европейска солидарност. На мен ми изглежда сякаш Договорът от Лисабон не е sine qua non.
Irena Belohorská
- (SK) В съответствие с член 20 от Договора за създаване на Европейската общност, всеки гражданин на Съюза на територията на трета държава има право на защита от дипломатическите и консулски органи при същите условия, както гражданите на тази държава. Важно е да се наблегне на необходимостта за Съюза да развие сътрудничество при консулските услуги за тези цели.
Европейците са сред най-мобилните общества в света, като почти 9 % от техните граждани пътуват до страни, където родната им страна няма такова равнище на представителство. Например Словакия, страната, която представлявам в Европейския парламент, има много слабо консулско присъствие в Централна и Латинска Америка - места, до където пътуват много от нашите граждани. Трябва да добавя, че въпреки задълженията за консулско обслужване повечето европейци не познават правата си и е жалко, че дори служителите на тези организации не си дават сметка за това.
За да се гарантира тези хора да бъдат по-добре информирани за консулската защита, трябва да си поставим за цел в стандартните европейски паспорти да се включи част от член 20. Важността на консулската защита в трети страни се вижда при кризисни ситуации като цунамито през 2004 г. или ливанския конфликт през 2006 г. Поради разликите в нормативната уредба, свързана с консулствата, гражданите на ЕС трябва да се справят с толкова на брой системи, колкото са държавите-членки и тези системи може да имат различна правна сила и обхват.
Скорошните събития от Мумбай показват, че ни предстои още дълъг път да извървим в областта на консулските услуги. Ако се установят съвместни европейски служби, това ще гарантира последователността на работата и същевременно ще се намалят структурните разходи на дипломатическите и консулски мрежи на държавите-членки.
Sajjad Karim
- (EN) Гн Председател, вече се каза, че гражданите на Съюза пътуват по света. Приблизително 180 милиона пътувания се осъществяват извън Европейския съюз всяка година и на теория те са защитени по член 20, както казаха вече в това разискване членът на ЕК и председателството на Съвета.
По член 20 има изискване държавите-членки да оказват консулска защита само на непредставените граждани на ЕС при същите условия, както на техните граждани. Разликата в подходите на държавите-членки е призната в плана за действие от 2007 г. и 2009 г.
Разбира се, трябва да има критерий кога и как други консулски услуги да се включат, и те основно се разделят на три. Аз няма да говоря за тях, но първите две са изключително разумни. Третите поставят изискване съответният гражданин да представи доказателство за своята националност, например паспорт, лична карта или друг документ, пред дипломатическите и консулски представителства.
Тук наистина възниква проблем, тъй като който и да е европейски гражданин, който бяга от нещо, напълно правдоподобно е да няма в себе си такъв документ.
Помощ се оказва при смърт, сериозна злополука, сериозно нараняване, арест, задържане; помощ се оказва на жертви на престъпно деяние, и изпаднали в беда граждани на Съюза се подпомагат и репатрират. Това не е малко, но не е всичко. В този аспект трябва още да поработим.
За да стане всичко това факт, чухме за концепцията на водещата държава, която ще положи усилия да гарантира всички граждани на ЕС да бъдат подпомогнати и ще отговаря за координирането между държавите-членки.
Всичко това звучи чудесно на теория, но на практика аз определено не видях това да се случва в Мумбай. Нито имаше реален обмен на информация, нито сътрудничество, каквото очаквах да има. Вместо това имаше състезание между държавите-членки, а при още по-голяма централизация и консолидиране на консулските услуги съществува риск за намаляване на гъвкавостта, която изискват мисиите при бързо променящи се обстоятелства.
Erika Mann
(DE) Гн Председател, гн Karim е абсолютно прав. Проблемът е в самият текст, в основата на самия член 20. Необходимо е да гледаме как стоят реално нещата на място. Това е естествено. Вярно е, че не всички държави-членки имат консулска защита и в много случаи консулската защита е много ограничена, структурите за охрана са недостатъчни дори за самите консули.
Лично съм чувал от германския консул, който пътувал през нощта, за да събере своите колеги, със своя шофьор, но без охрана, по далеч не безопасни пътища. Чисто и просто, подобни условия да недопустими. Не можете да отивате в страни като Индия или държавите в Латинска Америка - има много други страни, в които е нужно присъствие на такива проблемни места като Мумбай - и да имате твърде малко персонал и неподходяща охрана. Такова нещо като разузнаване въобще няма, държавите-членки нямат достъп до информация и т.н. Това означава, че ограниченията не свършват и не е учудващо, че държавите-членки не могат да осигурят дори близко до желаното ниво на защита за техните граждани или длъжностни лица.
