A 2010. május 7-i csúcstalálkozó és az ECOFIN-ülés eredményei - Mi az Európa 2020 stratégia politikai jelentősége a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válság összefüggésében? - A pénzügyi és gazdasági válság következményei az EU 2020 stratégia és irányítása tekintetében - Mi az EU 2020 stratégia jelentősége a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válság keretében? (vita) 
Elnök
A következő napirendi pont az alábbi:
közös vita a gazdasági rend megerősítésének mechanizmusairól,
a Tanács és a Bizottság nyilatkozatai: a 2010. május 7-i csúcstalálkozó és az ECOFIN-ülés eredményei [2010/269(RSP)],
a Tanácshoz és a Bizottsághoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés: Mi az Európa 2020 stratégia politikai jelentősége a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válság összefüggésében? - B7-0213/2010), - B7-0214/2010),
a Tanácshoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés: A pénzügyi és gazdasági válság hatása az EU 2020 stratégiára és annak megvalósítására - B7-0301/2010),
a Tanácshoz és a Bizottsághoz intézett, szóbeli választ igénylő kérdés: az Európa 2020 stratégia politikai jelentősége a jelenlegi pénzügyi és gazdasági válság összefüggésében - B7-0219/2010), - B7-0220/2010).
Diego López Garrido
a Tanács soros elnöke. - (ES) Tisztelt elnök úr! Mindenki tisztában van azzal, hogy egy kivételes pénzügyi zűrzavar időszakát éljük. Már néhány hónapja ez a helyzet, de ennek eredete nem néhány hónapra, hanem néhány évre nyúlik vissza, amikor is az Egyesült Államokban bekövetkezett a másodlagos jelzálogpiaci válság.
A kiindulópont ekképp egy, a pénzügyi rendszer magánszektorában bekövetkezett pénzügyi válság volt, amelyből rövidesen a reálgazdaságot érintő mély válság, szaknyelven mély recesszió bontakozott ki. Ez a termelés visszaesésével és a munkanélküliség jelentős emelkedésével járt, amely különösen súlyos volt azokban az országokban, amelyekben az ingatlan- vagy lakásépítési ágazatok jelentős befolyással rendelkeztek.
A tagállamok és a központi bankok azonnal reagáltak a pénzügyi rendszer összeomlásának megakadályozása érdekében, és a reálgazdasággal kapcsolatban is történtek válaszlépések.
Ez a reakció természetesen következményeket vont maga után a közgazdaságokra és az államháztartásokra nézve. Már nem a magánszféra pénzügyeiről beszélünk, hanem az államháztartásokról. Először is, a nagyon jelentős hiányok következtében bekövetkezett a közszámlák pénzügyi stabilitásának válsága.
Válság állt be az államkötvények terén is. Ez került felszínre az utóbbi hónapokban, a nagyon változékony piacok időnként még egyértelműen spekulatívnak is mondható tevékenységeitől ösztönözve. Ezek az intézkedések emellett annak a kamatnak a jelentős emelkedéséhez is elvezettek, amelyet a piacok a tagállamoktól követelnek, amikor azok kötvényeket bocsátanak ki. Ráadásul ez egyértelműen a teljes euróövezetet érintette, és így olyan problémává vált, amely nem csupán egy, két vagy három tagállamot érintett, hanem az euróövezet egészének stabilitását.
Ez a helyzet. Ezek mindazok az események, vagy ez azoknak a tényeknek a diagnózisa, amelyeket az Európai Unió figyelembe vett annak érdekében, hogy erre reagáljon vagy erre válaszul lépéseket tegyen, és úgy érzem, hogy az EU az egész időszak során helyesen járt el. Úgy tűnhetett, hogy lassan hoz döntéseket. Esetenként úgy tűnhetett, hogy dühítően lassan hoz meg egyes döntéseket, de elérte a megfelelő eredményeket, az EU általi elővigyázatos fellépés, és ami még fontosabb, az EU általi összehangolt fellépés eredményeit.
Olybá tűnhet ugyan, hogy a különféle intézkedések fáitól nem látjuk az erdőt, mégis úgy gondolom, hogy az EU a körülményeket tekintve megfelelő stratégiát alakított ki, amelynek magában kell foglalnia néhány rövid távú intézkedést, és jobban kell foglalkoznia a közép- és hosszú távval, minthogy célja egy hasonló válság újbóli bekövetkezésének megelőzése.
Mint már elhangzott, a rövid távú intézkedések közé tartozik a közpénzek beinjektálása és az Európai Unió általi koordináció: ez európai gazdaságélénkítési tervként ismert, amelyet a Bizottság támogat; ez a terv koordinálja ezt az azonnali fellépést, e sokkterápiát, amelyet a tagállamok azért vezetnek be, hogy korlátozzák az óriási válság által okozott kárt, nem pedig annak eltüntetése érdekében.
E rövid távú fellépés egyik megnyilvánulása kétségkívül a Görögországnak nyújtott segély, annak az országnak, amelyet a Bizottság már hónapokkal korábban figyelmeztetett államháztartásának nehéz helyzetére. A Tanács az Európai Unió működéséről szóló szerződés 126. cikkének (9) bekezdésével kapcsolatban ajánlásokat tesz Görögországnak, és a Tanács és a Bizottság nyomon követik az ottani fejleményeket.
Nemcsak közszámláinak likviditásával kapcsolatban tesznek ajánlásokat, hanem a nyugdíjrendszer strukturális reformjaival és az egészségügyi rendszer megreformálásának szükségességével kapcsolatban is. Ezután következett április 23., amikor cselekvési mechanizmust fogadtak el Görögország tekintetében. Ez a mechanizmus tegnap vált először kézzelfoghatóvá, amikor az uniós országok e megállapodás szerinti mechanizmus rendszerén keresztül forrásokat küldtek Görögországnak.
Így ez ennek a rövid távú intézkedésnek az első megnyilvánulása, amely alapvető, ha egy tagállam súlyos nehézségbe került, mint ahogyan az Görögországgal történt.
Természetesen rövid távon is szükségünk van egy olyan stratégiára, amely kivezet bennünket a válságból - ez a Daul úr, Verhofstadt úr, Schulz úr és mások által feltett szóbeli választ igénylő kérdésben is nagyon világosan megfogalmazódott. Ennek mért, ellenőrzött stratégiának kell lennie, és természetesen a közszámlák nagyon súlyos nehézségeinek elkerülését kell célul kitűznie, de fenn kell tartania a növekedési célkitűzést is.
A rövid távú stratégia azonban nyilvánvalóan nem elegendő. Közép- és hosszú távú intézkedéseket is kell hoznunk. Az európai gazdaság strukturális problémákkal küzd; végső soron ezek a strukturális problémák okolhatók Európa gyengítéséért, amikor az szembesült a rendkívüli pénzügyi zavar okozta messzemenően változékony helyzettel.
Az Európai Unió intézkedéseket hoz meg és javasol közép- és hosszú távon, és ezekre fontos rámutatni. Először is azért ez a helyzet, mert ezek az intézkedések arra a válságtípusra fognak választ adni, amely e súlyos, az EU egészét és különösen az euróövezet rendszerét érintő gazdasági helyzet miatt következett be. Ahhoz, hogy választ tudjon adni a pénzügyi ágazat válságára, az Európai Unió egy intézkedéssorozatot tervezett, amelyet a Parlament a következő néhány nap folyamán vitat majd meg: egy felügyeleti csomagot, amelyet - remélem - mielőbb elfogadnak. Azt is remélem, hogy e tekintetben a Tanács és a Parlament megállapodásra fognak jutni. E csomag részeként vagy ahhoz kapcsolódóan a Gazdasági és Pénzügyi (Ecofin) Tanács tegnap egy intézkedést fogadott el: a fedezeti alapokról, alternatív befektetési alapokról vagy nagykockázatú alapokról szóló rendeletet. Itt utalnék Harms asszony és Cohn-Bendit úr kérdésére, akik nagy hangsúlyt helyeznek erre a szempontra.
A G20-csoport intézkedési kilátásait szintén figyelembe kell venni, azt is végrehajtva, amiben a G20-csoportban megállapodtak.
Hasonlóképpen azt mondtuk, hogy az Európai Uniót strukturális hiányosságok jellemzik, és strukturális reformokra van szükség. Az Európa 2020 stratégia célja éppen ennek elvégzése, és ez a tagállamok az iránti elkötelezettségén alapul, hogy egy integrált iránymutatásokból álló csomagon keresztül megbirkóznak bizonyos célkitűzésekkel. Ezeket az iránymutatásokat nemzeti tervek is fogják kísérni, amelyeket a reformtervekként ismert tervek keretében fognak kialakítani. El kell mondani azt is, hogy az Európa 2020 stratégia mellett fontos az az intézkedés is, amelyet a Bizottság a termelési rendszer egésze tekintetében fogad el. A Bizottság május 12-i közleményében a gazdaságpolitikák koordinálását javasolta.
Az Európa 2020 stratégia tehát a gazdasági termelőrendszer mögöttes problémájára való válaszadás egyik módja, amely a jövőben megelőzi a rendszernek ezeket az alapvető gyengeségeit, és versenyképessé és termelékennyé teszi az Unió gazdasági rendszerét. Ez egyben a technológiai hozzáadott érték célkitűzésének elérésére való törekvés is, figyelembe véve a társadalmi hatást, és ezzel a munkaerő-piaci szakosodás, a foglalkoztathatóság és egyben az éghajlatváltozás leküzdésének szükségességét.
Nemcsak a magánszféra pénzügyi rendszerével, a termelési szerkezettel és alapvetően a magánszektorral van baj: az államháztartásokkal is probléma van, amelyre az EU közép- és hosszú távú intézkedéseinek egy másik szempontja irányul. Ezek a május 12-i bizottsági javaslatban szereplő intézkedések, amelyeket az Ecofin Tanács tegnap kezdett el megvitatni, és tovább fog vitatni. Ezeknek az intézkedéseknek a célja a költségvetési fegyelem fenntartása, a Stabilitási és Növekedési Paktum betartásának szavatolása és a válságok megoldását és megelőzését célzó intézkedések megállapítása.
Ezt szem előtt tartva egy munkacsoportot hoztak létre, amely először most pénteken, május 21-én fog összeülni Van Rompuy úr elnökletével. Célja a költségvetési fegyelem, és a Rehn biztos úr által előterjesztett, a gazdasági és költségvetési politikák összehangolásáról szóló bizottsági dokumentumot fogja felhasználni.
Ez egyre inkább hosszú távú intézkedésekhez kapcsolódik, amelyek között meg kell említenünk azt a vitát is, amely az EU-ban a pénzügyi ágazatbeli juttatások adójáról indul, valamint egy olyan adóról, amelyről még a G20-csoport is tárgyalni kezdett - ez a pénzügyi tranzakciókra kivetett adó, amelyről viszont az EU-ban folyik vita. Ezt Harms asszony és Cohn-Bendit úr is hangsúlyozzák kérdésükben.
E témával kapcsolatban el kell mondani, hogy az összes európai uniós intézmény ennek elérésén dolgozik. Az Európai Tanácsban tavaly decemberben vitatták meg. A Nemzetközi Valutaalap kapta azt a feladatot, hogy folytasson vizsgálatot egy nemzetközi pénzügyi tranzakciókra kivetett adó tárgyában. Ezt az Európai Tanácsban márciusban vitatták meg, a Bizottság április 1-jén tett rá javaslatot, és az Ecofin Tanácsban is megvitatták.
Ez tehát egy másik intézkedés, amelyet a G20-csoportban kétségtelenül meg fognak vitatni, és amely rendkívül fontos; ezek azok az intézkedések, amelyeket az EU által javasolt közép- és hosszú távú intézkedésként említettem. Tegnap például, a madridi EU-Latin-Amerika csúcson a pénzügyi rendszer reformjára is javaslatot tettek. Vagyis az Európai Unió minden fórumon felveti ezeket a kérdéseket, amelyen csak részt vesz.
Röviden, elnök úr, folyamatban vannak a lépések és rendelkezésre állnak a feltételek, amelyek az Unió gazdasági kormányzásaként leírt felállás irányába történő elmozduláshoz szükségesek. Az Európai Tanács ebben aktív szerepet játszik, a Bizottsággal és a Parlamenttel mint jogalkotó és ellenőrző szervvel együtt.
Ezért elmondhatjuk - hogy összefoglaljam mondandómat, elnök úr -, hogy igaz, hogy a válság világosan rávilágított az európai monetáris unió hiányosságaira a gazdasági unió hiányában, amelyről a szerződések ugyan rendelkeznek, de amely a valóságban nem létezik. Megmaradtunk a monetáris unióban, de nem tartunk a gazdasági unió felé. Ezek az EU által rövid, közép- és hosszú távon elfogadott intézkedések egyértelműen a gazdasági unió felé vezető pályára állítják az Uniót.
Ez a válság gyengítette gazdaságainkat, és próbára tette az Uniót, de nem tette tönkre, nem tette töredezetté. Az Európai Unió reagált, és időnként ugyan úgy éreztük, hogy ezt lassan tette, de biztosan fellépett. Esetenként tétovának tűnt, de egységes volt, válasza pedig helyes volt, és megfelelt azoknak a kihívásoknak, amelyekkel pillanatnyilag szembenézünk.
Remélem, hogy a júniusi Európai Tanács meg fogja szilárdítani ezt az európai gazdasági kormányzás felé, a válságra való egyesített uniós reakció felé tett elmozdulást. Ezért azt is remélem, hogy megfelelően elő fogja készíteni az EU közös álláspontját a rendkívül fontos, pénzügyi rendszer szabályozásáról szóló torontói G20-találkozóra és a nemzetközi pénzügyi tranzakciók megadóztatására vonatkozó fontos vitára.
Olli Rehn
a Bizottság tagja. - Tisztelt elnök úr! Üdvözlöm ezt az Európai Unió válságra való reagálásáról és a gazdasági kormányzás előttünk álló azonnali és hosszabb távú kihívásairól folyó vitát. Mondandómat az azonnali kihívásokkal és a válságra való válaszadással kezdem.
Tíz nappal ezelőtt az Európai Unió merész és szükséges döntéseket hozott az európai pénzügyi stabilitás védelme érdekében. Ez kettős válasz volt az elmélyült válságra, amely az eurót érintő rendszer szintű kihívássá alakult át. Ezt a választ konszolidációs paktumnak nevezném.
Először is megállapodtunk egy európai pénzügyi stabilitási mechanizmusban, amely legfeljebb 500 milliárd euró összegű pénzügyi óvintézkedést biztosít, amelyet 2:1 arányban IMF-források fognak kiegészíteni. Másodszor megállapodtunk abban, hogy felgyorsítjuk a költségvetési konszolidációt azokban a tagállamokban, amelyekben erre a legégetőbb szükség van.
E döntésekkel Európa egy hiteles csomaggal állt elő, amely megmutatja polgárainknak, a piacoknak és a tágabb világnak, hogy bármilyen áron meg fogjuk védeni az eurót, közös valutánkat.
Ezt nem a misztikus piaci erők kedvéért tesszük, hanem Európa fenntartható növekedése és a munkahelyteremtés kedvéért, annak biztosításával, hogy a pénzügyi stabilitást érő fenyegetések ne dönthessék romba a gazdasági fellendülést, amely most folyamatban van - még ha egyelőre meglehetősen szerény és törékeny is. Ez a felelősségünk polgáraink felé, és nagyon konkrét eredményeket mutatunk fel. Tegnap az euróövezet tagállamainak nevében összehangolást és irányítást végző Bizottság 14,5 milliárd eurót biztosított Görögország számára, amelyet az IMF 5,5 milliárd euróval egészített ki. Azt mondtuk, hogy készek vagyunk teljesíteni az azonnali refinanszírozási igényeket, és időben teljesítettünk.
Mindennek természetesen feltétele a Bizottság által a görög kormánnyal együtt, az EKB-val és az IMF-fel együttműködésben kialakított program teljes körű végrehajtása.
Az Európai Központi Bank szintén rendkívüli intézkedéseket hozott, hogy megbirkózzon a közelmúltban tapasztalt euró elleni támadásokkal. Ezen túlmenően tagállamaink megértették a költségvetési konszolidáció mindenek felett álló jelentőségét az államháztartás fenntarthatóságának - és ezzel a fenntartható gazdasági növekedés előfeltételeinek - biztosításához.
Múlt héten Spanyolország és Portugália jelentős új költségvetési konszolidációs intézkedéseket terjesztett elő, amelyek fontos és nehéz, de ugyanakkor szükséges lépések a magasba szökő államháztartási hiány 2010-ben és 2011-ben történő visszaszorítása érdekében. A Bizottság a következő két hét folyamán átfogó értékelést fog előterjeszteni az új célok és intézkedések megfelelőségéről.
Hadd hangsúlyozzam, hogy az államháztartási hiány gyorsabb csökkentése valóban az Ecofin Tanács által május 10-én elfogadott pénzügyi stabilitási csomag alapvető összetevője. Egyformán fontos, hogy a két ország strukturális reformokat vezessen be, amelyek hozzá fognak járulni a lehetséges növekedés fokozásához - különösen a munkaerőpiac és a nyugdíjrendszerek reformjairól van szó.
Jóllehet a felgyorsított költségvetési konszolidáció azonnali prioritást képez egész Európában, ugyanakkor össze kell hangolnunk gazdaság- és fiskális politikáinkat, a tagállamok közötti differenciálás alkalmazásával. Vagyis a fiskális konszolidációs erőfeszítéseket a fiskális rugalmasságnak és a gazdasági sebezhetőségnek megfelelően differenciálni kell.
A kevés vagy semennyi fiskális rugalmassággal nem rendelkező országoknak előre kell hozniuk és fel kell gyorsítaniuk az intézkedéseket, míg más, nagyobb fiskális rugalmassággal rendelkező országoknak az európai növekedés és munkahelyek kedvéért fenn kellene tartaniuk kevésbé restriktív fiskális politikai szemléletüket.
Természetesen hiba lenne itt leállni erőfeszítéseinkkel. Hadd emlékeztessek arra, hogy az euró első tíz éve sikertörténet volt: ez a kiindulópont. A válság azonban megmutatta, hogy fel kell ismernünk rendszerbeli hiányosságait. A csoportnyomás nem volt elég erős, a jó időszakokat nem használták fel az államadósság csökkentésére, és figyelmen kívül hagyták a makrogazdasági egyensúlyhiányokat.
Pontosan ez az oka annak, hogy a Bizottság múlt héten, május 12-én egy ambiciózus javaslatcsomagot terjesztett elő az európai gazdasági kormányzás megerősítése érdekében. Meg akarjuk erősíteni a megelőző költségvetési felügyeletet, kezelni akarjuk a makrogazdasági egyensúlyhiányokat, és állandó és szilárd válságkezelési keretet akarunk létrehozni. Számítok a Parlament támogatására e fontos javaslatok tekintetében. Ezek alapvetőek az Európa 2020 elkövetkező években történő sikerre viteléhez.
Javaslataink két elven alapulnak. Először is, a megelőzés mindig jobb, mint a korrekció - nem is szólva annak megengedéséről, hogy a helyzet válsággá fokozódjon, mint ahogyan láthattuk. Másodszor, az erőteljesebb fiskális felügyelethez tágabb makrogazdasági felügyeletnek kell társulnia, a fenntartható gazdasági fejlődés gyökereit és eredetét megcélozva.
Javaslataink három építőelemből állnak. Először is a Stabilitási és Növekedési Paktum preventív és korrekciós ágát egyaránt meg kell erősítenünk. A gazdasági kormányzás megerősítésének alapvető sarokköve a költségvetési politika előzetes összehangolása annak biztosítása érdekében, hogy a nemzeti költségvetések összhangban legyenek a közös megállapodás szerinti európai politikákkal és kötelezettségekkel, hogy ne tegyék kockára az euróövezet egészének és a többi tagállamnak a stabilitását.
Hadd fejezzem ki magamat ezzel kapcsolatban nagyon világosan: ez nem jelenti majd a nemzeti költségvetések költségvetési soronként történő ellenőrzését. Ez nem szándékunk, és nincsenek meg hozzá az erőforrásaink sem. Ehelyett a tág költségvetési irányelvek és a költségvetési egyensúly elemzését és szakértői értékelését jelenti a nemzeti költségvetés-tervezetek Parlamentnek történő kormány általi benyújtása előtt azzal a Szerződésen és a paktumon alapuló jogi lehetőséggel, hogy az EU ajánlásokat tehet, és az érintett tagállamoktól korrekciós intézkedést kérhet.
Ezt egyesek bírálják, mondván, hogy ez a parlamenti szuverenitás megsértése. Jómagam a nemzeti és az Európai Parlament egykori tagja vagyok, és teljes mértékben tisztában vagyok a parlamenti költségvetési hatáskörök érzékenységével. Mindenki láthatja azonban, hogy itt nem a demokrácia vagy a parlamenti szuverenitás megsértéséről van szó, hanem annak biztosításáról, hogy tagállamaink tiszteletben tartsák azokat a szabályokat, amelyekről korábban éppen maguk döntöttek: másképp kifejezve ne igyanak bort, miközben vizet prédikálnak.
A gazdaságpolitikai döntéshozatalban egy igazi európai dimenziót kell bevezetnünk Európában: nem elég csak utólag megvizsgálni a nemzetközi döntéseket. Az EU-ban, különösen az euróövezetben nagyon is jól tudjuk, hogy a nemzeti döntések hatásai túlmutatnak a nemzeti határokon, és ezért e nemzeti döntések előtt európai szintű összehangolásra lesz szükség.
A második építőelem a költségvetési felügyeleten való túllépés, a felügyelet szélesítése és mélyítése, a makrogazdasági egyensúlyhiányok kezelése érdekében. Ez miért is fontos? Az elmúlt tíz évben növekedtek a versenyképességbeli egyenlőtlenségek és nyílt az olló az euróövezet többletet és hiányt felmutató országai között. Ez az oka annak, hogy a pénzügyi válság olyan erősen sújtotta az EU-t, különösen egyes tagállamainkat. Az újonnan megjelenő problémákat meg kell előznünk, és ezekkel meg kell birkóznunk, még mielőtt válsággá fajulnának.
Ezért mutatók meghatározását és egy eredménytáblát javasolunk, javasoljuk a riasztási küszöbértékekben való megállapodást, és ha szükséges, ajánlások és korai figyelmeztetések kiadását javasoljuk. Ezek a mutatók magukban foglalhatnának például termelékenységi trendeket, fajlagos munkaerőköltségeket és a folyószámla alakulását.
Magától értetődik, hogy ez nem jelenti azt, hogy bármely ország exportteljesítményét gyengíteni akarnánk; természetesen nem. Ellenkezőleg, a cél a gazdasági növekedés újbóli egyensúlyba hozása Európa egészében. Ahol szükséges, meg kell erősítenünk az export versenyképességét, és ahol szükséges és lehetséges, a belföldi keresletet. Így lehet európai csapatként játszani Európa egészének előnyére.
Harmadszor, nagyon világosan meg kell mutatnunk azoknak, akik figyelik az euróövezetet, hogy soha nem győznek le bennünket. Ahhoz, hogy mindenkit eltántorítsunk attól, hogy akárcsak próbára is tegye az erőnket, állandó és szilárd válságkezelési keretre van szükségünk az euróövezetbe tartozó tagállamok számára. A május 10-én létrehozott ideiglenes mechanizmus merész lépést tesz ebbe az irányba, de közép- és hosszú távra a Bizottság egy tartósabb mechanizmust fog javasolni, szigorú politikai feltételesség függvényében, és természetesen a közelmúlt tapasztalataiból levont tanulságok figyelembevételével. Igen, el kell kerülnünk a morális veszélyeket. Ezért annyira alacsonyan kell tartanunk ennek a mechanizmusnak a vonzerejét, hogy önként egyetlen vezető vagy ország se érezzen kísértést az igénybevételére. De a közelmúlt tapasztalata azt mutatta, hogy jobb, ha készen áll a tűzoltóság egy esetleges bozóttűz esetére, mint ha akkor kezdenénk kiépíteni a tűzoltóságot, amikor a tűz már kiterjedt erdőtűzzé alakult át. Jobb félni, mint megijedni.
Összességében ezek a bizottsági javaslatok egy kvantumugrást készítenek elő az európai gazdasági kormányzásban, de szeretném felhívni a figyelmüket egy másik rendkívül fontos döntésre is - amely ugyanazon a napon született, amikor ezeket az intézkedéseket javasoltuk -, nevezetesen arra a javaslatra, hogy Észtország önerőből az euróövezet tagjává váljon. Csak hogy egy számot mondjak önöknek: miközben Európában az átlagos adósság pillanatnyilag 75% körüli, Észtországban ez fenntarthatóan mintegy 7,5% - nem 75%, hanem 7,5%.
Ez a javaslat fontos jelzés mindenkinek, hogy az euróövezet önbizalommal ellen fog állni a nyomásnak, és a fenntartható gazdaság- és fiskális politikák meghozzák eredményüket a tagállamok számára. Összességében a Bizottság kezdeményezései elfogadásuk után a gazdasági kormányzás lényeges mélyüléséhez és az euróövezet elővigyázatos bővüléséhez fognak vezetni Európában. Tényleg itt az ideje, hogy az EMU-n belül élettel töltsük meg az "E”-t.
Joseph Daul
a PPE képviselőcsoport nevében. - (FR) Tisztelt elnök úr, tisztelt hölgyeim és uraim! Európa végre válaszolt. Az állam-, illetve kormányfők végre elkezdtek foglalkozni a problémákkal, amikor 10 nappal ezelőtt döntöttek egy támogatási tervről valutánk, az euró számára. Ez a terv pontosan tükrözi az európai szolidaritás léptékét, megcáfolva ezzel mindenkit, aki kételkedett ebben, de még mindig nem megfelelő, és azt a nemzeti költségvetési hiányok csökkentésére szolgáló intézkedéseknek és a szociális és fiskális költségvetésekre vonatkozó 27-ek közötti megállapodás elérésére szolgáló intézkedéseknek kell kísérniük. Úgy gondolom, hogy ma reggel mindenki ezt mondja, és mi mindannyian ugyanezt hangoztatjuk már két hete. Nos, most valósítsuk meg! Ezt a tervet múlt szerdán fejezték be a Bizottság arra vonatkozó határozatával - amelyet üdvözlök -, hogy radikálisan fokozzuk a Stabilitási Paktum felügyeletét és végrehajtását.
Hölgyeim és uraim, mindaddig nem lábalhatunk ki, amíg mindezeket az intézkedéseket végre nem hajtjuk. Mindaddig nem lábalhatunk ki, amíg nincs politikai bátorságunk, mert az intézkedéseket, amelyeket már együttesen, uniós szinten, valamint egyénileg, nemzeti szinten meg kellett volna hozni, most meg kell hozni. Ez a jobboldali és a baloldali kormányokra egyaránt vonatkozik. Nagyon sajnálom, hogy a német szocialistákból hiányzott ez a bátorság, amikor a Bundestagban az európai segélytervről szavaztak.
Mindezekből le kell vonnunk a tanulságokat. Az első tanulság: ismernünk kell a nemzeti közszámlák valós állapotát, éppúgy, ahogyan az EU közszámláinak valós állapotát is ismerjük. Arra kérem a Bizottságot, hogy törekedjen ennek biztosítására, és büntessen meg, ne pedig csak félénken bíráljon minden államot, amely nem teljesíti ezt a kötelezettségét. Mint jól tudják, a közutakon mindenki tart a radarellenőrzéstől, mindenki tart a bírságoktól, a jogosítványba kerülő pontok számától. Ilyenek vagyunk, ezért van létjogosultságuk a bírságoknak. Ez minden komoly politika alfája és ómegája ezen a területen.
Második tanulság: a 27-eknek a folyamat során nagyon korai szakasztól kezdve koncentrálniuk kell költségvetési politikáikra. A Bizottság múlt héten ezt kérte. Jómagam is ezt kértem ebben a teremben néhány héttel ezelőtt. Tudom, hogy bosszantja a tagállamokat, amikor azt kérjük tőlük, hogy koncentráljanak, de mostantól kezdve hozzá kell szokniuk a bosszantáshoz, ha továbbra is úgy kezelik államháztartásukat, mintha egy lakatlan szigeten élnének, mintha nem lennének egy valutával - és ennélfogva a szükséges közös fegyelemmel - egymással összekapcsolva.
Továbbá, ami igaz a nemzeti költségvetésekre, az igaz a szociális és a fiskális politikára is. Még egyszer, megértem egyes honfitársaink haragját, amikor azt kérik tőlük, hogy hozzanak áldozatot másokért, akik kevesebbet dolgoznak, és hamarabb nyugdíjba vonulnak. Ez sem mehet így tovább. Ez a harmadik lecke, amelyet a válságból megtanultam. Az euró csak akkor lesz életképes, ha együttesen biztosítjuk saját magunk számára az erőforrásokat ennek eléréséhez. Nem cáfolnám Obama elnök pénzügyi tanácsadóját, Volcker urat, aki azt mondta, hogy az euró várhatóan össze fog omlani, ha nem változtatunk kultúránkon és magatartásunkon. Túl kell lépnünk a nemzeti megfontolásokon, és az európai megfontolások felé kell fordulnunk. El kell mozdulnunk a rövid távú politikáktól, amelyeknek a célja annak megakadályozása, hogy nemzeti kormányaink a közvélemény-kutatásokban néhány pontot essenek, és a közép- és hosszú távú tervek felé kell lépnünk, amelyeket vállalkozóink is követelnek, hogy befektethessenek és munkaerőt vehessenek fel.
Képviselőcsoportom arra kéri Európát, hogy ébredjen fel. Arra kéri a Bizottságot, hogy végezze el feladatát, amely a jutalmazás és a büntetés technikájának alkalmazása a tagállamokkal szemben. Pénzügyileg jutalmazni kell azokat, akik rendbe teszik államháztartásukat, és meg kell büntetni azokat, akik erre nem hajlandók!
A Bizottságnak, Rehn úr, nem szabad tartania attól, hogy ezt megtegye. Hasznára válna az európaiaknak és a tagállamoknak. A fő probléma polgáraink körében, amely jelenleg minden megbeszélésünkön felvetődik, az, hogy még mindig biztonságosak-e megtakarításaik. Megértem ezeket a polgárokat, akik egész életükben dolgoztak, hogy legyen valamennyi megtakarításuk. Ezért ez az első biztosíték, amellyel szolgálnunk kellene számukra: hogy megtakarításaik védve vannak. Egész egyszerűen ezt kell tennie a Bizottságnak, hiszen ezért hozták létre.
Hölgyeim és uraim! A 2020-as stratégia csakis ebben az összefüggésben nyerhet bármilyen értelmet. A munkanélküliség, az oktatás, a képzés, a kutatás és az innováció csatáját csak akkor leszünk képesek megnyerni, ha ismét komolyan vesszük célunkat, ha együtt lépünk fel a közszámlák tekintetében. Ezt mondtam tegnap is, és minden nap elmondom: ha megtakarításokra van szükség valamennyi tagállamunkban, akkor jó példával kell elöl járnunk nekünk is mint parlamenti képviselőknek és európai köztisztviselőknek, vagy máskülönben nem leszünk szavahihetők.
Mindössze ezt szerettem volna elmondani, és továbbra sem adom fel a reményt - miután átéltem már néhány nagyon komoly és nagyon mély válságot -, hogy ez a válság legalább új kiindulópontként szolgálhat Európa és polgárai számára.
Martin Schulz
az S&D képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt elnök úr, tisztelt hölgyeim és uraim! Ennek a vitának a hátterében egy nagyon súlyos helyzet áll, amely fenyegetést jelent az Európai Unióra nézve. Több évtizedes laissez-faire ideológia van mögöttünk, és ezekben az évtizedekben mindenkit kinevettek, aki megkérdőjelezte a kapitalista gazdasági rendszer állítólagos felsőbbrendűségét. Ez a gazdasági rendszer a II. világháború vége óta a legmélyebb pénzügyi, gazdasági és foglalkoztatási válságba és az intézmények legmélyebb morális és legitimitási válságába vezetett bennünket.
Ez a rendszer hibás. Bizonyos fokig erkölcstelen és perverz is. Szeretnék önöknek egy példát mondani, mivel polgáraink közül sokan nem értik az alkalmazott zsargont. Miről is szól a nemteljesítési csereügyletekkel való kereskedés és a hitel-nemteljesítési biztosítás? Ez azt jelenti, hogy biztosítást lehet kötni, amelyet ezután egy áruhoz hasonlóan meg lehet vásárolni és el lehet adni. Nézzük meg ezt a gyakorlatban. Biztos vagyok benne, hogy a Daul úr tulajdonában lévő csodás farmra kötöttek tűzbiztosítást. Ha én, Martin Schulz, megvásárolhatom Daul úr tűzbiztosítási kötvényét, és helyette hozzám folyik be a biztosító kifizetése, ha a háza leég, akkor egyszerűen egy olyasvalakire van szükségem, például Cohn-Bendit úrra, aki kész felgyújtani a házat, és akkor máris megcsináltam a szerencsémet.
Ez egy perverz rendszer. El kellene törölni, ezeket a gyakorlatokat pedig be kellene tiltani. Pontosan ezek azok a mechanizmusok, amelyekről vitázunk, és a valós élet példái cseppet sem nem viccesek. Az egyik a kaliforniai tanárok szakszervezetének nyugdíjalapját érinti, amely egy fedezeti alapon keresztül fel akart vásárolni egy német légitársaságot. Ez nem sikerült a nyugdíjalapnak, de vett valami mást helyette. A nyugdíjalap viszont ezután csődbe ment. Ez a tanárok egész nemzedékét döntötte nyomorba, akik 40 éven át befizettek az alapba. Ez ennek a gazdasági rendszernek a valósága, amely most elérte korlátait, és amelyet rövid pórázra kell fogni.
Most a kormányok kerülnek sorra. Ezt hallottuk önöktől, López Garrido úr és Rehn úr. Ez mind rendben van, de mi vagyunk azok, akik reagálnak, mi vagyunk azok, akiket cselekvésre késztettek, és véleményem szerint túlságosan is későn reagálunk. Sok területen sokkal korábbi szakaszban kellett volna szabályokat bevezetni, ahogyan a Parlamentben is gyakran követeltük. Most szabályozzuk a fedezeti alapokat, de mikor kerül sor az európai minősítő intézet létrehozására? Valóban normális, hogy egy amerikai minősítő intézet pontosan a Görögország elleni spekuláció csúcspontján szemet vet a következő célpontra, és leminősíti Portugáliát? Milyen intézmények ezek, amelyek egész nemzetek sorsáról dönthetnek? Ezeket ellenőrizni és szabályozni kell. Erre azonban nem most kellene sort keríteni. Ennek már évekkel ezelőtt meg kellett volna történnie, és már évekkel ezelőtt kértük is, de felhívásainkat elutasították. Ugyanazok a kormányok utasították el, amelyek ma azt állítják, hogy kezelik a válságot.
(Tiltakozások)
Langen úr, tudom, hogy ma délután egy módosítást terjeszt elő, amellyel arról kíván gondoskodni, hogy a Parlament ne ülésezzen a németországi farsang idején. Ez szép. Csak éppen amikor ön itt van, a Parlament minden ülésnapja farsang. Ezt őszintén sajnálom.
Az EU-ban strukturális hiányokkal küzdünk, amelyek megoldásáért az intézmények felelnek. Állítólag létrehoztunk egy gazdasági és monetáris uniót. A valóság azonban az, hogy rendelkezünk egy monetáris unióval, gazdasági unióval azonban nem. Európában a gazdaságpolitikák egy foltvarrással készült szőnyegre hasonlítanak. Összesen 16 szuverén állam nem hangolja össze gazdaságpolitikáit, amelyek közül némelyik nincs összhangban a többivel, egy közös valutaterületen belül. Ez óriási kockázatot jelent. Arnold Schwarzenegger és gyönyörű állama, Kalifornia, teljes csődben van, de ez egyáltalán nem érinti a dollárt, mert Kalifornia gazdaságpolitikája az Egyesült Államok közös valutaterületének részét képezi. Ha az euróövezet bruttó hazai termékének 2,8%-át teszik kockára, mint Görögország esetében, ez itt súlyos válsághoz vezet. Meg kell szabadulnunk ettől a hiányosságtól, ezért van szükségünk gazdasági kormányzásra. Aki még mindig ellene van, az nem hallotta a figyelmeztető lövéseket.
Rendkívül súlyos legitimitási válság közepén vagyunk. Az emberek kezdik felismerni, hogy ez a gazdasági rendszer megbukott, és már nem bíznak benne. Megtapasztalták, hogy a nemzeti és nemzetközi intézményeket ez a rendszer mozgatja, és ezért már az intézményekben sem bíznak. E szakasz során e globalizált európai kihívással szembesülve sokan a nemzeti retorikába menekülnek. Ez a háromszoros ellentmondás, a gazdasági rendszerünkbe és az állami intézményeinkbe vetett bizalom válsága és sok állami intézmény nemzeti megközelítéshez való visszatérése, ahelyett hogy a nemzetközi struktúrákban keresnének megoldásokat, olyan képlet, amely az EU egészét veszélyezteti.
Ezért gazdasági kormányzásra van szükségünk, és szükségünk van végre az erőre is ahhoz, hogy végrehajtsuk saját szabályainkat. Végezetül jobb lenne, ha Daul úr, aki annak a képviselőcsoportnak az elnöke, amelyhez a Nea Dimokratia képviselői is tartoznak, kicsit visszafogottabban bírálna más pártokat.
Guy Verhofstadt
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, nem hinném, hogy akár a nacionalista, akár a marxista retorika biztosítani fogja számunkra azokat a megoldásokat, amelyekre a válság során, amelyen keresztülmegyünk, szükségünk lenne.
(Taps)
Amit most élünk át, az véleményem szerint, elnök úr, nem az Unión belüli monetáris válság, még csak nem is közös valutánk válsága; inkább az uniós kormányzás válságáról van szó. Ez a helyzet, ahol pillanatnyilag tartunk. Akár odáig is elmennék, hogy azt mondjam, hogy ez a válság a tagállamok őrült meggyőződésének a szüleménye, amely szerint kormányközi megközelítésükkel meg tudják oldani Európa problémáit, amikor egy monetáris területet, elnök úr, közös módszerrel, a közösségi módszerrel kell kormányozni, az európai érdek alapján, nem pedig a nemzeti érdekek szindikátusának útján, amelyet az Európai Tanács és az Európai Unió Tanácsa puszta jellegüknél fogva képviselnek.
Részemről ezért e vitában ma reggel három üzenetet szeretnék közvetíteni. Az első üzenet címzettje a Tanács, López Garrido úr. Megkérhetnénk talán a spanyol elnökséget, hogy kérje fel a Tanács tagjait, hogy legyenek kicsit diszkrétebbek az euróválsággal kapcsolatban, mert valahányszor sikerül találni egy megoldást az euró megsegítésére, egyik vagy másik állam- vagy kormányfő biztosan jelentkezik, hogy megmondja a magáét, és valójában szabotálja a talált megoldást. Ezért azt gondolom, hogy az első dolog, amire a Tanácsot meg kell kérni, az az, hogy legyen egy kicsit diszkrétebb, és hagyja, hogy a Bizottság és az Európai Központi Bank álljon elő megoldásokkal.
Második üzenetem a Bizottságnak szól. Úgy gondolom, Rehn úr, hogy ön múlt szerdán hozott néhány bátor döntést, amely a helyes irányba mutat, de a Bizottságnak tovább kell lépnie. Egyelőre tehát van egy munkacsoportunk. A Tanácsnak ez a munkacsoportja össze fog ülni, hogy október környékén vagy év vége felé megoldásokat terjesszen elő. Véleményem szerint ez túlságosan is későn van. A kezdeményezési joggal rendelkező Bizottság feladata, hogy az elkövetkező hetek és hónapok folyamán összeállítson egy ambiciózus általános csomagot. Ezt kell tenni. Nem szabad a Tanács munkacsoportjára várnunk, hogy megmondja nekünk, mit kell tenni; a Bizottság dolga, hogy magához ragadja a kezdeményezést. A Bizottság feladata, hogy általános csomagot dolgozzon ki, amelyet a Tanács és a Parlament elé terjeszt, és amely nézetem szerint négy elemből fog állni.
Ezek közül az első a Stabilitási és Növekedési Paktum megerősítése. Ez valójában szankciókat jelent; én személy szerint Rehn úr elképzelése mellett vagyok, és remélem, hogy mindenki más is. Rehn úr azt mondja, hogy e csomag részeként a Bizottságot meg kell bízni azzal a feladattal, hogy világítsa át a költségvetéseket, mielőtt azokat a nemzeti parlamentek jóváhagyják. Ez nem szubszidiaritási kérdés, illetve nem a szubszidiaritás hiányának kérdése; ez a Stabilitási és Növekedési Paktum, valamint az euró iránti lojalitás kérdése. Nem mondhatjuk egyrészről, hogy e Stabilitási és Növekedési Paktum, valamint az euróövezet tagjai vagyunk, másrészről pedig azt, hogy a költségvetésünknek semmi köze az euróhoz, vagy hogy az szigorúan nemzeti hatáskörbe tartozik.