Ето защо е важно Съветът и Комисията да извършат внимателен анализ на тази тема. Не може да искате да присъствате винаги в целия свят и да виждате в Европа световен партньор, а след това да не можете да имате дори подходяща охрана и да нямате информационни разузнавателни системи. Ще станем смешни, ако не направим цялостен анализ на собствените си структури и не гарантираме нужното ниво на допълнителна защита.
Ето защо бих ви посъветвал спешно да проведете цялостна преоценка на структурите, да организирате симулации, както други държави правят, да не се концентрирате само върху ключовите столици, метрополиси, а в тези мегастрани и мегаградове именно трябва да осъзнаете, че се нуждаете от подходящо представителство и в други големи градове на света.
Случаят от Мумбай ще се повтори. Ще има втори Мумбай, така както минали бедствия се повториха. Осъзнайте го, и ви призовавам да бъдете готови.
Sarah Ludford
- (EN) Гн Председател, гн Guardans Cambó и други, като гн Karim и гжа Mann, показаха нагледно реториката и реалността. Сега не може да се съгласим по това, което означава член 20. Министърът, който говореше на английски, употреби друга дума за право - "entitlement", а не "right", докато на френски гжа Roure каза "un droit" (право). Но със сигурност в Хартата за основните права това е обозначено като "right" (право).
Никакъв напредък няма да постигнем, докато не потвърдим законово, че това е право със задължителни решения и общи стандарти на ЕС и право да се възрази срещу отказ от защита в съдилищата.
Министърът каза, че се разглежда идеята за съвместно ползване на консулските обекти. Опитът ми в областта на визовата политика показва, че убеждаването на държавите-членки за такова съвместно ползване е непосилна задача.
Г-н Verheugen спомена, че се разработват практически мерки. Такива бяха обещани и в плана за действие през 2007 г.: цитат в паспортите, плакати и уебсайт в процес на разработка. Къде са? Търсих консулска защита в уебсайта на Европа, но не намерих нищо.
На уебсайта на Съвета пише "в процес на изграждане", което, мисля, е метафора на факта, че не успяваме да изпълним със съдържание европейското гражданство за нашите граждани.
Eoin Ryan
(EN) Гн Председател, мисля, че е много важно - и съм съгласен с предишните оратори - че гражданите на ЕС трябва да се чувстват сигурни; мисля, че е приоритетно да се грижим за сигурността на нашите граждани, когато те се намират извън Европейския съюз, особено в кризисни ситуации като тази в Мумбай.
Мисля, че е от съществено значение за европейските граждани да бъдат информирани при кризисна ситуация, независимо дали става въпрос за обща криза или криза за тях самите, и трябва да има много повече яснота за тази ситуация.
Мумбай е добър пример, че системата не работи. Приветствам наскоро съобщената идея за водеща държава. Според мен това е особено важно, но в момента е повече от ясно, че системата не работи. Мисля, че трябва да се счита за приоритет от всички нас тя да заработи, тъй като, както някои казаха, ще се почувствате в много по-голяма степен европейци, ако посолството на държава-членка се погрижи за вас, когато се намирате в Далечния изток или в Южна Африка, или някъде извън Европейския съюз, и мисля, че това "усещане на Европа" е много важно.
(Председателят отне думата на оратора.)
Luca Romagnoli
(IT) Гн Председател, госпожи и господа, непрестанно нарастващата мобилност на европейските граждани ясно означава, че консулствата трябва да работят заедно.
Предложението на Комисията е добре дошло, преди всичко защото целта му е да се опростят процедурите за парични заеми за гражданите, изпаднали в беда. Несъмнено правото на консулска защита в момента е фрагментарно и неуеднаквено. Европейското гражданство често не съществува в чужбина и на хората може да им се прииска да са граждани на друга страна, или дори на Съюза. Бих искал за европейска гордост да се говори не само когато тя е удобна за институциите, но също и когато тя е удобна за гражданина, който може да е в беда и се надява европейското му гражданство в крайна сметка да му бъде от полза.
Javier Moreno Sánchez
(ES) Гн Председател, госпожи и господа, консулската защита е крайъгълен камък на европейското гражданство. Гражданите искат да се чувстват европейци, когато се намират в Съюза, но и когато са извън Европа. Те искат Съюзът да отговаря на техните нужди, особено при спешни ситуации.
Съюзът не отговори на тези нужди както трябва в Мумбай, както и в други кризисни ситуации. Ще използвам минутата, която ми дадена, за да обясня една идея - идея, която няма да е панацея, но ще предложи реална помощ на европейските граждани в трети страни.