Másodszor úgy vélem, hogy ennek a csomagnak egy meggyőző 2020-as stratégiát is magában kell foglalnia. A jelenleg a Tanácsnál megvitatott stratégia, López Garrido úr, egyáltalán nem meggyőző. Júniusban sikerül majd következtetésre jutniuk? Milyen következtetést fognak levonni júniusban a 2020-as stratégiát illetően? Ugyanazt, amit a kudarcba fulladt lisszaboni stratégiával kapcsolatban levontak? Ismét a nyílt koordináció módszere lesz az? Nos, ha önök komolyan gondolják, most kell ellátniuk a Bizottságot mindazokkal az eszközökkel, amelyekre szüksége van ahhoz, hogy ténylegesen kezelni tudja ezt a 2020-as stratégiát, ezt a gazdasági stratégiát, amelynek ki kell bennünket vezetnie a válságból.
A harmadik intézkedés, amelyet egyértelműen meg kell tenni, egy európai monetáris alap létrehozása, amelynek át kell vennie a létrehozott stabilitási mechanizmus helyét, mivel - mint ön maga is mondja, Rehn úr - ez a mechanizmus nem lesz alkalmas a feladat megoldására. Ez ismét egy kormányközi mechanizmus, amelyet az Ecofin Tanácsban agyaltak ki, és amely egyhangúságot igényel. Minden egyes kölcsönt, amelyet megítélnek, valamennyi tagállamnak jóvá kell hagynia. Ez egy olyan rendszer, amely hosszú távon nem működhet, és ezért egy európai monetáris alapra van szükség, amelyet a Bizottság és szükség esetén az EKB kezel. Ez azonban nem múlhat olyan döntéseken, amelyeket az euróövezet valamennyi tagállamának közösen kell meghoznia. Végezetül rendelkeznünk kell egy európai kötvénypiaccal.
Ezt várjuk a Bizottságtól, Rehn úr. Azt akarjuk, hogy kellően ambiciózus és bátor legyen, és a fenti négy pontot magában foglaló, nagyra törő csomagot tegyen le a tárgyalóasztalra a Tanácson és a Parlamenten belül egyaránt.
(Taps)
Rebecca Harms
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim! Képviselőcsoportom ismét úgy döntött, hogy pozitívan közelíti meg a pénzügyi stabilizációs mechanizmust, amelyben a válsággal foglalkozó hétvégi tárgyalásokon állapodtak meg Brüsszelben, csaknem két héttel ezelőtt.
Támogatásunkat a hangsúlyosabban közös gazdasági és pénzügyi politika iránti világos elkötelezettséggel kapcsoljuk össze. Ebben képviselőcsoportom számára semmi új nincs. Ez számunkra évek óta hagyomány. Ezen elkötelezettség mellett azonban, Rehn úr és López Garrido úr, szeretnénk látni, hogy komoly döntést hoznak arról, hogy nem folytatják egyszerűen a válság tüneteinek kezelését, hanem a teljes problémával igyekeznek megbirkózni, amelyet a válság jelent.
Mi úgy látjuk, hogy 2008 óta a tüneteket próbáljuk kezelni. 2008, a Lehman Brothers csődje óta folyamatosan próbálunk megmenteni bankokat. Szeretném még egyszer elmondani, hogy őszintének kell lennünk Európa polgáraihoz. A kettővel ezelőtti hétvégén nem történt meg az euró stabilizálása. Ehelyett újra nagyszámú német és francia bankot mentettek meg. A részvényárfolyamok nagyon világosan jelezték, hogy mi történt. Ki kell azonban lépnünk a bankok megmentésének ebből a köréből, amely máris sok milliárdot emésztett fel. Már nem tudjuk, honnan kellene vennünk ezt a pénzt, és csak apró lépéseket merünk tenni a pénzügyi piacok állami szabályozása felé, ha a Gazdasági és Pénzügyi (Ecofin) Tanácsban született megállapodást tekintjük.
Ma követelésünk középpontjába a következő szempontot állítjuk: az államnak vissza kell térnie a pénzügyi piacokra, és nagyon határozott megközelítést kell alkalmaznia. Nem tarthatják többé sakkban a bankok és spekulánsok, akikre aztán mindenki panaszkodik. Igaz, hogy a bankok a rendszer létfontosságú részei, de ebben a rendszerben valaminek nagyon bűzlenie kell, ha államaink újra és újra a katasztrófa szélére sodorhatók, és a politikai rendszer lehetővé teszi, hogy ez megtörténjen.
Nagyon röviden szeretném összefoglalni a helyzetet. Világos döntést kell most hoznunk bizonyos kérdésekről. Vannak arra utaló jelek, hogy az uniós tagállamok egy része a helyes irányba tart, de úgy gondoljuk, hogy be kellene tiltani a mérgező eszközöket és a fedezetlen eladást az egész EU-ban, hogy a fedezeti alapokat nagyon szigorú ellenőrzés alatt kellene tartani, és fel kell hagynunk azzal, hogy csak beszélünk egy pénzügyi tranzakciókra kivetett adóról, és ténylegesen tennünk kell valamit ezért. Szükségünk van erre az adóra, többek között azért, hogy refinanszírozni tudjuk azt, amit közpénzből teszünk. A bankok és spekulánsok részvétele sem lehet többé pusztán demagóg beszédek tárgya. Az adó bevezetésével valóban szavatolni tudjuk részvételüket.
A második kérdés, amelyet nagyon a szívemen viselek, a koordinált költségvetési politika jövője az Európai Unióban, vagyis a költségvetési fegyelem. Nagyon jól ismerem ezt a kifejezést német összefüggésben. Azt javasolom azonban, hogy a válságkezelés és az Európa 2020 stratégiára vonatkozó szavazás hátterére tekintettel ismét meg kellene állapodnunk abban, hogy valójában mit is akarunk, hogy a tagállamoknak és Európának hogyan kellene polgáraink előtt öt vagy tíz év múlva megjelenniük az állam felelősségét illetően. Az európai stratégiát faltörő kosként kellene felhasználni az állam társadalmi felelősségével szemben? Nagyon szeretném tudni, hogy mindezeket hogyan látják: óvodák, iskolák, egyetemek, könyvtárak, idősek gondozása, kórházak, múzeumok és színházak.
Egy héttel ezelőtt képviselőtársam, Cohn-Bendit úr, azt mondta, hogy Görögországnak több időre van szüksége ahhoz, hogy helyreállítási tervet léptessen életbe. Ismerem sok tagállam katasztrofális pénzügyi helyzetét, és úgy hiszem, hogy közülük egyeseknek időre van szükségük arra, hogy eldöntsék, mit kellene tenni. Mint mondtam, ha faltörő kossal mennénk neki a szociális biztonsági rendszernek, ez egyértelműen a legrosszabb lenne, amit az Európai Unió ezen a ponton tehet. Ez azonban nem akadályozza meg, hogy gondosan megvizsgáljuk költségvetési politikánkat annak biztosítása érdekében, hogy a különböző generációk egyenlő bánásmódban részesüljenek. Mint zöldek újra és újra támogatunk ilyen jellegű költségvetéseket Németországban.
Egy utolsó pontról szeretnék még beszélni. Ha most feladnánk éghajlati politikánkat és a fenntartható fejlődést, mint egyesek jelezték, akkor valójában az ördög forgatókönyvét valósítanánk meg. Nem szabad elhanyagolnunk az innovációt az iparban és a gazdaságban, a termelés éghajlatbarát megközelítését és a tömegközlekedés szervezését. Védenünk kell a munkahelyeket az innováció, a jövőbeni életképesség és a fenntarthatóság révén, de ez valóban pénzbe kerül. Az új adók bevezetése tabutéma. Mindazonáltal meggyőződésem, hogy csak úgy kerekedhetünk felül ezen a válságon, ha ledöntjük az állami beavatkozással, az állam szerepével és az intelligens adók szükségességével kapcsolatos tabut.
(Taps)
Timothy Kirkhope
az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, szomorú módon jellemzővé vált egyesekre, akik az Európai Uniót támogatva felszólalnak, hogy azt hiszik, hogy minden probléma megoldása a további integráció. Ez a szemléletmód elhibázott. Amiben Európa túlságosan is gyakran hiányt szenved, az nem még több mechanizmus a megállapodás szerinti politikák végrehajtásához, hanem inkább a politikai akarat a már vállalt, de végre nem hajtott kötelezettségek teljesítésére.
Ezért őszintén remélem, hogy az Európa 2020 kezdeményezés, amely természetesen szükséges a mögöttes gazdasági válság kezeléséhez, amellyel Európa szembenéz, nem fog ugyanilyen alapon kudarcba torkollni. Az euróövezet válságát illetően azonban azt halljuk, hogy a jövőben a hasonló válságok elkerülése érdekében az Uniónak olyan hatáskörökre van szüksége, amelyek alapján kérheti a költségvetés-tervezetek szuverén kormányok általi előzetes bemutatását, és keményebb szankciókkal sújthatja a tagállamokat - de a költségvetési információknak már eddig is rendelkezésre kellett állniuk; egyszerűen csak pontatlanok voltak, és gyengén ellenőrizték azokat.
Javulna az információk minősége és az adatokat elemzők szakértelme pusztán amiatt, hogy egy igényesebb eljárást vezetnénk be? Szankciók már korábban is rendelkezésre álltak; ezek egyszerűen nem voltak hitelesek. Ha növeljük a szankciók hatókörét, azzal még nem lesz semmivel sem nagyobb a valószínűsége annak, hogy azokat ki is szabják. Vajon bármennyivel is komolyabban fogják venni az új intézkedéseket? Továbbá, a kötvények kibocsátása, amelyek az uniós költségvetés növelésének kockázatával járnak, valamint az uniós kölcsönnyújtás közvetlen garantálása olyan jelentős elmozdulás, amely aláássa a stabil államháztartás elveit, amelyeket nekünk itt éppenséggel meg kellene erősítenünk.
Mi az ECR képviselőcsoportban azt akarjuk, hogy az euró sikeres legyen, azok kedvéért, akik a csatlakozást választják, és a tágabb európai gazdasághoz tartozók kedvéért is, de ehhez az szükséges, hogy a tagállamok komolyan vegyék felelősségeiket, őszinték legyenek egymáshoz, és teljesítsék vállalt kötelezettségeiket.
A Bizottság saját állítása szerint úgy véli, hogy javaslatai a gazdasági és monetáris unió lényeges elmélyítéséhez fognak vezetni. Nem csoda, hogy miközben a márciusi csúcs szövegének angol változatában a "governance” (kormányzás) szó szerepelt, amire a Bizottság is utalt, a francia változat a "government” (kormány) szót említi. Úgy tűnik, hogy egyesek valóban egy központosított európai gazdasági "kormányra” törekednek, de ez nem oldaná meg az előttünk álló problémákat: rossz lenne polgárainknak, tagállamainknak és szerintem magának az Európai Uniónak is.
Lothar Bisky
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, a legutóbbi tanácsi ülések azt jelzik, hogy messze ható változások zajlanak. Jelenleg az európai politika kormányzás felé való eltolódásának folyamatát tapasztaljuk. A Lisszaboni Szerződés dicsérte a Parlament szerepét és e szerep erősítését. Erről mi is dicsérő hangon szóltunk.
Most alapvető megállapodások születnek a kormányok között, és elképzelhetetlenül nagy pénzösszegeket költenek el. A parlamenteknek eddig kevés beleszólása volt az ügybe, és ennek véget kell vetnünk. A kormányok tagjai által használt módszerek eredményeképpen óriási összegeket költenek olyan bankok megmentésére, amelyek maguk felelősek azért, hogy súlyosan eladósodtak. Ezek a kormányok megmentették a kaszinókapitalizmust az adófizetők pénzéből. Ugyanakkor nagyon tétován álltak hozzá az eladósodott államok megmentéséhez. Valahol sikerült 750 milliárd eurót találniuk. A kérdés az, hogy a bankjegyprés megmenti-e majd a gazdasági fejlődést. Valószínűbbnek tartom, hogy inkább a bankok tőkéjét fogja megmenteni. Az Európai Uniónak azonban többnek kell lennie egy közös valutával rendelkező szabad belső piacnál.
Barroso úrnak igaza van, amikor azt mondja, hogy gazdasági unió nélkül elfelejthetjük a monetáris uniót. Még nem látom azonban ennek a világos körvonalait. A sikertelen Stabilitási és Növekedési Paktumhoz való makacs ragaszkodásnak nem sok köze van az gazdaságpolitika értelmes összehangolásához. Ami hiányzik, az a társadalmi unió. Hiányzik a pénzügyi ágazat tartós és hatékony újraszabályozása. Hiányzik az összehangolt adópolitika és bérpolitika, valamint a pénzügyi tranzakciókra kivetett adó. Noha régóta beszélünk erről az adóról, még nem valósult meg.
Ideje megvédeni a szociális államot az uniós intézmények segítségével, nem pedig leépíteni azt. A görögök és más nemzetek félnek, mert látják a szociális oldalon hozott intézkedéseket. Ideje küzdeni a szociális szabványok magas szintű harmonizálásáért.
A fedezeti alapokat be kell tiltani, az adóparadicsomokat pedig el kell törölni. Nagyon lassan haladunk a pénzügyi piaci válság leküzdésével. Annak fényében, hogy a spekulánsok milyen sebességgel cselekszenek, ez nagyon kevés. Az olyan vészhelyzetek során, amelyekkel ismételten szembesülünk, teljesen elhibázott az elköltött milliárdokat veszteségként államosítani, a nyereségeket pedig privatizálni. Nem szabad az állam támogatásával megengedni, hogy a bankok közvetlenül hozzáférhessenek az adófizetők pénzéhez. Mellesleg egy dolog világos számomra, mégpedig az, hogy a jelenlegi körülmények között újra kell definiálnunk a "bankrabló” fogalmát.
Niki Tzavela
az EFD képviselőcsoport nevében. - (EL) Biztos úr, szeretném megragadni az alkalmat arra, hogy személyesen megköszönjem önnek kemény és eredményes munkáját a görögországi gazdasági válsággal kapcsolatban. Szeretném megköszönni a Parlament valamennyi pártjának is a támogatást és a Görögország iránt tanúsított szolidaritást.
Három javaslatom van, és nagyon nyomatékosan szeretném kérni támogatásukat. Ami a gazdasági kormányzás állandó eszközének elfogadását illeti, a Bruegel Institute, egy gazdasággal foglalkozó agytröszt, a következőt javasolja: az Európai Központi Banknak az egyes országok GDP-je 60%-ának erejéig garantálnia kellene az európai kötvényeket; ezek lennének úgynevezett kék kötvények ("blue bonds”). Amennyiben a kötvények túllépik a 60%-os felső értéket, a többlethitelt piaci feltételek mellett kellene felvenni; ezek lennének az úgynevezett piros kötvények ("red bonds”). Ez a gazdasági kormányzás állandó eszközére tett javaslat; nincs szükség arra, hogy új mechanizmusokat hozzunk létre és így tovább, és nagyon gyorsan bevezethető.
Két eseti javaslatom van Görögországgal kapcsolatban: a Nemzetközi Valutaalap meghosszabbíthatná a Görögországnak nyújtott kölcsön törlesztési időszakát háromról öt évre. Ha európai hitelezőink is ugyanilyen meghosszabbítást fogadnának el, Görögország számára sokkal könnyebb és reálisabb lenne adósságának visszafizetése, és ez jó üzenet lenne a piacoknak. A második javaslat a következő: a Görögországnak nyújtott segély összege felhasználható lenne kötvényeink visszafizetésére. Az ügy racionális kezelése lenne, ha Európa most szabadítaná fel azokat a forrásokat, amelyeket a jövőben adna Görögországnak, és amelyeket a görög gazdaság fejlesztésére használna fel. A görög kormány pillanatnyilag védekező állásban van; pénzt próbál összekaparni, hogy csökkenthesse adósságát. Ezzel párhuzamosan azonban nem próbálkozhatunk a növekedés ösztönzésével. Ezért gondolom úgy, biztos úr, hogy jó ötlet lenne, ha egy növekedést ösztönző párhuzamos erőfeszítés is támogatást kapna.
Végül szeretném elmondani, hogy reméljük, hogy a görög válság lesz az egyetlen ár, amelyet az Európai Uniónak meg kell majd fizetnie a gazdasági kormányzás hevenyészett létrehozásáért, amelyet már tíz évvel ezelőtt létre kellett volna hoznunk. Reméljük, hogy a görög válság az egyetlen ár, amelyet meg kell fizetnünk.
Elnök
Tzavela asszony, nem azért szakítottam félbe önt, mert görög, és ez az ügy nagyon fontos, hanem azért, mert ön egy percnél tovább beszélt. Kérem, legközelebb tartsa magát az időkerethez.
Nicole Sinclaire
Elnök úr, amikor ön tavaly a Parlament elnöke lett, azt mondta, hogy minden képviselőcsoporttal egyformán fog bánni. Ezen érdekes vita során észrevettem, hogy Schulz úr két perccel túllépte az időt - minden képviselőcsoport túllépte az időt -, de ön egy képviselőcsoportba kötött bele. Meg tudná magyarázni ennek az okát?
Elnök
Szeretném elmondani, Sinclaire asszony, hogy figyelem az időt. Az említett felszólalások valóban túllépték az időt néhány másodperccel. Az a képviselő lépte túl az időt leghosszabban, aki az imént szólalt fel, de megengedtem, mert Görögországot képviseli, és olyasvalakinek a véleményéről volt szó, aki Görögországban él, és nekem ez az ügy fontosnak tűnt. Rendszerint nem engedem meg a felszólalóknak, hogy túllépjék a megadott időt, de azt hiszem, mindannyian egyetértünk abban, hogy Tzavela asszony nyilatkozata különösen fontos volt számunkra.
Francisco Sosa Wagner
(ES) Elnök úr, a gazdasági szakadék szélére kellett kerülnünk ahhoz, hogy az állam-, illetve kormányfők megértsék, hogy nem a további nacionalizmus, hanem Európa erősítése jelenti az előremutató utat.
Egyes intézkedések, amelyeket elfogadtak, ebbe az irányba mutatnak, így például a vétójogok csökkentése az Európai Tanácsban vagy az európai államkincstár csírái.
Végül, igaz, hogy megkésve, felismertük, hogy egy csónakban evezünk, és semmi értelme egyéni helyzetekkel foglalkozni, különösen nem improvizálva.
Kíváncsi vagyok azonban, hogy ez a hozzáállás csak kitérő-e, vagy ellenkezőleg, a tényleges európai gazdasági kormányzás kezdetét jelenti-e, mert amire nincs szükségünk, hölgyeim és uraim, az a kormányzás. Autentikus kormányra van szükségünk, ha hűek akarunk lenni az alapító atyák testamentumához.
A Parlamentnek ezért támogatnia kell az Európa megerősítésére irányuló minden reformot, és valóra kell váltania a költségvetési és fiskális fegyelmet, elfelejtve a nosztalgikus szuverenitást.
Tisztelt hölgyeim és uraim! Európa építésének egyetlen helyes receptje az Európai Bizottság megerősítése és a Parlament megerősítése, máskülönben Európa köddé válik.
Corien Wortmann-Kool
(NL) Elnök úr, én úgy tanultam, hogy ha Daul úr vidéki háza ég, akkor először is el kell oltani a tüzet. Képviselőcsoportunk, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoport ezért teljes mértékben támogatja a mentőcsomagot, amelyről a Tanács és a Bizottság határozott.
Annak, hogy elkerülhetetlen volt egyetlen hétvégén egy több százmilliárd eurós csomagról dönteni, rá kell ébresztenie bennünket arra, hogy kritikus jelentőségűek a szigorúbb és következetesebb költségvetési szabályok, és ezeket erősíteni kell.
Tisztelt elnök úr! A Tanács egyhangúlag döntött; hadd tegyünk mi is tanúbizonyságot hasonló egyetértésről. Sajnálatos módon azonban Schulz urat, az Európai Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége képviselőcsoport elnökét hallgatva megállapítom, hogy ebben a Parlamentben ilyen egyetértés nem található. Mi a Parlamentben valamennyien olyan Európát akarunk, amelyet fenntartható gazdasági növekedés, polgáraink számára elegendő munkahely és egészséges vállalkozások fémjeleznek. Ezt csak akkor érhetjük el, ha stabil valutával és stabil gazdasággal rendelkezünk.
Az ambiciózus EU 2020 stratégia szempontjából kritikus jelentőségű a Stabilitási és Növekedési Paktum betartatása. A siker a fentiek mindegyike esetében a megbízható európai kormányzáson múlik. Ez a lényege annak az állásfoglalásnak, amelyet a képviselőcsoportokkal a Parlamentben a múlt héten megvitattunk. Rehn biztos úr megérdemli a támogatásunkat, és azt gondolom, hogy felelőtlenség, hogy az S&D képviselőcsoportba tartozó képviselőtársaim megtagadják ezt a támogatást.
Noha a spekulánsok felelőtlen magatartása nem oka az euróválságnak, mégis olaj volt a tűzre. Ami a mi képviselőcsoportunkat illeti, Barnier biztos úrnak energikusan kell dolgoznia a pénzügyi piacokon folyó felelőtlen magatartás visszaszorítását célzó javaslatokon.
Hannes Swoboda
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, Wortmann-Kool asszonynak két ponton nincs igaza. Először is, egyértelműen nem szeretnénk, ha leégne Daul úr farmja. Nem akarjuk, hogy bármelyik farm is leégjen. Óvintézkedéseket kívánunk tenni, ez a célunk.
Másodszor nagyon is támogatjuk a Rehn úr által javasolt intézkedéseket. Egyszerűen arról van szó, hogy egyes esetekben ezek nem mennek eléggé messze, mert az intézkedések többségére csak akkor tettek javaslatot, amikor már égett Daul úr farmja. Ön helyesen mondja, hogy elsősorban azt kell megakadályoznunk, hogy a farm lángra kapjon, és ez a döntő pont, amelyet taglalni szeretnék. López Garrido úr ma azt mondta, hogy kétségbeejtően sokáig tartott a döntések meghozatala. Az is igaz, hogy kétségbeejtően sok időt töltöttünk el azzal, hogy észrevegyük az Európai Unióban az utóbbi tíz évben végbement változásokat.
Rehn úr helyesen mutatott rá arra, hogy az egyes euróországok közötti különbségek a versenyképesség terén nőttek, nem pedig csökkentek. Rehn úr, ön nem említ viszont egy számunkra nagyon fontos dolgot, nevezetesen azt, hogy szélesedik Európában a gazdagok és a szegények közötti szakadék. Még ha erről Verhofstadt úr úgy is véli, hogy marxizmus, számunkra szociális biztonsági és szociálpolitikai kérdés. Ez azonban egyeseket nem érdekel.
A kérdés az, hogy hogyan kívánja elfogadtatni az emberekkel a gazdasági intézkedéseket és a szigorú költségvetési követelményeket, amelyeket helyesen javasol, amikor az emberek kezdik felismerni, hogy Európát és az euróövezetet a gazdagok és a szegények közötti növekvő szakadék jellemzi. Ez elfogadhatatlan, és ezért nagyobb a tiltakozás a szükséges intézkedésekkel szemben, mint normálisan lenne.
Ezért felszólítjuk a Bizottságot és a Tanácsot, hogy cselekedjenek. Csökkentenünk kell a versenyképesség különbségeit. Úgy vélem, hogy önnek tökéletesen igaza van, amikor azt mondja, hogy el kell érnünk az olyan országok versenyképességének növelését, mint például Görögország és Spanyolország. Ez nem azt jelenti, hogy rontani kellene a versenyfeltételeket Németországban, Hollandiában, Ausztriában vagy más országokban, hanem azt, hogy javítani kellene a versenyfeltételeket a gazdaságilag gyengébb országokban. Egyértelműen ez a helyes stratégia, de az ön javaslata, Rehn úr, nem tartalmaz semmilyen konkrét intézkedést ennek megvalósítására.
Ön ma a munkaerőpiac és a nyugdíjrendszer reformjáról beszélt. Ez a helyes megközelítés, de nem elég pusztán a munkaerőpiacot és a nyugdíjakat megreformálni. A költségvetést is meg kell vizsgálnunk. Ha nem fejlesztjük infrastruktúránkat, vagy ha nem használjuk ki a rendelkezésünkre álló valamennyi eszközt az Európa 2020 stratégiában, beleértve a zöld technológiákat és így tovább, akkor nem sikerül majd elérnünk ezt a célkitűzést. Ezért arra kérem, hogy vegye tudomásul, hogy Európában erősíteni kell a versenyképességet és a szociális biztonságot.
Adina-Ioana Vălean
Tisztelt elnök úr! Azoknak a tagállamoknak a helyzetéről szeretnék szólni, amelyek nem tagjai az euróövezetnek, de osztják ugyanazt az aggodalmat. Országainkban a politikai vezetők azt az elképzelést igyekeznek elfogadtatni, hogy az uniós tagság garanciának tekinthető a gazdasági nehézségek ellen, de a valóság most bebizonyította ennek az ellenkezőjét. Az eurót folyamatosan minden oldalról támadják, minden erőfeszítés ellenére, és mi mind tudjuk, hogy a friss pénz csak pillanatnyi megoldás egy sokkal mélyebben gyökerező problémára. Ez egy kivételesen súlyos helyzet, és kivételes válaszokra van szükségünk.
Nézzünk szembe vele; nincs menekvés a mélyebb gazdasági integráció elől, és ez így szorosabb politikai uniót von magával. Minthogy ez a kiegyensúlyozatlanság félelmetes különbségekhez vezet a tagállamok között, valamint a pénzügyi fegyelem európai szintű biztosítása érdekében jó kormányzásra, szankciókra és törvényességi mechanizmusokra van szükségünk. Módot kell találnunk a befektetés ösztönzésére, a tőke idevonzására, és merészen csökkentenünk kell a bürokratikus költségeket. Meg kell tapasztalnunk, hogy a kormányok intelligens intézkedéseket hoznak. Romániában például a kormány a bürokratikus költségek és a politikai klientúrának juttatott pénzek helyett a nyugdíjakat és a fizetéseket csökkenti. Nálunk Romániában a titkosszolgálatok több embert foglalkoztatnak, mint az FBI, de ahelyett, hogy itt építenénk le a létszámot, az orvosok és a tanárok számát csökkentjük.
Nyomatékosan arra biztatom a Bizottságot, hogy tartson ki a javasolt intézkedések mellett, és ne engedjen a tagállamok nyomásának, mert közülük csak kevésre tekinthetünk napjainkban példaként.
Philippe Lamberts
(FR) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Igen, felelős közkiadásokra van szükségünk. Igen, egyensúlyba kell hoznunk költségvetéseinket. Ez a kiadások felelős kezelését igényli, és erről egyelőre eleget hallottunk. Igen, ez természetesen az egyenlők közötti fokozott kölcsönös felügyeletet tesz szükségessé. De azt mondom a Tanács tagjainak - és ez, hozzáteszem, elsősorban a Tanács férfitagjainak szól, nem annyira hölgytagjainak -, hogy szégyenletes azt elhitetni az emberekkel, hogy csupán a kiadások csökkentésével megfelelhetünk a jelenlegi kihívásoknak, mivel az minden bizonnyal recesszióba dönti Európát, minden bizonnyal tönkreteszi a társadalmi szövedéket, ezt a társadalmi kohéziót, amely része az EU identitásának. Ezért ha helyre akarjuk állítani az államháztartások egyensúlyát, amely az egyedüli lehetőség, és képesek akarunk lenni befektetni is - mert nemcsak a hiányok csökkentéséről van szó, hanem a jövőnkbe való befektetésről is - új bevételi áramlásokat kell találnunk. Ez azt jelenti, hogy el kell érni a pénzügyi ágazat hozzájárulását, vagyis meg kell adóztatni a pénzügyi tranzakciókat, de a bankokat is, és itt nem arról van szó, hogy választani kell egyik vagy másik lehetőség közül. Ez azt jelenti, hogy el kell érni, hogy azok, akik a legtöbbet profitáltak a helyzetből, fizessenek hozzájárulást - itt az energiaágazatról beszélek; ez azt jelenti, hogy le kell állítani az ajándékok osztogatását a társadalom leggazdagabb magánszemélyei és vállalatai javára, amelyek kihasználják az adóparadicsomokat, így például mindazokat az adóreformokat, amelyeket végrehajtottak, és valóban meg kell próbálni kiirtani az adócsalást. Ez így egy másik tabu ledöntését jelenti, hölgyeim és uraim: nem az adóval kapcsolatos tabuét, hanem a szuverenitás tabuját, amelyet önök, a Tanács tagjai az életük árán is védeni fognak - sajnos az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoport támogatásával. Jobb az adószuverenitás és a kudarc, mint a probléma gyökereinek tényleges orvoslása.
Végezetül a pénzügyi felügyelettel kapcsolatban szeretném bátorítani...
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Derk Jan Eppink
Elnök úr, a hivatalban lévő elnök éppen azt kérdezte, hogy létezik-e kilábalási stratégia a válságból, és én azt mondanám, igen, létezik: úgy hívják, hogy költségvetési konzervativizmus. A mi strukturális problémánk az, hogy túlzottan sokáig folyt az állami túlköltekezés. A közszféra sok éven át ellenőrzés nélkül működött. Schröder úr német kormánya még a jó időszakban is túllépte a 3%-os plafont, Görögország meg persze minden rekordot megdöntött, mert a görög politikai osztály teljesen képtelen gazdálkodni a pénzzel.
Itt volt a Stabilitási Paktum. Mit is mondott Prodi úr 2002-ben a Stabilitási Paktumról? Ön tudja: ön volt Liikanen úr kabinetjének vezetője. Azt mondta, hogy a Stabilitási Paktum sületlenség. Ezért meg kellett változtatnunk. Ez volt a szerződések őre. Csakugyan megváltoztattuk, és megindítottuk a csúszós lejtőn - ma pedig tapasztaljuk ennek következményeit. Az EU az elkövetkező időszakban hosszú éveken át a költségvetési konzervativizmus pályájával fog szembesülni, és ez nagyon fontos lesz.
Amire szükségünk van, az az innováció, a szabadabb piacok és a több vállalkozói készség, Schulz úr. Tisztelt hivatalban lévő (spanyol) elnök úr: szükségünk van adózásra? Nem, az csak tovább rontja a dolgokat. Stagnálásba dönti az EU-t, ön pedig Robin Hood ellentétje lesz.
Megértem az emberek haragját - a nyugdíjasokét, a megtakarítással rendelkezőkét. Megértem a német adófizetőket. Tudják, hogy fizetniük kell majd, de nem fizethetnek mindig a német adófizetők. Kicsit nagyképűnek tartom Verhofstadt úr részéről (ha még itt van), amikor azt mondja Merkel asszonynak, hogy fogja be a száját, és ne beszéljen az euróról. Ez egy olyan korábbi kormányfő szájából hangzott el, aki tönkretette a saját országát. Akkor hát mit próbálhat bebizonyítani?
Patrick Le Hyaric
(FR) Elnök úr, ön nem lesz képes megnyugtatni a pénzügyi piacokat az ön által védett érinthetetlen elv feladása nélkül, amely a tőke tökéletesen szabad mozgása és az úgynevezett szabad verseny, amely valójában tisztességtelen versenyt jelent.
Ma nagyon sok pénz kerül az asztalra, de ez ténylegesen a pénzügyi piacok meggyőzésére szolgál, miközben ön az embereknek csak fájdalmat ígér. Ön visszavezette az IMF-et az európai nyájba. Miért nem konzultáltak velünk erről a döntésről? Most ön erőfitogtatásképpen úgy kíván visszaélni hatalmával, hogy el akarja érni, hogy maga a Bizottság felügyelje a nemzeti költségvetéseket.
Ön megszakítás nélkül hiányokról és adósságokról beszél. Miért nem beszélünk viszont soha létező bevételi lehetőségekről? Pillanatnyilag hiányunk van, mert következetesen csökkentettük a tőkét terhelő adókat, és megteremtettük a javak egyre egyenlőtlenebb elosztásának feltételeit. A meghozandó intézkedéseknek magukban kell foglalniuk ezért az Európai Központi Bank alapszabályának és szerepének módosítását. Valódi szolidaritásra van szükségünk..
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Mario Borghezio
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, meddig állhat fenn az euró jelenlegi formájában? Talán egy vagy két éven belüli megsemmisítése felé haladunk?
Nem értek egyet azzal, hogy egy 750 milliárd eurós új, további hiányt hozunk létre azért, hogy fedezzünk egy korábbi hiányt, sem azzal, hogy ezek az intézkedések elegendőek 500 millió európai társadalmi-gazdasági jövőjének építésére, és azzal a dogmával sem értek egyet, hogy meg kell őrizni az eurót a jelenlegi formájában, mert ezt úgy kellene tenni, hogy a lehető legalacsonyabban tartjuk az eurót, és csökkentjük a kamatlábat, hogy ezáltal a termelő beruházásokba injektáljunk tőkét iparunk számára, amely levegő után kapkod, az állam finanszírozása helyett.
Nem értek egyet azzal, hogy az Európai Bizottság elvárja, hogy a nemzeti parlamentek előtt felülvizsgálhassa és ellenőrizhesse a tagállami költségvetések elszámolását: ez búcsú a szuverenitástól. Nem értek egyet egy olyan gazdasági és pénzügyi stratégiával, amely nem számol a konkrét szükségletekkel.
Hans-Peter Martin
(DE) Elnök úr, ellenzem a Tanács elfogadhatatlanul Európa-ellenes megközelítését. Ön a válságra panaszkodik, most pedig egy gazdasági protektorátust vezet be, miközben a válság sok okáért önt terheli a központi felelősség. Ön nem engedte meg a szabályozás bevezetését, amikor arra szükség volt. Erre csak egy példa az Eurostat. A tisztviselők, akiket olyan sokat szidtak, és akiket más területeken én is többször bíráltam, korai szakaszban felhívták a figyelmet Görögország, valamint Spanyolország és Portugália problémáira is. A Bizottság szorgalmazta, hogy az Eurostat kapjon megfelelő hatásköröket, hogy vizsgálatokat végezhessen. Ki akadályozta meg ezt a lépést? A spanyolok, a britek - Martin úr nincs jelen -, a németek, Daul úr és francia emberei, az osztrákok, mert önök nem akarták, hogy az önök könyveibe is belenézzenek, mert önök tudják, hogy mi minden lapul azokban. Ez vonatkozik Grasser úrra, a korábbi pénzügyminiszterre is, aki most a német televízióban mutogatja magát, ahelyett hogy Ausztriában szembenézne a büntetőjogi vádakkal.
Amire szükségünk van, az természetesen nem egy sürgősségi kormány. Ön nem fogja azt tenni, amit az amerikaiak ésszerűen tettek egy hasonló válságban, ami a Glass-Steagall törvényhez hasonló törvény elfogadása, a bankok saját tőkéjének növelése, a közvetítőbankok ellenőrzés alá vonása és a rendszerkockázat csökkentése lenne. Ehelyett demokratikus legitimitásra van szükségünk, egy kétkamarás rendszerre, amely végre véget vet az Tanács szórakozásának, amely kifelé annyira Európa-párti, belül azonban demokratikus legitimitás nélkül hoz döntéseket, hogy meg tudjuk valósítani az igazi demokráciát Európában.
Othmar Karas
(DE) Tisztelt elnök úr, hölgyeim és uraim! Először is, a válság nagyon világosan felhívja a figyelmet a szerződések korlátaira, saját gyengeségeinkre, az Európai Unióval szemben alkalmazott kettős mércére, a hiányokra, a hibákra és a komolytalanságra.
Másodszor azt is jelzi, hogy aki nem csinálja meg a házi feladatát, az önmagának árt, és az EU-t veszélyezteti. Ez a tagállamokra, de a Bizottságra és ránk is vonatkozik.
Harmadszor, amikor az Európai Unió célokat és szabályokat határoz meg önmaga számára, és eljárásokban és szankciókban állapodik meg, nem szabad a tagállamok beleegyezésétől függenie, hogy a Bizottság képes-e teljesíteni kötelezettségeit. A hiányra és szankciókra vonatkozó eljárást automatikussá kell tenni.
Negyedszer, szeretném arra kérni a Tanácsot, hogy szüntesse be az Eurostat elleni blokádot. Lehetővé kell tenni az Eurostat számára, hogy vizsgálatokat folytasson a tagállamokban, ha úgy kívánja, és alkalmazottainak el kell tudniuk érni a szükséges embereket, úgy, ahogy ők azt helyesnek tartják. Információkra van szükségünk, de előzetes engedély nélkül.
Ötödször, ön a fedezeti alapokat említette, és még nem jutottunk döntésre e tárgyban. Felszólítom a Tanácsot, hogy nagyon gyorsan kezdjen tárgyalásokat a Parlamenttel, hogy még nyár előtt meg tudjuk tartani a fedezeti alapok szabályozásának első olvasatát.
Hatodszor a tranzakciós adót illetően: ne csak szorgalmazzuk, hanem valósítsuk is meg. A Bizottságnak gyorsan javaslatot kellene benyújtania az európai tranzakciós adóról.
Nyolcadik pontom a Tanácsnak szól. Elkötelezzük magunkat amellett, hogy minden nemzeti jogszabály tekintetében hatásvizsgálatot végzünk, amely fontos az EU szempontjából.
Kilencedik pont: tanulmányoznunk kell valamennyi intézkedés reálgazdaságra gyakorolt hatását, és több Európára és kevesebb kormányköziségre van szükségünk.
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Udo Bullmann
(DE) Elnök úr, López Garrido úr, hölgyeim és uraim, egy nagyon konkrét kérdésem van, amely lehetővé fogja tenni számunkra, hogy felülkerekedjünk ezen a tehetetlenségen és zavaron, amelybe a válság miatt jutottunk, és amelyben senki nem tudja, hogyan merült fel a válság, és hogyan találjuk meg a belőle kivezető utat. Schulz úr utalt a rendkívül kritikus spekulatív termékekre és a hitel-nemteljesítési biztosításra, valamint a fedezetlen eladás káros gyakorlatára, amely a katasztrófa szélére sodorta Görögországot, és jelentős problémát jelenthet Portugália és sok más ország számára. López Garrido úr, ön az utóbbi hónapokban gyakran részt vett a Gazdasági és Monetáris (Ecofin) Tanácsban, miért nem volt lehetőség arra, hogy a tagállamok összehangolt fellépéssel betiltsák ezeket a termékeket?
Az utóbbi hetekben és hónapokban saját országom fővárosában is gyakran feltettem ezt a kérdést, és önnek hónapokon át, ami azt illeti, tegnap estig nem sikerült tilalmat bevezetnie a fedezetlen eladás káros gyakorlatára. Azt kérdezem magamtól, hogy miért kell megvárnunk, hogy bekövetkezzen a baj, mielőtt élnénk a megfelelő, rendelkezésre álló jogalkotási intézkedések lehetőségével, hogy megvédjük az embereket és Európa gazdaságait. Úgy gondolom, hogy ennek köze van a Tanács rettenetes, lehangoló lassúságához, amelyre ön is utalt. Egyezséget ajánlok önnek. Mi az Európai Parlamentben konkrét javaslatokat terjesztünk elő. A felügyeleti szervek szabályozásával és a fedezeti alapokról folytatott vitával összefüggésben azt javasoltuk, hogy európai szinten megfelelő intézkedéseket kellene hoznunk, és ugyanígy fogunk állást foglalni a származtatott termékek kapcsán is, ha ön, Langen úr, azt teszi, amit mindig is hangoztat.
Felszólítjuk önt, hogy sürgősen gondoskodjon arról, hogy a Tanács végre elkezdjen velünk együtt dolgozni azon, hogy ez jogszabállyá váljon, hogy mi itt, Európában képesek legyünk fellépni, és ne kelljen többé örökre arra várnunk, hogy a Tanács lépést tegyen. Rendelkezésünkre kell állniuk Európában az eszközöknek, amelyek lehetővé teszik az előrelépést. Kérjük, segítsen abban, hogy erre a Tanácsban sor kerüljön. A döntő pont azonban az, hogy a Tanácsnak ehhez a jogalkotás során cselekednie kell.
Marielle De Sarnez
(FR) Elnök úr, ez valószínűleg a legsúlyosabb válság, amellyel Európa valaha is szembe találta magát, ezért sürgős intézkedésre van szükség; döntéseket kell hoznunk, méghozzá jó döntéseket, és nem várhatunk októberig.
A megmentési terv volt az elsőként meghozott döntés, és ezt valószínűleg túl későn hoztuk meg, de jobb későn, mint soha. Most ezt sürgősen ki kell egészíteni egy valódi európai monetáris alap, egy európai kötvénypiac és egy európai minősítő intézet hosszú távú létrehozásával, mert mint mindannyian tudjuk, a közös valuta költségvetési, fiskális, gazdasági és politikai konvergencia nélkül nem lesz képes működni. Ráadásul, amíg Európa nem jelzi azt a kívánságát, hogy kormányozzák, a piacok és a spekulánsok egész egyszerűen magukhoz ragadhatják a gyeplőt. Nagyon sok szó esik a gazdasági kormányzásról, de talán az Európai Unió tényleges kormányzására kellene koncentrálnunk, amely az utóbbi időkben hiányzott.