Днес бих искал да повторя предложението за създаване на безплатен европейски телефонен номер за спешни ситуации. Този телефонен номер, с идеята да бъде отпечатан в паспортите, заедно с член 20, ще даде възможност на гражданите да имат достъп, на собствения им език, до важна информация за консулствата на държавите-членки на Съюза, които, наблягам на това, трябва да им помогнат.
Гражданите очакват действия, а не само думи от Съюза.
Gay Mitchell
- (EN) Гн Председател, когато станем членове на Парламента, ни се издава пасаван - както и на други лица, които работят за институциите на Съюза. Чудя се дали председателството и Съветът разбират безполезността на този документ в държавите-членки.
Бях попаднал в изключително трудна ситуация в Нидерландия, когато се връщах от командировка от Африка, на която бях изпратен от Парламента. Познавам друг член на ЕП, британски гражданин, който е имал проблеми в Дъблин. Трябва да покажем в нашите страни, че това е документ за пътуване на Парламента, Комисията и Съюза, и трябва да се зачита. Формалностите при пътуванията на летищата и пристанищата трябва да бъдат съкратени, за да има смисъл от този документ.
Ще ви помоля да запознаете с този документ всяка държава-членка и да гарантирате, че той се признава, тъй като този вид защита би трябвало да се приложи и към длъжностни лица, и към членове на Парламента, изпратени в командировка от Парламента.
Kathy Sinnott
- (EN) Гн Председател, като член на ЕП на няколко пъти съм се свързвала с посолства и консулства, когато е имало случаи на нараняване, изгубване, грабеж или отвличане, или при трагични случаи. Сигурна съм, че и други членове на ЕП имат подобен опит. Радвам се, че когато съм имала случай да контактувам с ирландското посолство, работата и сътрудничеството с тях са били чудесни. Но моята държава не е представена във всяка страна и трябва да разчитаме на посолствата на останалите европейски държави.
От опит мога само да кажа, без да разказвам случки, че бих искала да има повече сътрудничество, повече помощ между посолствата в по-големите страни, където те нямат посолства или консулства във всяка страна, за да помагат на посолствата на всички останали държави-членки.
Alexandr Vondra
Гн Председател, мисля, че и това разискване беше много полезно. До голяма степен разбирам колко е важно това за вас като членове на Европейския парламент, тъй като това е изключително чувствителна тема, по която вие се сблъсквате с очакванията на вашите граждани, които ще ви избират след няколко месеца. Така че напълно разбирам защо разглеждате така внимателно темата и подхождате към нея с такъв критичен поглед.
Втората причина, поради която разбирам важността й, е, защото произхождам от средно голяма държава, Чешката република, която не е бивша имперска сила и няма посолство или консулство във всяка част на света. Така че това, което ирландците, и не само те, очакват от Европейския съюз, според мен е напълно логично.
Сега обаче трябва да се изкажа от името на Съвета, така че трябва да спазвате някои правни основания, които имаме; факт е, че бюджетът и всички тези теми са важни. А също така трябва да можем да разпознаем и да диференцираме какъв е реалният проблем от една страна и какъв е въпросът или темата, които трябва да бъдат допълнително пояснени.
Аз не съм бил в Мумбай и слушах много внимателно критичните забележки на гн Guardans Cambó и останалите, които са участвали в мисията на Европейския парламент в Индия по времето но тези трагични събития. Когато се подготвях за специалното изслушване вчера, първият ми въпрос беше: има ли испанско консулство в Мумбай? Никога не съм бил там, така че не знаех. На няколко пъти бях уверен, че испанците имат консулство в Мумбай, и онези, които са били там, го знаят. Мисля, че беше само въпрос на формално задължение за германците да подпомогнат гн Guardans Cambó и неговата делегация, ако цитираме член 20 и решението като цяло.
Испанците са изпратили самолет, доколкото ме информираха, за да евакуират гражданите си, подобно на французите и германците. Поради някаква причина, която не разбирам, гн Guardans Cambó е отказал предложението да лети обратно на испанския самолет, а после се е качил и се е върнал с френския самолет.
Така че, не знам. Аз разполагам само с информацията, която е достигнала до мен. Като цяло мисля, че всички сме на едно мнение - със сигурност е желателно да се подобри правната рамка, затова нека ви информирам поне за някои частични дейности на чешкото председателство за засилване на консулската защита в настоящата правна рамка.
Например има проект за включване на текст в националните паспорти, който да информира притежателите им, че могат да потърсят консулска защита от посолството или консулството на друга държава-членка в трета страна, ако тяхната страна няма представителство там. Така че това е поне опит да се изясни ситуацията на място.