Véleményem szerint két célt kellene kitűznünk. Igen, természetesen csökkentenünk kellene az adósságot, de azt reális és hiteles módon kell tennünk, és egyúttal meg kell szereznünk azokat a mozgástereket és végre kell hajtanunk azokat reformokat, amelyek a jövőre való felkészüléshez szükségesek. A két dolgot egyszerre kell megtennünk. Ezért létfontosságú, hogy szinergiákat teremtsünk a tagállamok nemzeti költségvetései között - nekem jobban tetszett volna, ha a Bizottság ezt így fejezte volna ki -, ezért valószínűleg létfontosságú, hogy megreformáljuk adórendszerünket, azt erőteljesebben a fejlődés és a növekedés szolgálatába állítsuk, továbbá harmonizáljuk. Nem létezhet a monetáris unió, ha nincs költségvetési, gazdasági és politikai konvergencia.
Pascal Canfin
(FR) Elnök úr, Rehn úr, mint önök is tudják, a hiány csökkentésének kétféle módja van. Vagy a kiadásokat lehet lefaragni, vagy az adókat megemelni. Valamennyi állam képes egyidejűleg, de külön csökkenteni a kiadásokat, anélkül hogy ehhez bármiféle európai összehangolásra lenne szükség. Az adók emelése, és konkrétabban a tőkére, társaságokra, nyereségekre és bankokra kivetett adók emelése viszont már tényleg európai összehangolást igényel.
Az ön múlt heti közleménye egyetlen szóval sem említette ezt a kérdést. Kérdésem, amely valamennyi képviselőcsoport képviselőit egyformán foglalkoztatja, a következő: a következő néhány hét folyamán ön javaslatot fog-e tenni egy adóztatás összehangolását célzó tervre, amely olyan eszközt ad a tagállamok kezébe, amellyel helyreállíthatják a mozgástereket, hogy emelni tudjanak bizonyos adókat, amit külön-külön nem tehetnek meg? Ez az a hozzáadott érték, amelyet az Európai Bizottság jelenleg nyújthat. Sajnos önnek e téren nincsenek tervei. Verhofstadt úr azt mondta, hogy az ön joga a kezdeményezés. A jelenlegi helyzetben önnek kötelessége, hogy ezen a téren magához ragadja a kezdeményezést.
Peter van Dalen
(NL) Tisztelt elnök úr! Tartani lehet attól, hogy a Görögországnak nyújtott támogatási csomag nem fog működni. Végül is a világon egyetlen országnak sem sikerült egy 14%-os költségvetési hiányt három év alatt 3%-ra lefaragnia. Görögország sem lesz kivétel. Görögországban nagy a megszorító intézkedések ellenzőinek száma, ezért rendkívül valószínű, hogy az ország negatív növekedési spirálba fog kerülni, a fogyasztói kiadások meredek esésével, annak ellenére, hogy valójában ezeknek a kiadásoknak a növekedésére lenne szükség a kamattal növelt kölcsönök visszafizetéséhez.
Ezért Athén egy bizonyos ponton újra meg fogja szólaltatni a szirénákat, mondván "nem tudjuk visszafizetni”. Jó esély van arra, hogy Európa ekkor le fogja írni a kölcsönöket, a következő ismerős szavak kíséretében: "nincs más választásunk; meg kell akadályoznunk, hogy még nagyobb baj következzen be”. Elnök úr, ebből a válságból a következő tanulságot kell levonni: legyünk becsületesek és tartsuk be a szavunkat. Az euróövezet országainak rendbe kell szedniük költségvetésüket, őszinte számadatokat kell közzétenniük, meg kell felelniük a Stabilitási és Növekedési Paktum feltételeinek, és meg kell szabadulniuk adósságaiktól. Azoknak az országoknak, amelyek ezt elmulasztják, el kell hagyniuk az euróövezetet.
Nikolaos Chountis
(EL) Elnök úr, Görögországban holnap kerül sor az utóbbi tíz év legnagyobb munkanélküli felvonulására. A görög munkavállalók a kormány által hozott intézkedések ellen tüntetnek; olyan munkavállalókról van szó, akik nem dolgoznak kevesebbet társaiknál, és nem is kapnak náluk nagyobb fizetést: ezt az adatokból önök is láthatják.
Rehn úr, ezt a háromoldalú finanszírozási mechanizmust nagy álszentség "megmentési és szolidaritási” mechanizmusnak nevezni. Ez egy európai büntetési mechanizmus, amelyben a Nemzetközi Valutaalap a rossz zsaru szerepét játssza. Hat hónapon át javasoltuk, hogy éljen a Lisszaboni Szerződés 122. cikkével. Hat hónapon át kérleltük az Európai Központi Bankot, hogy változtassa meg politikáját. Hat hónapon át kérleltük önt, hogy vizsgálja meg az elfogadhatatlan amerikai hitelminősítő intézeteket. Ön ezt nem tette meg. Hagyta garázdálkodni a spekulánsokat, behozta a Nemzetközi Valutaalapot az euróövezetbe, és most kemény megszorító programokat kér. Ezt a mechanizmust az Európai Parlamentnek meg kell vitatnia, a Lisszaboni Szerződés 218. cikkével összhangban; igazi vitára van szükségünk a szolidaritási politikáról.
Marta Andreasen
Tisztelt elnök úr! Mindannyian emlékszünk a spanyol miniszterelnök az idei év korábbi időszakában tartott fellengzős előadására. Most azonban Spanyolország Görögország nyomdokaiba lép, a GDP 11%-ának megfelelő hiánnyal. Az EU bürokráciája azonnal körbetekint, hogy keressen valakit, akit hibáztatni lehet, de a valóság az, hogy éppen ez a bürokrácia felelős a válságért, mert annak tudatában hozott be országokat az euróövezetbe, hogy gazdaságaik még nem zárkóztak fel - vagy azért foglalkoztatunk az Eurostatnál 1000 főt, hogy mindössze adatokat gyűjtsenek?
Lehetséges, hogy a fedezeti alapok kihasználják a helyzetet, de a válságot nem ők okozták. Az EU most a költségek csökkentését követeli, de reális-e az az elvárás, hogy Görögországban csökkentsék az állami szektor költségét, amikor a dolgozó népesség 20%-ának az állam a munkaadója, és a kkv-k 50%-ának az állam az egyedüli ügyfele? Nos, előterjesztettek egy mentőcsomagot, de a valóságban azon országok többségének, amelyeknek ehhez hozzá kellene járulniuk, nincs erre pénze - ahogyan az Egyesült Királyságnak sem.
Mindenesetre az EU mindig megragadja az alkalmat..
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Andreas Mölzer
(DE) Elnök úr, a jelenlegi problémák részben a túl gyors központosításra és az európaiasításra vezethetők vissza, lehetséges, hogy az európai valuta bevezetésével összefüggésben is. A valóság az, hogy az európai valuta hosszú távon egész egyszerűen nem lehet kemény valuta, mert túlságosan is különböző, esetenként gyenge helyzetben lévő nemzetgazdaságokat kényszerített egyazon monetáris politika fedele alá.
Most pedig azt szorgalmazzák, hogy a közös valutához társuljon egy közös, központilag irányított gazdaságpolitika, valamiféle európai gazdasági kormányzás is. Kétségtelenül igaz, hogy a gyenge nemzetgazdaságok költségvetését és adósságkezelési politikáját szigorú ellenőrzés alá kell vonni, ha az euróövezetben kívánnak maradni. Az a fajta központosítás azonban, amelynek keretében Brüsszel költségvetési joghatóságot gyakorolna valamennyi tagállam felett, véleményem szerint durva és nem helyénvaló beavatkozás lenne a tagállamok szuverenitásába. Ez valójában csak azt jelentené, hogy cseberből vederbe esünk.
A válságot nem szabad ürügyként arra felhasználni, hogy további uniós központosítást vezessenek be, ahogyan sokan akarták már a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése előtt is. Ha valóban le akarjuk vonni a jelenlegi válság tanulságait, lehetséges, hogy egészen más struktúrát kell találnunk az európai monetáris politika számára. Ez lehet egy európai keményvalutás unió Európa kemény magján belül, amelyben azok a nemzetgazdaságok, amelyek nem felelnek meg a konvergenciakritériumoknak, kizárnák magukat az euróövezetből.
Tudjuk, hogy a megszorító programok hamarosan szokásos menetrenddé válnak szerte Európában. Egy dolog világos: ha a tagállamoknak és Európa polgárainak megtakarításokat kell bevezetniük, akkor az Európai Uniónak ugyanezt kell tennie, esetleg ügynökségeinek tengerében az egymást átfedő hatásköri területek és a párhuzamos munkavégzés megvizsgálásával, valamint költségvetési ellenőrzéseinek rendbetételével. Nekünk a Parlamentben azt is mérlegelnünk kell, hogy személyzeti költségvetésünk növelésekor és a titkársági juttatás emelésekor helyes jelzést adunk-e egy olyan időszakban, amikor mindenütt megtakarításokat vezetnek be.
Werner Langen
(DE) Elnök úr, azon a napon, amelyen a Schuman-terv 60. évfordulóját ünnepeltük, 2010. május 9-én, a Tanács a Bizottság segítségével hivatalosan végső nyugalomba helyezte a Monnet-módszert. Például a pénzügyi segélyhez olyan jogalapot választottak, amely megakadályozza a Parlament részvételét, nevezetesen a 122. cikk (2) bekezdését. A Bizottság mindezt eltűrte. Szeretnék csatlakozni Verhofstadt úr bírálatához. Nem a rendszer, még csak nem is az euró van válságban, hanem a kormányzás. A Tanács hivatalban lévő spanyol elnökét itt látva fel kell tennem magamnak a kérdést, hogy a spanyol elnökség valójában mit is ért el. Nem állt elő semmilyen elképzeléssel vagy ösztönzővel. Miközben az Európa előtt álló legnehezebb problémákat vitatjuk meg, önök Madridban puccos csúcstalálkozókat rendeznek - ezt nem sajnáljuk önöktől -, de ez tulajdonképpen azt kívánja tőlünk, hogy itt legyünk.
A Bizottság mindent elfogadott, amit csak odavetettek neki. Hagyta, hogy a Tanács az orránál fogva vezesse, és nehéz vajúdást követően egy olyan közleményt szült, amely egyetlen konkrét javaslatot sem tartalmaz. E tekintetben csak egyet tudok érteni Bullmann úrral. Hol vannak a konkrét javaslatok? Megint egy vitaalapot kapunk a következő két-három évre? Ez egyszerűen nem elég. Azt akarjuk, hogy a Bizottságnak legyen bátorsága magához ragadni a kezdeményezést a Monnet-módszerrel, a közösségi módszerrel és a közös intézményekkel és javaslatokkal kapcsolatban.
Minden jelenlévő tudja, hogy a tagállamok gazdasági és pénzügyekben való együttműködése már régóta esedékes. Ez a válság oka. Ezt a tagállamok adósságának szintje és az okozta, hogy elvesztették az ellenőrzést ezen adósság felett. A pénzügyi piac egyes területei ellen irányuló elterelő hadműveletek nem jelentik a helyes megközelítést. Schulz úr nem úgy beszélt, mintha többre lenne alkalmas annál, mint hogy egyszerűen pártja vezetője legyen, de egy dologban igaza van, és ezt szeretném neki megmondani. Mi is sajnáltuk, hogy az e képviselőcsoportba tartozó görög képviselőtársaink nem támogatták ezt a csomagot a görög parlamentben. Úgy gondolom, hogy ez felelőtlenség. Rá kell mutatnunk azonban arra, hogy az Európában válságban lévő minden államot, valamennyi államot, amely megakadályozta az új lépéseket, ideértve Nagy-Britanniát, Magyarországot, Portugáliát és Spanyolországot, szocialista kormány irányít.
Juan Fernando López Aguilar
(ES) Elnök úr, az Európai Parlament jelenlegi ülése egy évvel ezelőtt kezdődött, és nem telt el egyetlen plenáris ülés sem úgy, hogy azon ne foglalkoztunk volna a válsággal. Igaz, hogy semmiről sem lehet fontosabb beszélnünk, mint a válságról, amely Európában 20 millió munkahelyet semmisített meg. Nagyon fontos azonban, hogy helyesen határozzuk meg tárgyunkat, mert lehetetlen megoldani egy olyan egyenletet, amelyet rosszul állítottak fel.
A válság nem egyenlő "a görögországi euróválsággal”. Egy olyan válságról van szó, amely három tűrhetetlen aszimmetriát mutat, amelyet le kell küzdeni.
Az első a reálgazdaság és a pénzügyi gazdaság közötti aszimmetria.
A második a monetáris unió, illetőleg a monetáris unióval lépést tartó fiskális, költségvetési és gazdaságpolitikai unió hiánya.
A harmadik a válság és a hozzá kapcsolódó kihívások hevessége, amellyel szemben a válaszadási és döntéshozatali mechanizmus Európai Unióra jellemző kétségbeejtő lassúsága áll.
Ezért késünk azzal, hogy választ adjunk a sokmillió munkanélkülinek, aki tőlünk várja a megoldást, és olyan nehézségeket idézünk elő, amelyek más, a válsággal nagyobb döntéshozatali kapacitással megbirkózó országokban nem merülnek fel.
Születtek ugyanakkor rendkívüli döntések is: ilyenek a bizottsági közlemény, a Miniszterek Tanácsának múlt heti rendkívüli határozatai és természetesen a 2020-as stratégia.
Ezek a rendkívüli intézkedések azonban nem ingyenesek: jelentős követelményekkel, korlátozásokkal járnak együtt, és szankciókkal fenyegetik azokat az országokat, amelyek nem képesek a kiadások korlátozására, ezért ezek az intézkedések a növekedést is ronthatják.
Tegnap itt a Parlamentben az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló európai egyezményről és a Stockholmi Program végrehajtásáról szóló cselekvési tervről beszéltünk. Alkalmunk volt arra, hogy emlékezetünkbe idézzük, hogy Európa pusztán belső piaccal és monetáris unióval nem építhető fel. Európa elsősorban nem ezekre épül, hanem a polgári szerepvállalásra. Ezért itt az ideje annak, hogy ismét eszünkbe jusson, hogy az a sokmillió európai elégedetlenségét fejezi ki azzal az Európával, amelyet számára felkínálunk, azzal az Európával, amely inkább fenyegeti és szankciókkal sújtja a megfelelést elmulasztó országokat, ahelyett hogy ösztönzőket kínálna egy olyan növekedési modellhez, amely képes helyreállítani a foglalkoztatást és a társadalmi kohéziót, és segíteni a szegénység elleni küzdelemben.
E nélkül a polgárok Európája nélkül lehetetlen lesz megoldani ezt a válságot.
Sylvie Goulard
(FR) Elnök úr, először is szeretném megköszönni a biztos úrnak és a spanyol elnökségnek, amit kissé megkésve ugyan, de a közelmúltban elértek. Nem könnyű egy hajót átvezetni a viharon.
Önök két hét alatt több korlátot döntöttek le, mint az összes korábbi évben összesen, és arra szeretném biztatni önöket, hogy ugyanígy folytassák. Mindegyikőjük számára van egy üzenetem. Először is szeretném elmondani a spanyol elnökségnek, hogy önök fognak júniusban felelni az Európa 2020 stratégia elfogadásáért. Ne adják a nevüket ehhez a szemfényvesztéshez. A lisszaboni stratégia nem vált be; a problémák egy része, amelyekkel Dél-Európa szembesül, a versenyképesség hiányának tudható be. Mint Verhofstadt úr mondta, más módszerre van szükségünk. Szükségünk van pénzügyi felügyeletre is. Éppen most fejtették ki nekünk, hogy a Parlament túl messzire megy. Én vagyok az Európai Rendszerkockázati Testülettel foglalkozó előadó. Megjegyzem, hogy az utóbbi hetek legzaklatottabb hétvégéjén többször elhangzott a "rendszer szintű” kifejezés. Az önök elnöksége felel ezért a csomagért. Legyenek nagyra törők! Támogatjuk önöket. Ne hallgassanak azokra a Tanácsban, akik tőkét kovácsolnak a szabályozás hiányából.
Második üzenetem Rehn úrnak szól, akinek a bátorságát nagyra tartom; teljes mértékben támogatom a Bizottságnak azt a javaslatát, hogy a nemzeti parlamentek sokkal korábbi szakaszban dolgozzanak együtt az EU-val. Ehhez azonban nagyon gondos megközelítésre van szükség, vagy máskülönben kitűnő alkalmat fog szolgáltatni az összes populista és Európa összes bírálója számára. Számíthatnak a támogatásunkra, de próbálkozzunk egy, a nemzeti parlamenteket jobban bevonó megközelítéssel, és ne keltsünk olyan benyomást, mintha "Brüsszel” diktálna mindent. Megjegyzem, hogy ugyanazok a nemzeti parlamentek, amelyek a demokrácia védnökeinek kiáltják ki magukat, hozták Európát a jelenlegi helyzetbe azzal, hogy évről évre megszavazták a deficites költségvetéseket.
Kay Swinburne
Tisztelt elnök úr! A helyzetet, amelyben vagyunk, saját kormányaink idézték elő; nem mintha nem lettek volna érvényben olyan szabályok, amelyek arra szolgálnak, hogy mindenekelőtt megelőzzük ezeket a válságokat. Ha betartották volna az olyan szabályokat, mint a Stabilitási és Növekedési Paktum, valamint a maastrichti kritériumok, nem lenne olyan szintű az adósságválság, mint amilyen szintű jelenleg sok tagállamban. Abba a nagyon furcsa helyzetbe kerültem, hogy párhuzamokat vonok tagállamaink kormányainak, illetve befektetési bankjainknak a magatartása és pénzügyi készségei között.
A Gazdasági és Monetáris Bizottságban minden héten összeülünk, hogy megvitassuk bankjaink helytelen magatartását, és elmondjuk, hogy nem engedelmeskedtek a szabályoknak, vagy rugalmasan alkalmazták azokat, pénzügyileg megtervezett elszámolási intézkedésekkel. Pontosan ezt teszik kormányaink is. Felelős vállalatirányítást követelünk, ám azoknak a mérlegen kívüli finanszírozási eszközöknek, különleges célú gazdasági egységeknek és be nem jelentett feltételes kötelezettségeknek a szintje, amelyeket kormányaink igénybe vesznek, éppenséggel nem mutat példát arra, hogyan kell felelősen irányítani.
Az Egyesült Királyságban sokkolt bennünket a különbség a leköszönő kormány által bevallott hiány és a között, amit a könyvekbe tekintve ténylegesen találtunk. Az Egyesült Királyság új vezetése azt az egyértelmű megbízást adta számunkra, hogy értékeljük újra a pénzügyek valós állapotát. Nagyon remélem, hogy Európa többi része is ugyanezt teheti, vagyis átértékelheti pénzügyi helyzetét, és megtalálja a kivezető utat.
Cornelis de Jong
(NL) Elnök úr, összehangolt európai politikára van szükségünk a válság következményeinek kezeléséhez; de véget kell vetni annak, hogy Európát a nagyvállalatok vezessék, nem is szólva a nagy pénzügyi intézményekről.
A kormányok kétszer voltak kénytelenek mentőövet dobni pénzügyi intézményeinknek, anélkül hogy ezek az intézmények akárcsak a számla egy részét is maguk állták volna. Az elmúlt két évben csak a Hollandiából ezen intézményeknek nyújtott segély a kamatkiadások 2,5 milliárd euró összegű növekedéséhez vezetett. Ugyanebben az időszakban a legnagyobb holland nyugdíjalap, az ABP, 1 milliárd eurót költött görög államkötvényekre annak érdekében, hogy valamivel magasabb kamatlábra tegyen szert. Vagyis a spekuláció ugyanúgy folytatódik, mint eddig, és hamarosan mentőövet kell majd dobnunk a nyugdíjalapoknak is.
Az EU 2020 stratégiának a megfelelő helyen kell kopogtatnia a számlával. Az alapvető közszolgáltatások szélsőséges megkurtítása helyett a költséget a legjobban keresőknek és a spekulánsoknak kellene viselniük, például az olyan országoknak nyújtott részleges adósságelengedés útján, mint Görögország is, valamint a bankokra kivetett adókkal. Ily módon megőrizzük az európai szociális modellt.
Nikolaos Salavrakos
(EL) Elnök úr, szeretném elmondani, hogy elméletben korlátlanul támogatom az Olli Rehn úr által tett javaslatokat, akit engedtessék meg nekem, hogy Európa politikai vezetőjének és olyan személynek tartsak, aki megérdemli különleges tiszteletünket.
Szeretném azonban elmondani és hangsúlyozni, hogy a tomboló láz éppolyan veszélyes, mint a kihűlés, az emberi testben és a gazdaságban egyaránt. Nem szabad a Maastrichthoz való lassú alkalmazkodásról, amelyen Európa teljes gazdasága sok éven át keresztülment, ugrásszerűen átállni a kényszerű és hirtelen alkalmazkodásra, amely elhúzódóvá fogja tenni a recessziót. A gazdagok még gazdagabbak lesznek, a szegények pedig még szegényebbek. Ezért szeretnék rámutatni arra, hogy a folytatódó globális gazdasági zavar főként a nagy, nemkívánatos tartalékok globális szintű képződésének tudható be, és azt a növekedés ösztönzésére irányuló európai szintű erőfeszítésekkel kell leküzdeni, hogy racionálisan kezelni tudjuk ezt a válságot.
Mario Mauro
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, Verhofstadt úr panaszkodott, hogy a nacionalista és a marxista retorika nem elég arra, hogy kivezessen bennünket a válságból. Most kísérletet teszek az Európa-párti retorikával. Mindössze néhány héttel ezelőtt, itt, a Parlamentben sokan közülünk szolidaritásunkról biztosítottuk Görögországot. Tényleg, mi haszna volna Európának, ha nem az, hogy támogatja a rászoruló tagállamokat?
Mi haszna van azonban az eurónak és az eurócsoportnak, ha nem mozdítják elő a felelősség és a stabilitás kultúráját? Mi fog történni akkor, ha a szolidaritás egy olyan Európai Unió szinonimájává válik, amely a szerződéseket megsértve arra korlátozódik, hogy állja azoknak az országoknak a számláját, amelyek azért, hogy egy időszakban röpke konszenzust érjenek el, feláldozzák a polgáraik jövője iránti felelősségüket?
Biztos úr, Európa-párti retorika, ha arra kérjük az Európai Bizottságot, hogy legyen független és határozott, és ne legyen tekintettel azokra a kormányokra, amelyek meghamisítják könyveiket? Európa-párti retorika, ha új szabályozást kérünk a pénzügyi piacok számára? Európa-párti retorika, ha kifogásoljuk az euró felépítésének hibáit, amelyhez még mindig nem társul közös fiskális és nyugdíjpolitika?
Egy válság kellős közepén vagyunk, igaz, de ezt a válságot nem Európa többlete vagy túltengése okozta, hanem éppen annak hiánya vagy elégtelen volta. Európának nyomatékosan rendre kell utasítania az államokat, és vissza kell térítenie őket a felelősség, a stabilitás és a jövő nemzedékek szolgálatának útjára. Mindez nem retorika, ha a kezdeményezéseket, amelyekről beszélünk, egyszerűen létrehozzuk és végrehajtjuk, és ezek egy olyan politikai stratégia részét képezik, amely egy lépéssel az események előtt jár, hogy ne kényszerüljünk arra, hogy ezek mögött loholjunk.
David-Maria Sassoli
(IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A népek Európájára, nem pedig az államok Európájára van szükségünk! A válság, amelyet átélünk, az európai politika a piac irányítására való képtelenségének válsága. Az euró megmentése érdekében meg kell erősíteni a politikai intézményeket, és magunk mögött kell hagyni a kormányközi logikát, hogy lehetővé váljon az európai kormányzás.
Ez nem retorika, hiszen néhány perccel ezelőtt Berlinben a német kancellár, Angela Merkel, megkongatta a vészharangot azzal a kijelentésével, hogy az euró veszélyben van. A vészharang megkongatása erőteljes és meggyőző intézkedések bejelentése nélkül a közös valuta további gyengülésének veszélyét hordozza magában a befektetők és a piac számára, és Európa egészét gyengíti. Képzeljék el a piacok válaszát az elkövetkező órákban, tekintettel arra, hogy az euró csupán néhány perce ismét összeomlott.
Amikor kilépünk a Parlamentből, elnök úr, azon kaphatjuk magunkat, hogy szegényebbek lettünk, és csökkent a biztonságunk. Egyedül az új európai kormányzás fogja lehetővé tenni számunkra, hogy megvédjük a közös valutát, előmozdítsuk a növekedést, a foglalkoztatást és a társadalmi integrációt. El kell vetnünk a nemzeti politikák összehangolásának régi megközelítését, és erőteljes döntéshozatali mechanizmusokkal kell felszerelkeznünk.
Az új európai kormányzásnak a beavatkozás három szintjét kell szavatolnia: a növekedési politikát, az alkalmas pénzügyi eszközöket és a vészhelyzetek kezelését. A 750 milliárd euró összegű mentőcsomag fontos volt, de felismertük, hogy nem elég. Ma erőteljes politikai kezdeményezésre van szükségünk, amely a piac irányításával lehetővé teszi a források nagyobb mobilitását. A monetáris és költségvetési politikák elégtelennek bizonyultak a termelékenység és a versenyképesség szavatolásához. Nem szabad félnünk attól, hogy elsősorban közösségi érdekű projektekbe fektessünk be, így az infrastruktúrába, az energiába, a környezetbe, a tudásba és az emberi tőkébe.
Elnök úr, a Parlamentre nagy felelősség hárul: saját önállóságán keresztül képesebbé kell tennie a tagállamokat arra, hogy túllépjenek a kormányközi politikát, és újra felélesszék az európai szellemiséget.
Wolf Klinz
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az európai kormányokat a piacok mozgatják. Végre reagálnak, de az esemény után reagálnak, nem pedig előre. Botrányos, hogy a kormányok és a Bizottság csak akkor reagálnak, amikor a tényleges gyengeségek láthatóvá válnak a piacokon.
Ezeket a gyengeségeket korai szakaszban azonosítaniuk kellett volna. Az euró bevezetésekor tudtuk, hogy nem lesz egységes monetáris és költségvetési politikánk, mint ahogyan az az egyes államokban rendszerint a helyzet. Ebből az okból intézkedéseket hoztunk ennek pótlására, de nem tartottuk magunkat szorosan ezekhez az intézkedésekhez. A szabályokat nagyon gyorsan, már induláskor megszegték, még a nagyobb tagállamok is. Egy másik hatékony szabályrendszerre van szükségünk, szankciós mechanizmusokkal, ideértve a megnevezés és megszégyenítés politikáját ("name and shame”), a szavazati jogok elvesztését és az európai alapokból származó kifizetések felfüggesztését egészen a bírságok megfizetéséig.
Másodszor világossá vált, hogy olyan belső feszültségek vannak az euróövezeten belül, amelyek ott tartanak, hogy próbára tegyék annak erejét, és amelyek a versenyképességbeli eltérések formáját öltik. A Bizottságnak fel kell lépnie e területen. Meg kell vizsgálnia az egyes tagállamok költségvetését annak megállapítása céljából, hogy kockázatot jelentenek-e az euróövezetre nézve.
Természetesen tudjuk, hogy a költségvetés elkészítése a nemzeti parlamentek központi joga. Ez azonban nem indokolja azt, hogy ne alakítsunk ki közös európai megközelítést. Erre égető szükség van. Több Európa, nem pedig kevesebb Európa kellene. Nagyon is meglehet, hogy ez az utolsó esélyünk. Ha a Bizottság és a Tanács nem tárgyalnak a Parlamenttel, attól tartok, hogy ez valamikor a jövőben jelentős katasztrófához fog vezetni.
Janusz Wojciechowski
(PL) Egyetértek Mauro úrral abban, hogy a válságok elleni küzdelem során az Európai Unió nem tett elegendő intézkedést. Az utóbbi években a politikai integrációra összpontosítottunk - lekötött bennünket a Lisszaboni Szerződés és a politikai intézmények hatásköreinek megerősítése -, elhanyagoltuk viszont a válságok leküzdésével kapcsolatos együttműködést. Számtalan különféle válságra gondolok itt most, amelyek együttműködést és szolidaritást tesznek szükségessé, nemcsak a pénzügyi válságokra.
Most, mialatt ezt a vitát tartjuk, az Európai Unió több országát, köztük saját országomat, Lengyelországot is jelentős áradás sújtja. Emberek haltak meg, és súlyos anyagi károk keletkeztek. Az emberek elvárják, hogy az Európai Unió ilyen helyzetekben feléjük forduljon és segítsen, de ilyen segítség nem sok érkezett. Az Európai Unió gyenge, mert költségvetése túl kicsi, és nincs elég pénze konkrét intézkedésekre. A politikai erősítést nem követi megfelelő pénzügyi erősítés. Remélem, hogy e válság eredményeképpen nem fog tovább fokozódni a költségvetés csökkentésének tendenciája, mert akkor még gyengébbek és még tehetetlenebbek leszünk.
Jean-Pierre Audy
(FR) Elnök úr, e válság során, amely nemcsak európai, hanem világválság is, elérkezett az a pillanat, amikor igazságra és tisztánlátásra van szükségünk, és amikor vállalni kell a felelősséget.
Folyik a világ kormányzásának létrehozása. Milyen befolyással fognak bírni az európaiak? Hogyan is befolyásolhatnánk ezt a globális kormányzást, ha képtelenek vagyunk saját európai kormányzásunk létrehozására? Mindenki láthatta, hogy az integráció 50 éve után a nemzeti önzés fokozódása a széthullás 50 évének kockázatával fenyeget bennünket. Mindenki láthatta, hogy a polgárok nélkül próbáltunk polgárságot teremteni, a szavazók nélkül próbáltunk politikát folytatni, és úgy próbáltuk megteremteni a jogállamiság eszméjébe vetett hitet, hogy közben nem feleltünk meg annak.
A berlini fal leomlása után az erőnkbe vetett hittel újraegyesítettük kontinensünket, de túlságosan büszkék voltunk ahhoz, hogy észrevegyük gyengeségeinket. Most pedig mi történik? A válság egy olyan időpontban csapott bennünket teljes erővel arcul, amikor európai integrációnk törékeny, és rosszul kormányzott, egyes esetekben korrupt államokból áll. Az Unión belüli szolidaritás lánca most próbán esik át, és mi mind tudjuk, hogy a lánc ereje a leggyengébb láncszemével egyezik meg. Helyesen tesszük, hogy megmentjük a leggyengébbet, mert elérkezett az idő, és ez növelni fogja erőnket. Nem az uniós szabályozás a nem megfelelő, hanem annak a tagállamok és az Európai Bizottság általi végrehajtása, amely nem ellenőrizte megfelelően az államokat, és amely nem működött tökéletesen.
Nem kevesebb Európára van szükségünk, hanem több Európára, de az igazság, a tisztánlátás és a felelősség Európájára. Természetesen tiszteletben kell tartanunk a Stabilitási és Növekedési Paktumot, amelyet meg kell reformálni. Az előttünk álló feladat azonban most polgáraink bizalmának visszanyerése, ami a növekedés és a munkahelyek biztosítását jelenti. A növekedés egyenlő a befektetéssel. Ha az állami szektor nem fektet be, nem várhatjuk ezt a magánszektortól sem.
A döntő fontosságú iparpolitikán túlmenően az EU 2020 stratégia 10 évére egy nagy, 1000 milliárd euró összegű európai beruházási tervet javasolok, amelynek az a célja, hogy az EU területét a világ legversenyképesebb területévé tegye a transzeurópai hálózatok, az infrastruktúra, az összeköttetések, a nagysebességű vasutak, a szélessávú szolgáltatások, az autópályák, a víz, a terület, a kutatás, az egészség, az energia és oktatás szempontjából, és amelyet költségvetési támogató intézkedéseink reformján keresztül érhetünk el, valamennyi nyilvános érdekelt féllel és különösen az EBB-vel együttműködve.
Elisa Ferreira
(PT) Tisztelt elnök úr, tisztelt biztos úr! Amikor a gazdasági és monetáris unió betöltötte 10. évét, a Bizottság úgy gondolta, hogy az euró az Unió legnagyobb sikere. Most nehéz lenne ilyen kijelentést tennünk, anélkül hogy fenntartásokkal élnénk, mert a válság megmutatta, hogy a gazdasági és monetáris unió még nem lezárt projekt.
A megmentéséhez szükséges minimális intézkedésekre egy vészhelyzet légkörében került sor, de ne csapjuk be magunkat: a kényszerítő körülmények, a fő tagállamok közvetlen érdekei és a döntések fájdalmas és lassú jellege vezettek ahhoz a kétes képhez, amelyet a nyilvánosság és a világ az euróról és az Európai Unióról alkotott.
Szembe kell néznünk a tényekkel. Az Európai Unió és az euró egy integráció folyamatot testesít meg, nem csupán országok közötti együttműködésről van szó: ez egy befejezetlen folyamat, amelyet most meg kell erősíteni, máskülönben fennáll annak a komoly veszélye, hogy eltűnik. Három kérdéssel kell megbirkóznunk. Először is, fontos megszilárdítani azokat az eszközöket, amelyeket ebben a vészhelyzeti légkörben hoztak létre: létre kell hozni egy európai monetáris alapot; előrelépést kell elérni az eurókötvényekkel; előrelépést kell elérni az európai felügyeleti és szabályozási felépítménnyel, és előrehaladást kell elérni a banki válságok kezelésének európai dimenziójával.
Másodszor fontos megérteni, hogy nincs erős valuta, ha gyenge a gazdaság: az Európai Unióra vonatkozó 1%-os előrejelzés nem fenntartható sem a demográfiai összetétel, sem a munkanélküliség elleni küzdelem szempontjából; a 2020-as stratégia pedig semmi egyéb, mint jó elképzelések gyűjteménye, ha nincsenek meg az eszközök a megvalósításához.
Harmadszor pedig, Rehn úr, a költségvetési konszolidáció fontos, de nem létezhet párhuzamosan az Uniót alkotó tagállamok közötti növekvő különbséggel: sürgősen felül kell vizsgálni a konvergenciapolitikát.
Mirosław Piotrowski
(PL) Az Európai Parlament most harmadszor foglalkozik egy Európa 2020 elnevezésű, központilag tervezett tízéves tervvel. A terv sok tagállam körében ellenszenvet keltett, nemcsak a történelmileg idejétmúlt politikai rendszerekhez kapcsolódó, általa előhívott képzettársítások miatt, hanem elődje, a lisszaboni stratégia látványos fiaskója miatt is.
Az előző kiemelt vita során felhívtam a figyelmet arra, hogy a dokumentum nem tartalmaz kötelezettségvállalást az Unióban jelenleg tapasztalható pénzügyi és gazdasági válsággal kapcsolatban. Azóta mind a Tanács, mind a Bizottság határozott lépéseket tett az euróövezet és a tagállamok gazdaságának stabilizálása irányában. A bejelentett több százmilliárd eurós tőkeinjekció célja az, hogy helyreállítsa a magas költségvetési hiánnyal küzdő nyugat-európai nemzetek gazdasági jólétét. Ugyanakkor nem engedhető meg, hogy ezt az új tagállamoknak - beleértve Lengyelországot is, amely nem hagyta figyelmen kívül a gazdasági mutatókat - nyújtott pénzügyi támogatási programok árán valósítsák meg.
Ezt a kérdést kiegyensúlyozott módon kell kezelni, ha fenntartják egyáltalán az Európa 2020 stratégiát.
Jaime Mayor Oreja
(ES) Elnök úr, úgy gondolom, hogy a legrosszabb válság, amelyet elszenvedhetünk, nemcsak a jelenlegi válság, hanem az, amelyet akkor fogunk elszenvedni, ha nem vagyunk képesek levonni a helyes politikai tanulságot azzal kapcsolatban, hogy mi is zajlik.
Messzebb nyújtózkodtunk, mint ameddig a takarónk ért, különösen egyes országokban. Eltávolodtuk a reálgazdaságtól, és felkaroltuk a fiktív gazdaságot, államháztartásainkban és ugyanakkor családi és magánéletünkben is.
Nem voltunk képesek megérteni, hogy a növekedés, akárcsak az élő szervezetek esetében, nem egyezik meg az elhízással. A növekedés erőfeszítést és arányosságot igényel, míg az elhízás folyamata az elvégzett munka és az általunk élvezett jólét közötti aránytalansággal és kiegyensúlyozatlansággal jár.
Ez a válság nem marad statikus. A válság néhány hónapja még más képet mutatott, egy teljesen más képet ahhoz képest, amelyet ma láthatunk. A válság képe néhány hónapon belül megint meg fog változni a mai képhez képest.
Ez a válság gazdasági és pénzügyi jellegű volt, és növekvő szociális dimenzióval fog rendelkezni, amely társadalmi konfliktussal jár. Ez azt jelenti, hogy mialatt ebben a szakaszban járunk, mielőtt a konfliktus társadalmi jellegűvé alakulna át, nekünk, a politika művelőinek tisztában kell lennünk azzal, hogy fő válságunk a bizalmi válság. Nem csupán az euró válságáról van szó.
Elemezzük csak az utóbbi hónapok valamennyi politikai és választási folyamatát. Bizalmi válság van, és ez azt jelenti, hogy azt a kérdést kell feltennünk magunknak, hogy hogyan kell változnunk, hogyan kell hozzáállásunknak változnia: politikai, intézményi és személyes hozzáállásunknak. E tekintetben a Parlamentnek - ahelyett, hogy más intézményeken törné a fejét - azt a kérdést kell feltennie magának, hogy hogyan járulhat hozzá az intézményi és politikai hozzáállás megváltoztatásához a Parlamentben.
Ki merem jelenteni, miután a válság sokféle oka elhangzott - bürokrácia, ügynökségek, kormányok -, hogy ma két kérdés van, amellyel kapcsolatban változnunk kell. Először is, Európa egy minimális szintű kohéziót igényel a Parlamenttől: nem vérezhet el az európai társadalom két koncepciójáról folytatott ilyen mélyreható vitában. Másodszor vennünk kell a bátorságot arra, hogy elmondjuk az igazságot arról, hogy mi is történik velünk.
Anni Podimata
(EL) Először is szeretnék elvenni az eljárásból tíz másodpercet arra, hogy helyére tegyem az igazságot. Langen úr, aki nincs a Parlamentben, azt mondta, hogy elfogadhatatlan, hogy a görög képviselők a görög parlamentben a hároméves stabilizációs program ellen szavaztak. Szeretnék rámutatni arra, hogy jó ötlet lenne, ha Langen úr az ajánlásait az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoport következő ülésén is megismételné, mert azok a képviselők, akik néhány hónappal ezelőttig felelősek voltak az ország kormányzásáért, történetesen a PPE-hez tartoznak.
Visszatérve az általánosabb kérdéshez, tény, hogy a jelenlegi válság krónikus betegségekre és gyengeségekre világított rá az euróövezet gazdasági összehangolása és a gazdasági kormányzás globális rendszere szempontjából, és ennek következtében óriási, ellenőrizetlen hatalom halmozódott fel a globalizált pénzügyi rendszerben. Így ma mindenekelőtt a demokrácia kérdésével kell foglalkoznunk, és Európának, ha tiszteletben kívánja tartani értékeit és történelmét, e téren vezető szerepet kell vállalnia.
Az euróövezet stabilitását támogató mechanizmus létrehozására vonatkozó döntés fontos lépés, ezt nem lehet kétségbe vonni. A válságkezelési mechanizmus azonban nem elég; a gyökerüknél kell orvosolnunk az okokat, nemcsak nemzeti, hanem európai szinten is. Hibát vétünk, és aláássuk közös jövőnket és a következő nemzedékek jövőjét, ha egyedül a közvetlen pénzügyi helyreállításra helyezünk hangsúlyt, és alábecsüljük a növekedés, a foglalkoztatás és a jóléti állam alapvető struktúráinak hatását, amelyek kialakulása több évtizedre nyúlik vissza.
Biztos úr, az ön által május 12-én előterjesztett, a gazdasági együttműködés megerősítését célzó javaslatok hozzájárulhatnak egy összetartóbb Európa felépítéséhez, amelyet kevesebb makrogazdasági egyenlőtlenség jellemez, két előfeltételre figyelemmel: először is, hogy ezek nem korlátozódnak a Stabilitási és Növekedési Paktum rugalmatlan alkalmazására, illetve másodsorban amennyiben a 2020-as stratégiába teljes mértékben belefoglalnak az életképes növekedésre és foglalkoztatásra vonatkozó részletes célokat.
Paulo Rangel
(PT) Elnök úr, az Európai Néppárt (Kereszténydemokraták) képviselőcsoportból több képviselőtársam már teljes képet festett a helyzetről. Úgy gondolom, hogy most a tagállamok szerepét kell még megemlíteni.
A helyzet az, hogy itt minden tagállam nemzeti kormányára is szerep hárul a közös valuta megerősítését célzó követelmények és feltételek megszabását illetően, és a monetáris és gazdasági integráció e folyamatának előrébbvitelében. Szeretném itt elmondani, hogy pártunk - a Portugál Szociáldemokrata Párt (PSD), amely a PPE képviselőcsoporttal rokon párt - támogatja a kormány megszorító intézkedéseit, mert úgy gondoljuk, hogy a 15 éves szocialista kormányzás során Portugáliában elkövetett hibákat, amelyek most sajnos mindenki számára nyilvánvalóvá váltak, orvosolni kell; a PSD támogatni fogja az ezek orvoslására irányuló intézkedéseket.