Второ, председателството трябва да засили и обедини използването на временните документи за пътуване (ВДП), които могат да се издават от всяко представителство на държава-членка на всеки гражданин на държава-членка, който си е изгубил паспорта или той му е бил откраднат.
Трето и последно, председателството също ще организира два консулски семинара или обучения, за да даде своя принос към екипната работа за консулска защита по практичен и ефективен начин.
Тези събития ще работят по системата ДКК, като се симулира реална консулска криза. По време на обучението ще се определи и ще се проведе практическо тестване на всички съответни механизми в рамките на ДКК, включително сътрудничество между всички участващи органи и институции. Чрез работа на място, целта на обучението е участниците да се научат как да се държат и как да реагират правилно в ситуация на голям психологически натиск и липса на време. Не зная дали това ще ни бъде забавно преди изборите, но поне е принос към една наистина важна тема.
Günter Verheugen
Заместник-председател на Комисията. - (EN) Гн Председател, Договорите не предоставят правомощия за инициатива на Комисията в областта на консулската защита. В рамките на своите правомощия Комисията се опитва да насърчи, доколкото може, ефективността на правата на гражданството, които имат европейските граждани - вижте например Плана за действие на Комисията за периода 2007-2009 г.
Повтарям, че приемането на Договора от Лисабон определено ще подобри това положение. Надявам се, че гжа Sinnott, която сподели опита си с нас, ще използва факта, че Договорът от Лисабон би променил положението и опита й да помогне да се организира подкрепата за Договора от Лисабон в Ирландия.
Злощастните събития в Мумбай днес показват, че има много неща, които трябва да подобрим, ако искаме да изпълним основателните очаквания на гражданите на ЕС.
Erika Mann
- (EN) Гн Председател, искам да отправя само кратка препоръка към Съвета. Оценявам казаното от вас, но може ли, след като предвиждате подобни преструвки като днешните, да поканите някои от онези, които наистина са били в Мумбай, за да добиете представа за нещата, гледани отвътре?
Председател
Разискването приключи.
Писмени декларации (член 142)
Lidia Joanna Geringer de Oedenberg  
Нарасналата мобилност на гражданите на ЕС изисква от нас да адаптираме сегашните принципи за консулската защита към новите обстоятелства. Гражданите на ЕС трябва да имат достъп до защита и помощ от своите страни чрез дипломатическите представителства и консулствата (чл. 3 от Виенската конвенция за дипломатическите отношения и чл. 1 от Виенската конвенция за консулските отношения) и в съответствие с разпоредбите на Договора от Маастрихт, допълнителна дипломатическа и консулска защита извън границите на Европейския съюз, което произтича от статута им на граждани на ЕС. На практика това означава, че докато се намира в трета страна, където държавата-членка, чийто гражданин е, няма свое представителство, един гражданин на ЕС има право на дипломатическа и консулска закрила от всички други държави-членки на същия принцип като гражданите на тази страна.
За съжаление, критичното положение в Мумбай след бомбардировките миналата година разкри недостатъците на много дипломатически служби, що се отнася до прилагането на практика на решенията на Общността във връзка със сигурността на гражданите на ЕС. Много европейци, сред които делегацията на Европейския парламент, която беше в Индия по това време, се натъкнаха на административни проблеми и неоправдано дълго чакане, за да получат копия на загубени документи. Това доказа, че не е лесно да се приложи концепцията за европейска солидарност.
Правото на консулска защита в трети държави е една от основните характеристики на гражданството на Европейския съюз. Държавите-членки следва да направят всичко, което могат, за да гарантират, че защитата се прилага правилно, и да гарантират равнопоставено отношение и грижи към всички граждани на ЕС.
Toomas Savi  
Съгласно член 20 от Договора за създаване на Европейската общност "всеки гражданин на Съюза на територията на трета страна, където държавата-членка, чийто гражданин е той, няма представителство, има право на закрила от дипломатическите и консулските представителства на всяка държава-членка при същите условия, както и гражданите на тази държава".
В края на ноември миналата година нашият колега, гн Ignasi Guardans Cambó, беше в Мумбай по време на терористичните атаки и е станал свидетел на няколко нарушения на Договора от дипломатите на някои държави-членки, тъй като граждани на Европейския съюз са били диференцирани и дискриминирани въз основа на националността им.
Поведението на някои държави-членки в Мумбай не само нарушава правата на гражданите на ЕС, но също така извежда недостатъците в процеса на интеграция на ЕС. Следователно от ключово значение е за ЕС да проучи този конкретен случай и да предприеме действия, за да гарантира, че този случай няма да се повтори.
Ще бъде ценно, ако Съветът и Комисията могат да осигурят мониторинг на прилагането на член 20 от Договора, а всяко отклонение да бъде задълбочено проучвано.