Mindazonáltal amellett, hogy támogatjuk a megszorító intézkedéseket, egyúttal bíráljuk a portugál kormányt - és ez jó példa másoknak, akik hasonló helyzetben vannak -, mert nem csökkenti a kiadásokat. A hiány csökkentéséhez nemcsak az adók emelése alapvető, hanem a kiadások visszafogása is, és a kormánynak vennie kell a szükséges bátorságot ahhoz, hogy intézkedéseket hozzon a kiadások csökkentése, a hiány csökkentése és az államadósság egy részének visszafizetése érdekében.
Ez igaz Portugáliára, és igaz más, nehéz helyzetben lévő tagállamokra is. Mi európai parlamenti képviselőkként szintén felelősek vagyunk azért, hogy saját országunkban megvédjük azokat az intézkedéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az euró megerősödjön, és azért, hogy ez az integrált terület és ez az álom - a PPE képviselőcsoport álma és közös álmunk - valósággá váljon. Ezért bíráljuk azokat a kormányokat, amelyeknek nincs bátorságuk meghozni országukban a szükséges intézkedéseket.
Göran Färm
(SV) Elnök úr, ez a közösségibb jellegű gazdaságpolitika egyes fontos pontokon szintén hatással van az EU költségvetésére. A stratégiai vezető projekt, az Európa 2020 finanszírozásáról van szó. Szó van a kölcsönmechanizmus és a pénzügyi piacok ellenőrzésének bizonyos költségeiről, garanciáiról és így tovább. Nem kevésbé fontos, hogy egy sor új feladatról is szó van, amelyek a Lisszaboni Szerződésből erednek. Mi az Európai Parlamentben messzemenően tudatában vagyunk annak, hogy sok tagállam jelenleg rendkívül kritikus gazdasági helyzetben van, amelyet gyakran súlyos nemzeti költségvetési problémák jellemeznek.
Másrészről világos, hogy ebben a helyzetben az EU olyan intézkedések meghozatalával segíthet, amelyek fontosak a tagállamok gazdaságának élénkítéséhez, és amelyek új lendületet adnak majd a növekedésnek és a munkahelyteremtésnek. Az EU költségvetésének ezért azokat a területeket kell előtérbe helyeznie, amelyeken az EU hozzáadott értéket nyújthat - európai hozzáadott értéket -, és amelyeken a tagállamok és az EU költségvetése kiegészíthetik és támogathatják egymást. Ez azonban azt is jelenti, hogy a tagállamok nem ruházhatnak jelentős új felelősségeket az EU-ra anélkül, hogy biztosítanák a szükséges forrásokat.
A kutatáspolitikára, a vezető projektekre és az oktatási és infrastrukturális befektetésekre gondolok, amelyek szükségesek ahhoz, hogy jobb gazdasági jövő elé tekintsünk. Ezért úgy gondolom, hogy hihetetlenül fontos, hogy ennek az egyre inkább közösségi jellegű gazdaságpolitikának a szellemisége tükröződjön a 2011. évi uniós költségvetésről folyó tárgyalásokon, a hosszú távú költségvetés félidős értékelése során és a 2013 utáni új pénzügyi keretről folyó vita során tanúsított építő jellegű hozzáállásban is. Máskülönben nem leszünk képesek előrelépni és közös intézkedéseket életbe léptetni a növekedés és a munkahelyek előmozdítása érdekében.
Theodoros Skylakakis
(EL) Elnök úr, az Európai Parlament görög képviselőjeként szeretnék megismételni a Parlamentben valamit, amit Görögországban már kezdettől nyilvánosan hangoztattam, és szeretnék köszönetet mondani a segítségért, amelyben országom az európai támogatási mechanizmusból részesült, és amely a kemény, de többnyire elkerülhetetlen intézkedésekkel együtt megmentette a görög gazdaságot az azonnali összeomlástól.
Hasznos lenne, ha a Görögországra vonatkozó mechanizmust is olyan gyorsasággal fogadták volna el, mint ahogyan a támogatási mechanizmus más országok esetében haladt, amikor Európa végre felismerte a kockázatot, amely mindannyiunkat fenyegetett. Ma tapasztaltam első alkalommal valódi elszántságot mind a Parlamentben, mind a többi európai intézményben arra, hogy közvetlenül és realisztikusan megvizsgálják Európa reálgazdasági zsákutcáit. Miért vagyunk ebben a helyzetben? A fő ok az, hogy erőn felül költekeztünk, és hitelt halmoztunk fel. Költekeztünk, amikor nem volt válság, költekeztünk a válság alatt, és most, a válságból való kilábalás alatt is költekezünk. Aki meg akarja tudni, hogy mi történik, ha valaki következetesen többet költ, mint amennyije van, csak Görögországba kell mennie.
Az Európai Monetáris Alap és a most tárgyalt állásfoglalásban javasolt többi intézmény a helyes irányba tartanak. Ahhoz azonban, hogy az alap valódi ösztönzőt biztosítson, nemcsak az adósság és a hiány abszolút mennyiségét kell figyelembe vennie, hanem az adósság és a hiány csökkentésének sebességét is. A valódi problémánk az, és ezt a baloldalnak mondom, hogy a fejlődő világban 4 milliárd ember, aki havi 200 euróból él, felfedezte a kapitalizmust, és globális erőforrásokat és piacokat követel tőlünk, a gazdagoktól, akik havi 2000 euróból élünk. Nekünk Nyugaton nincs kizárólagos jogunk a kapitalizmushoz, amelyre a régi európai modell épül. Ha nem változtatunk, ha nem sietünk a szerkezeti átalakításokkal, a versenyképességgel és innovációval, egész egyszerűen szegényebben fogunk élni.
Danuta Maria Hübner
Elnök úr, nem nagyon vitatható a jelenlegi válság súlyossága, és a példa nélkül álló politikai módszerek felhasználásának költsége nagyon magas. A szabályozó hatóságok és a politikai döntéshozók feladata olyan intézkedések végrehajtása, amelyek lehetővé teszik mind a piac kudarca által megrengetett egyensúly helyreállítását, mind pedig az elhibázott kormányzati politikák kijavítását. Ez már folyik, de még meglátjuk, hogy az Európai Unió tagállamai milyen gyorsan és milyen politikai intézkedések révén fognak visszaállni növekedési pályájukra.
A több szabályozás nem garancia a jelenlegi válság kockázatai ellen. Mivel a több szabályozás útját választottuk, ennek kéz a kézben kell járnia a fokozott egyszerűséggel, és csökkentenie kell a pénzügyi piacok összetettségét. Az is világos, hogy a fiskális és monetáris politikák nem helyettesíthetik a strukturális reformokat. A strukturális reformoknak kell kezelniük az Európai Unió gazdaságának mögöttes gyengeségeit: a gyors ütemben növekvő adósságokat és hiányokat, a társadalom elöregedését, az infláció nagyon valószínű újbóli fellobbanását, az éghajlat-változási politikákból adódó kockázatokat, az alacsony termelékenységet és a versenyképesség hiányát.
Kevesebb közpénzből többet kell kihozni, vagyis a közpénzeket mind európai, mind nemzeti szinten hatékonyabban kell felhasználni. A vállalkozásbarát szabályozói környezet, a hatékony kormányzás, a nem torzító adók, a magas munkaerő-piaci részvételi arány, különösen a nők körében, a jó oktatási rendszer, a kutatás és az innováció - mindezek alkotják az intézkedéseknek azt a minimális alapvető csomagját, amely növekedést, munkahelyeket és versenyképességet hozhat. A nyertes európai stratégiának kétségkívül a fiskális megszorításon kell alapulnia, de középpontjában az innovációnak kell állnia, amely a termelékenység és a növekedés fenntartható ösztönzésének az egyetlen módja.
Az Európai Bizottságnak és az Európai Parlamentnek vissza kell nyernie stratégiai szerepét, és bátor európai megoldásokra kell törekednie. A polgárok és a piacok egyaránt több Európát igényelnek.
Gay Mitchell
Elnök úr, magától értetődőnek tartom, hogy a szuverén államokat felelősségre kell vonni vállalt kötelezettségeikért, és el kell tőlük várni a vállalt célkitűzések elérést, így ebből indulok ki. De ideje körülnézni is, és megvizsgálni, hogy milyen egyéb intézkedések járulnak hozzá a jelenlegi zűrzavarhoz. Az 1930-as években az aranystandard és a protekcionizmus járult hozzá a recesszió mélyítéséhez. Ezzel szemben az Európai Unión belül rendelkezésünkre áll a szolidaritás és az intézményi kapacitás, az Európai Központi Bank és a Bizottság révén, hogy tanuljunk a múlt hibáiból.
Az intézmények lenyűgöző munkát végeztek, tekintettel arra, hogy 27 uniós tagállam van, amelyek közül 16 az euróövezet tagja. Továbbá intézményeink együttműködtek a Federal Reserve-vel, vagyis az USA jegybankjával, a Bank of Englanddel, a Japán Központi Bankkal és másokkal. Ennek ellenére a piacok - az úgynevezett piacok - mozgása végső soron azt tükrözte, hogy csaknem minden megtett lépést negatívan értékeltek. Nos, teljes mellszélességgel a szabad piacok mellett állok, a protekcionizmus nem vezet sehová. De valóban szabadok a piacaink? A piacokat jól átgyúrták és abba az irányba befolyásolták, hogy elsősorban válságba vigyenek bennünket. Nem ésszerű mostanra azt feltételezni, hogy befolyásos érdekek képesek arra, hogy felvegyék a versenyt szuverén államokkal, és nyerjenek, és hogy egyesek - ki tudja, milyen célból - ezt a hatalmat saját programjuk előmozdítására használják fel, saját céljaikra felhasználva a piacokat?
Egy politikai napirenden szerepelhetnek például olyan aggodalmak, hogy az euró a jövőben a dollár helyébe léphet az olaj árazási valutájaként; egy üzleti és gazdasági érdekű napirend magában foglalhatja egyszerűen nagyobb hatalom és gazdagság felhalmozását a szuverén jogok, köztük a megosztott szuverén jogok megsemmisítésével az Európai Unión belül. Ideje, hogy a politikai vezetők elgondolkozzanak arról, hogy mi is zajlik. Megismétlem: a tagállamoknak, köztük saját tagállamomnak is fegyelmezettnek kell lenniük. Természetesen így kell történnie. De minden hangsúlyt a tagállamokra helyezünk, és nagyon keveset foglalkozunk azzal, hogy mi lehet egyes piaci tevékenységek mögött.
A következőt szeretném hallani a Tanács elnökségétől és a biztos úrtól: Mit tesznek ennek megrendszabályozása érdekében? Nézzük csak meg, hová juttatott bennünket, amikor a múltban nem rendszabályoztuk meg ezeket az embereket. Tehát ne csak egy irányba hadakozzunk: ideje újabb frontot nyitni.
Alajos Mészáros
(HU) Az Európa 2020 stratégia egy nagyon fontos stratégia, különösen ma, a fokozódó pénzügyi és gazdasági válság idejében. Ez a válság olyan alapvető kérdéseket és negatív folyamatokat hozott a felszínre, amelyeket ha nem építünk be a stratégiánkba, akkor veszélybe kerülhet gazdasági politikánk sikeressége.
Nem szabad hagyni, hogy az euró presztízse sérüljön, mindent meg kell tenni a monetáris unió fenntarthatóságáért. Én egy olyan országot képviselek, amely utolsóként vált az euróövezet tagjává, és amelynek polgárai sikertörténetnek könyvelik el az euró bevezetését, ezért Szlovákia is hozzájárul az euró megvédéséhez minden eszközzel.
Tudatosítanunk kell, hogy a monetáris válságnak komoly politikai következménye is lehetnek: megerősíthetik az euroszkepticizmust és elbizonytalaníthatják az eurózónába készülő országokat. Segíteni és bátorítani kell azon országokat, akik még nem vezették be a közös fizetőeszközt.
Amikor az EU 2020-as stratégiáját építjük, komoly szerepet kell szánni a fenntartható fejlődést biztosító politikának. Közép-Európa energiadiverzifikációs megoldása ugyan folyamatban van, de biztosítani kell az alternatív energia fokozottabb felhasználását is, hogy a klímaváltozást csökkenteni tudjuk. Tudatosítani kell azonban azt is, hogy a jelenlegi alternatív energiapótlók kapacitása véges. Hosszú távú energiabiztonságunk szempontjából az atomenergia az, amely elegendő mennyiségű energiát tud biztosítani a legkisebb szén-dioxid-kibocsátás mellett, ezért nagy súlyt kell helyezni az ezzel összefüggő biztonságos üzemanyag-tárolás és üzemeltetés kérdésére. Elengedhetetlen az energiát biztosító modern technológiák további kutatásának ösztönzése is, mint például a fúziós reaktorok innovációja. Sok fontos kérdés merül fel, amit be akarunk építeni a stratégiánkba, komoly feladat a különböző területek jobb koordinációja és integrációja. Csak így érhetjük el, hogy a monetáris unió mellett az elengedhetetlenül fontos gazdasági unió is megvalósuljon.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Nagyon melegen üdvözlöm a Bizottság és a Tanács által előterjesztett intézkedéseket. Ha ezeket az intézkedéseket valamivel korábban fogadták volna el, a most zajló válság hatásainak jelentős részét elkerülhettük volna. A gazdasági kormányzás hiánya ahhoz vezetett, hogy nyomás alatt, az Európai Parlamenttel való konzultáció nélkül születtek döntések. Ezen túlmenően nem áll rendelkezésre semmilyen mechanizmus az elfogadott intézkedések nyomon követésére.
Tavaly nagy pénzösszegeket injektáltak bankokba. Ez szükséges intézkedés volt, de a bankok megmentése a későbbiekben nem segített a válság enyhítésében. A válság folytatódott. A Stabilitási és Növekedési Paktumot nem tartották be. Elfogadhatatlan hiányokat halmoztak fel. Az államok hasonló helyzetekben különböző intézkedéseket hoztak. Egyesek úgy döntöttek, hogy megmondják polgáraiknak az igazságot, és megszorító intézkedéseket fogadnak el. A közös szabályok hiánya különböző hatást gyakorol Európa polgáraira, még ha valamennyi tagállam hozzá is járult a válság kiváltásához. Nem fogyaszthatunk többet, mint amennyit megtermelünk, és nem költhetünk el többet, mint amennyi bevételünk van.
Pénzügyi stabilitásra van szükségünk. Ezért teljesen elengedhetetlenek az új pénzügyi stabilitási mechanizmus vagy európai monetáris alap megteremtésére irányuló javaslatok. Ezeket az intézkedéseket azonban következetes gazdaságélénkítési stratégiával és ellenőrzési és szankciós mechanizmusokkal kell támogatni. Így elmondhatjuk majd, hogy valódi, hatékony gazdasági kormányzást hozunk létre valamennyi tagállam javára.
Mairead McGuinness
Tisztelt elnök úr! Tartani fogom magamat az önök szabályához. Üdvözlöm a spanyol elnökség által a termelőrendszerekkel és a versenyképességre helyezett hangsúllyal kapcsolatban tett észrevételeket. Úgy gondolom, hogy kicsit több ilyen beszélgetésre van szükség a Parlamentben, a Tanácsban és a Bizottságban.
A lassú válasszal kapcsolatos észrevételeit illetően erre figyelnünk kell, mert az európai rendszerben a válaszadás szempontjából fennáll a letargia problémája. A tagállamok gyorsabban is reagálhattak volna, amikor beütött a bankválság. Képesek vagyunk erre, de úgy tűnik, hogy ebben a konkrét esetben nem így tettünk.
Végezetül a Bizottság egy új stratégia négy pillérét keresi. Úgy gondolom, hogy a Bizottságnak meg kell vizsgálnia saját szerepét a válságban. Úgy vélem, hogy a Stabilitási és Növekedési Paktum szabályainak ellenőrzése egy "puha” hatalmi megközelítésen alapult, ami nem működött. Ha mi mindannyian, mint mások mondták, tartottuk volna magunkat a szabályokhoz, nem lenne ez a probléma. Az, hogy nagyobb hatalmat adunk önöknek, csak akkor fog működni, ha ténylegesen élnek azzal a hatalommal, amellyel már rendelkeznek.
Elena Băsescu
(RO) Úgy tűnik, hogy a jelenlegi gazdasági válság alatt az Európa 2020 stratégia igazi kihívást jelent. Másrészről lehetőséget is kínál. Fontos ösztönzőként támogathatja a hosszú távon szükséges gazdasági és társadalmi reformokat. Alapjául a szolidaritás és az alkalmazhatóság elvének kell szolgálnia.
Úgy gondolom, hogy a kohéziós alapok költségvetési juttatásait meg kell tartani, mivel ezek alapvető szerepet játszanak az EU régiói között gazdasági fejlettség szempontjából fennálló egyenlőtlenségek csökkentésében. Másrészről magától értetődő, hogy az európai uniós szinten elfogadott célkitűzések nem válhatnak automatikusan nemzeti célkitűzésekké. Ezeket az egyes országok lehetőségeinek megfelelően ki kell igazítani. A román kormány egy magas szintű munkacsoportot hozott létre, amely nemzeti célkitűzéseket fog meghatározni, és ugyanakkor segíteni fog a nemzeti reformterv elkészítésében.
Antigoni Papadopoulou
(EL) A piacok és a bankok úgy viselkednek, mint egy farkasfalka, ahogyan a svéd pénzügyminiszter nevezte őket, mint egy farkasfalka, amely kész széttépni a gazdaságilag gyengébb országokat. Az első áldozat Görögország volt, amelyet Spanyolország és Portugália követett. Görögország esetében láttuk az egyik oldalon, ahogy a spekulánsok könyörtelenül lecsaptak rá, a másik oldalon pedig a közösségi szolidaritást, amely nagyon későn érkezett, nagyon kemény feltételek mellett, arra kényszerítve a görög embereket, hogy nagyon súlyos áldozatokat hozzanak, és indokolt sztrájkokba kezdjenek. Úgy tűnhet, hogy a nemzetközi gazdasági válság főszereplői most az államok, nem pedig a bankok.
Tanulnunk kell ebből a csapásból. Az Európai Uniónak több közösségi szolidaritásra, a pénzügyi rendszer jobb felügyeletére, a Stabilitási Paktumnak való erőteljesebb nemzeti megfelelésre, összehangoltabb pénzügyi politikára és a versenyfeltételek egyenlőtlenségeit megakadályozó intézkedésekre van szüksége. Európa népei humánusabb Európát akarnak, amelyben kevesebb a tagállamok közötti egyenlőtlenség. Elérkezett az ideje egy reálisabb és emberbarátabb programnak 2020 Európai Uniója számára, amely odafigyel a kor kihívásaira.
Olle Schmidt
(SV) Elnök úr, Európának több együttműködésre és több szolidaritásra van szüksége - nem pedig protekcionizmusra és nacionalizmusra. Ezt tudjuk - a történelem megtanított bennünket erre.
Nehezen értem meg azt a félelmet, amely a pénzügyminisztereken nyilvánvalóan elhatalmasodik, amikor szembesülnek ezzel a tagállami költségvetések előzetes megvizsgálására vonatkozó javaslattal. Az utóbbi hónapokban még az edzett pénzügyminiszterek is féltek, vagy meg kellett volna ijedniük. Felfedezhető persze itt egy nemzeti önérvényesítési törekvés. Természetesen ellenőrizzék a többi országot, de az enyémet ne. Ellenőrizzék csak Görögországot, Spanyolországot, Portugáliát, de a saját országomat ne. Noli me tangere - ne érints meg!
Kölcsönös függőségünk nyitottságot és bizalmat igényel. A svéd és a finn kormányoknak az 1990-es évekből van tapasztalatuk komoly válságokkal kapcsolatban, és mindkettőjüknek teljes szívből támogatnia kellene Rehn biztos úr javaslatait.
Jaroslav Paška
(SK) A felelős költségvetési politika az Európai Unió valamennyi országában csak az első lépés a jelenlegi helyzet megoldása felé. A következő lépésnek, amelyet bizonyosan sokkal nehezebb végrehajtani, annak kellene lennie, hogy törekszünk munkaerő-szerkezetünk megfontolt átalakítására. Az EU polgárainak nagy arányát úgymond a nem termelő ágazatok foglalkoztatják, különösen a közigazgatás, és a termelőszféra nem képes ilyen nagyszámú bürokratát eltartani, akik csak bonyolítják az életet azzal, hogy még több szabályozást és korlátozást találnak ki.
Vessen egy pillantást Ázsiára, biztos úr! Ott nincsenek ilyen nagy százalékarányban iskolázott emberek, és nincs olyan sok egyetem, mint nálunk. Rendelkeznek azonban egy kis közigazgatással és egy nem bonyolult vállalkozási környezettel, amely lehetővé teszi számukra a természetes versenyképesség kibontakoztatását, amelynek sok ember a birtokában van. Nem bonyolult, átlátható vállalkozási környezet, kevesebb közigazgatás és tágabb tér polgáraink önálló, vállalkozó és alkotó tevékenységei számára: ez a jelenlegi problémákból kivezető legjobb út.
Andrew Henry William Brons
Elnök úr, a gazdasági válság nem egy átmeneti betegség, amelyből az EU tagállamai hamarosan kilábalnak, teljes gazdasági egészségüket visszanyerve. Az EU és a tagállamok gazdaságpolitikai megközelítésében rendszer szintű hibák vannak. A végső soron 27 vagy több ország számára közös valuta célja azon a hamis feltételezésen alapul, hogy sok, nagyon különböző gazdaság számára megfelelő lehet ugyanaz az egyetlen valuta. A valuta értékének az általa kiszolgált gazdaság egészségi állapotát kell tükröznie.
Fennállnak azonban más, jól kirajzolódó problémák is. A globalizáció EU és tagállamai általi felkarolása egyenes út a katasztrófa felé. Nem engedhetjük meg, hogy elárasszák Európát az alacsony bérezésű országokból származó áruk és munkavállalók. Nem versenyezhetünk másképp az áruikkal, csak ha béreinket az övékével egyező szintre csökkentjük. A törvényben előírt minimálbérek nem fogják megakadályozni, hogy munkavállalóinknak a migráns munkavállalók burkoltan alá ne ajánljanak, sem népeink munkájának a kiszervezését és gyártásunk harmadik világba való áthelyezését.
Tunne Kelam
Elnök úr, szeretném megköszönni Rehn biztos úrnak kedves szavait és az Észtország által az euróövezethez való csatlakozás érdekében tett erőfeszítésekbe vetett bizalmát, és biztosíthatom arról, hogy a GDP 7,5%-ának megfelelő jelenlegi pénzügyi teherrel Észtország nem fog hozzájárulni az EU átlagos adósságszintjének növeléséhez. Abban is bízok, hogy az euróövezetbe tartozó képviselőtársak pozitív példaként el fogják tudni fogadni Észtországot; ez biztató jelzést küldene Lettországnak és Litvániának is, és meggyőzné népeiket arról, hogy érdemes erőfeszítéseket tenni, és hogy minden jelöltet érdemeinek megfelelően kezelnek.
Az euróövezethez való csatlakozás e pillanatban nem csak előjog. Egyben szolidaritási kötelezettségek vállalásával és már kezdettől fogva a konszolidációs paktumhoz való hozzájárulás teljesítésével is jár, de meg győződésem, hogy ez a helyes döntés; az EU-ra nemcsak úgy kell tekinteni, mint lehetőségre, hogy kapjunk, hanem mindenekelőtt mint esélyre, hogy hozzájárulhatunk közös ügyünk előmozdításához.
Danuta Jazłowiecka
(PL) Az Európai Unió gazdasági kormányzásáról folyó mai vita alapvető jelentőségű, mert az európai integráció további erősítésének kérdését érinti. Fejlett gazdasági kapcsolataikra tekintettel a tagállamoknak egyformán felelősséget kellene érezniük az európai stabilizációs mechanizmusért és Európa teljes gazdasági helyzetéért.
Úgy gondolom, hogy közülünk senkinek sem lehet kétsége afelől, hogy az állami kötelezettségek és kiadások pontos nyomon követése (az elnök félbeszakítja a felszólalót), a költségvetések és reformtervek létrehozására irányuló folyamat korai szakaszban történő összehangolása a tagállamokban és a válság idejére szóló segélymechanizmus olyan intézkedések, amelyek a helyes irányba mutatnak. A Stabilitási és Növekedési Paktum elveinek lelkiismeretes végrehajtását kiemelten kellene kezelni. Ez a költségvetési és makrogazdasági stabilitás biztosításának kulcsa az Európai Unióban. Miközben a büntetési csomag és a megnevezés és megszégyenítés elve alapvetőek a tagállamok fegyelmezésében a paktum elveinek és az alapvető reformoknak a bevezetése során, a pénzügyi szankciókkal kapcsolatban fenntartásaim vannak. Merthogy ezek a szankciók, amelyeket olyan tagállamok esetében használnak, amelyek már egyébként is nehéz helyzetben vannak, éppen az ellenkező hatást érhetik el, ezen országok gazdaságára nézve káros hatást..
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót.)
Ezért azt kérném, hogy tervezzük felelősen Európa jövőjét.
Liisa Jaakonsaari
(FI) Elnök úr, válság esetén a pszichológiai reakció vagy az, hogy összegömbölyödünk, mint egy sündisznó, vagy másokat hibáztatunk, ellenségeket keresünk, vagy megoldásokat próbálunk találni. Európa most ennek a háromféle megközelítésnek lehet szemtanúja: egyrészről sok országban erősödik a nacionalizmus és a protekcionalizmus; másrészről új megoldások keresése folyik, mint a Bizottság esetében. Ezeket nagyon nagyra kell értékelnünk. Minél erősebb az Európai Unióban és nemzeti szinten a politikai rendszer, annál jobban meg tudjuk szelídíteni a piaci erőket. Máskülönben nem fog menni.
Egy dolgot azonban véleményem szerint abbahagyhatnánk, és ez Görögország gúnyolása. A görög nemzet, a görög miniszterelnök és a görög politikusok most megérdemlik tiszteletünket, mivel néhány nagyon nehéz döntést hoznak meg. Mint Schmidt úr mondta, az 1990-es évek elején Finnország és Svédország járt úgy, mint most Görögország. Ugyanilyen nehéz döntéseket kellett meghoznunk, de sikerrel jártunk.
Elnök
Sajnálom, hogy félbe kell szakítanom önt. A teremben ülők bizonyára észrevették, hogy pontosan egy perc elteltével félbeszakítottam a felszólalót, annak ellenére, hogy nagyon szép dolgokat mondott Görögországról; próbálok olyan objektív elleni, amennyire csak lehet.
Michael Theurer
(DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim, az európai gazdasági kormányzás működő rendszeréről folyó jelenlegi vitában véleményem szerint elhanyagolják a hosszú távú szemléletet. Most van itt a megfelelő idő a rövid távú stabilizációs intézkedések hosszú távú stratégiába való beépítésére. Szükségünk van a piacgazdaság jövőképére. A szociális piacgazdaság alapelvét már a Lisszaboni Szerződés meghatározta. Ezt most életre kell keltenünk.
A szociális piacgazdaság volt a Németország gazdasági csodáját megalapozó sikeres modell. Walter Eugen, a gazdasági csoda vezérlő szelleme már 1950-ben megjegyezte, hogy az állam gazdasági tevékenységének a gazdaságot szabályozó rendszerek kialakítására kell összpontosítania, nem pedig a gazdasági folyamatok irányítására. Ezért sürgetem a szabályozói megközelítést, vagyis azt, hogy az állam az általános jogalkotás révén befolyásolja a gazdasági tevékenység alapfeltételeit. Nem az állam teremti a munkahelyeket, de meg kell teremtenie a munkahelyteremtés szabályozási keretét, és erre kell összpontosítanunk. A versenyképesség nem a gazdasági tevékenység kezdete, hanem az eredménye.
Franz Obermayr
(DE) Elnök úr, az Európa 2020 stratégiában kezelnünk kell a jelenlegi válság gyökereit. Lenne értelme amerikai mintára monetáris uniót bevezetni a pénzügyi politika szükséges központi ellenőrzése nélkül? A válasz nem. Nem szabad megengedni, hogy az euró a kötelező szolidaritáson alapuló óriási újraelosztási mechanizmussá változtassa az EU-t. Ha monetáris uniót akarunk, annak kemény monetáris uniónak kell lennie.
Ezen túlmenően a szabad pénzügyi piacokat a jövőben nem szabad a reálgazdaságtól elkülönülő területnek tekinteni. Ezért az Európa 2020 stratégiában világos szabályokra van szükségünk a spekulánsok és a fedezeti alapok kezelésére. Az Ausztria és tegnap Németország által javasolt irány a pénzügyi tranzakciós adó felé, amely a bankok és a pénzügyi ágazat nyereségeinek megadóztatását jelenti, egyértelműen a helyes megközelítés. Adjunk jelzést adófizetőinknek, és végre emlékeztessük kötelezettségeire a pénzügyi ágazatot. Bátrabbnak kell lennünk a szabályok tagállamokra való alkalmazásában is. Az olyan államokat, amelyek szándékosan meghamisítják adataikat, egész egyszerűen ki kell vetnie magából az euróövezetnek. Azoknak az országoknak, amelyek csalást követnek el, távozniuk kell.
Paul Rübig
(DE) Elnök úr, Rehn úr, hölgyeim és uraim, az Európa 2020 stratégia különleges kihívás elé állít bennünket. Összességében a kis- és középvállalkozásokra (kkv-kra) kell összpontosítanunk. Gondoskodnunk kellene arról, hogy 2020-ra a kis- és középvállalkozások átlagos sajáttőkearánya legalább 20% legyen.
Erős kkv-kra van szükségünk Európában, mert ezek foglalkoztatják a munkaerő kétharmadát, ezek termelik meg a bruttó nemzeti termék 50%-át, és ezek fizetik az adók 80%-át. A Bizottság egyszerűen elfelejtett ebben a programban olyan célkitűzéseket szerepeltetni, amelyek erősítik a kis- és középvállalkozásokat.
Rehn úr, nyomatékosan felszólítom önt, hogy intézkedjen a kkv-k nevében, és fogalmazzon meg célkitűzéseket e vállalatok és alkalmazottjaik helyzetének erősítése érdekében.
Milan Zver
(SL) A mai a jobb viták közé tartozik a pénzügyi és gazdasági válság és különösen annak tárgyában, hogy ez hogyan játszódott le Görögországban, és a legtöbb hozzászólás alapvetően azzal a kérdéssel foglalkozott, hogy hogyan kellene a jövőben kormányoznunk az Európai Uniót. Egyet kell értenem azonban azzal is, amire azok a felszólalók mutattak rá, akik az e helyzet iránti felelősséget igyekeznek tisztázni. Véleményem szerint ez az előre vezető út, és fontos, hogy rátérjünk erre az útra. Kérdéseket kell feltennünk egyes európai intézmények felelősségével kapcsolatban, és nemcsak az intézmények kollektív felelősségét illetően, hanem hogy pontosan ki miért felelős.
Javasolhatom ezért, hogy vegyük elő például Almunia urat, a gazdasági és monetáris ügyekért felelős korábbi biztost, aki hivatali ideje alatt meglehetősen kritikus volt egyes országokkal szemben, majd felmerült a görög probléma. Felszólítom, hogy tisztázza szerepét e történetben, és ha ezt nem teszi, le kellene mondania.
Seán Kelly
Elnök úr, először is, az utóbbi néhány hétben intézkedéseket léptettünk életbe egy olyan pénzügyi válság kezelésére, amely már bekövetkezett - ezt a pénzügyi válságot a szabályozás hiánya, a felügyelet hiánya és a kormányzás hiánya okozta. A mai intézkedésekkel e helyzetek megelőzésére törekszünk, hogy a jövőben ne következhessenek be, és ezeket az intézkedéseket csak üdvözölni lehet.
Mindannyian jobban teljesítünk, ha valaki a vállunk fölött áthajolva szemmel tart bennünket. Ez a kormányokra és az egyénekre egyaránt vonatkozik. Ezért nagyra értékelem, amit ma elvégeztünk, és úgy gondolom, hogy mától kezdve át kellene térnünk arra, hogy elbánjunk a pénzügyi terroristákkal, vagyis a minősítő intézetekkel és a spekulánsokkal, akik feldúlják az emberek életét, és szuverén kormányokat próbálnak megbuktatni. Ezzel a kettős megközelítéssel - a politikai szintű kormányzást és a pénzügyi terroristákat kezelve - talán jobb jövőnek nézhetünk elébe.
Karin Kadenbach
(DE) Elnök úr, Rehn úr, López Garrido úr! Ma a közös európai gazdasági kormányzásról beszélünk. Úgy gondolom, hogy ideje felismernünk, hogy a piac nem rendelkezik önálló értékkel, és nem Európa polgárainak kell a piacot szolgálniuk, hanem a piac van azért, hogy kiszolgálja az embereket, az 500 millió európait.
Meggyőződésem, hogy konszolidációra és növekedésre van szükségünk, de mindkét fogalomhoz egy másik szempont is kapcsolódik, vagyis egyrészt társadalmi szempontból felelős konszolidációról, másrészt fenntartható növekedésről van szó. Ennek eléréséhez bizalomra van szükség, az európai embereknek pedig perspektívákra van szükségük. Csak akkor tudunk azonban számukra ilyen perspektívákat felkínálni, ha meg tudjuk ígérni nekik, hogy olyan Európában fognak élni, amelyben részesülhetnek a jólétből, vagy olyan intézkedéseket léptetünk életbe, amelyek biztosítják ezt. A jövő Európájában nem fordulhat elő, hogy a növekedésnek csak kevesek látják hasznát.
Rachida Dati
(FR) Elnök úr, először is igaz, hogy polgártársaink körében nagy félelmet keltett a görög válság hirtelen kitörése és mélysége, félelmet, amely véleményem szerint jogos. Még egyszer, ez nem azt jelenti, mint ahogyan egy képviselőtársam már elmondta, hogy ujjal kellene mutogatnunk Görögországra. Mindazonáltal fontos, sürgős - mint ahogyan egy ideje már mondogatjuk -, hogy levonjuk a szükséges tanulságokat, és így politikusabb Európát építhessünk, és elmozdulhassunk a gazdasági kormányzás felé. A gazdasági kormányzásra most sürgősen javaslatot kellene tenni.
Úgy tudom, hogy a Bizottság a nemzeti költségvetések előzetes ellenőrzését javasolja. Személy szerint nem hiszem, hogy más témára kellene átnyergelnünk. Amire alapvetően és sürgősen szükség van, az az európai gazdasági kormányzás, és nem pedig a nemzeti költségvetések Bizottság általi előzetes ellenőrzése. Úgy gondolom, hogy ez a javaslat nemcsak alkotmányossági következetlenségeket tárna fel, hanem késedelmeket és bonyolultságot idézne elő, amire Európának most egyáltalán nincs szüksége. Ami sürgősen szükséges, az az európai gazdasági kormányzás, nem pedig a nemzeti költségvetések előzetes ellenőrzése.
Vasilica Viorica Dăncilă
(RO) Mindannyian tudjuk, hogy az Európa 2020 stratégiát azzal a céllal indították el, hogy segítsen az Európai Uniónak kilábalni a jelenlegi gazdasági válságból, és felkészítse gazdaságát az új évtizedre. Komoly probléma azonban, hogy az Európa 2020 stratégia még az egyik legfontosabb közös politika átdolgozására, nevezetesen a közös agrárpolitika reformjára nézve sem ad világos iránymutatást.
Ezt még súlyosabbá teszi, hogy a mezőgazdaságra mint az EU 2020 stratégia célkitűzéseinek elérése szempontjából létfontosságú politikai eszközre való utalást csak az utolsó pillanatban illesztették be. Ezért még csak meg sem lepődünk azon, hogy e dokumentumban túlságosan kevés szó esik a mezőgazdasági politikákról. E tekintetben az EU 2020 stratégia tartalmaz néhány elképzelést a leendő KAP-ról. Nem jelöl ki azonban számára kulcsfontosságú stratégiai szerepet egy szélesebb, globális megközelítés részeként, figyelembe véve azokat az óriási kihívásokat, amelyeket az élelmiszer iránti globális kereslet megkétszereződésének kilátása és az éghajlatváltozás jelent.
Czesław Adam Siekierski
(PL) Hölgyeim és uraim, nem rendelkezünk részletes elemzésekkel az euróövezeti válság és a görögországi gazdasági összeomlás okairól, sem azokról a veszélyekről, amelyek más országokat fenyegetnek. A globális pénzügyi válság az oka ennek a helyzetnek, amely gazdasági válsággá alakult át, vagy saját hibáinkkal, gondatlanságunkkal és tétlenségünkkel állunk szemben?
Mondjuk ki világosan és őszintén, hogy Uniónkban nem hangoltuk össze a pénzügyi politikát. Nem tartottuk magunkat a Stabilitási és Növekedési Paktumhoz, és nem tartottuk fenn a pénzügyi fegyelmet. A nemzeti költségvetések gyakran elrugaszkodtak a valóságtól: az állam kormányzását magas költségek, alacsony bevételek és a felelősség hiánya jellemezték. Szeretném megkérdezni: hol volt az Európai Központi Bank? Hol volt a Bizottság?
Mondjuk ki őszintén, hogy a probléma ott van elásva, hogy a tagállamok nem teszik lehetővé költségvetéseik uniós intézmények általi ellenőrzését, értékelését és elemzését. Az utóbbi években főként a Lisszaboni Szerződésre koncentráltunk, és kevesebb figyelmet fordítottunk a gazdasági unióra, különösen a monetáris unióra.
Diego López Garrido
a Tanács soros elnöke. - (ES) Elnök úr, valóban azt mondhatjuk, hogy az Európai Unió olyan helyzettel néz szembe, amely hasonlít a fájdalmas története során felmerült más helyzetekhez, amelyek kedvezően megoldódtak. Európa válaszúton áll, ahogyan a II. világháború után is állt, ami az akkor még ilyen néven nem ismert Európai Unió születését eredményezte. Ez történt a berlini fal leomlásakor is, amikor éppen akkor egyesítették újra Európát, amikor válság állt elő az európai monetáris rendszerben. A válasz a továbblépés és egy új szerződés elfogadása volt. Ezt tettük ennek az évszázadnak a kezdetén a Lisszaboni Szerződéssel, és ez az egyedüli kivezető út a mostanihoz hasonló nehéz helyzetekből.
A többi alternatíva természetesen egyértelműen populizmus vagy protekcionizmus, és ezek nem választási lehetőségek. Az egyértelmű választás egy olyan Európa felé való elmozdulás, amely megoldja hiányosságait, amelyek ennek a rendkívül komoly válságnak a felmerülésekor váltak nyilvánvalóvá, amelyhez foghatóval mi itt a Parlamentben még soha nem találkoztunk.
Ezért a deregulált piacok helyzetére; a termelési rendszer súlyos hatásokkal járó, a munkanélküliség formájában társadalmi hatást kifejtő versenyképességének hiányára; a hiány problémájára, amelynek részeként a 27-ből 20 ország ellen indult a túlzott hiány esetén követendő eljárás; valamint a gazdasági kormányzás nyilvánvaló hiányára az Európai Unióban a helyes válasz nem kevesebb Európa, hanem több Európa. Így kell most azonnal reagálni erre a helyzetre.
El kell mondani, hogy volt válasz, hogy az Európai Unió reagált, és utalok Rehn úr és jómagam korábbi felszólalására, amelyben elmondtuk, hogy az Európai Unió hogyan reagált. Jelenleg azonban még gyorsabban pereg az idő, és úgy gondolom, hogy gyorsabbnak kell lennünk a válaszadás során, amelynek segítenie kell megoldani az Európai Unióban még mindig fennálló, a válság által kiélezett alapvető problémákat.
Ezért azt szeretném javasolni, hogy az Európai Unió intézményei és természetesen a Parlament is működjenek együtt azzal az öt szemponttal kapcsolatban, amelyek terén véleményem szerint gyorsabban kell lépni. A helyesen eltervezett és megkezdett feladatot kell felgyorsítanunk, befejeznünk vagy elvégeznünk.
Az első szempont a szolidaritás. Mélyítenünk kell a szolidaritást az euróövezetben, ezért volt annyira helyes a Görögországnak nyújtott segély, és ezért volt annyira helyes az a döntés, hogy hozzuk létre ezt a 750 millió euró összegű alapot - hároméves időszakra, így ez még nem teljesen állandó -, hogy megelőzzük az államháztartások lehetséges nehéz helyzeteit és az államháztartások egyensúlyhiányát. Úgy gondolom, hogy ez alapvető elem, és helyes volt, hogy erre a Tanács javaslatot tett, és azt május 9-én elfogadta. Ezzel párhuzamosan futott az Európai Központi Bank intézkedése, amely most is beavatkozást folytat, és adósságot vásárol a tagállamoktól a Lisszaboni Szerződés által megengedett csatornákon keresztül.
Másodsorban a Parlament éppen ma vizsgál meg egy pénzügyi felügyeleti csomagot. Bizonyos fokig tegnap, a Gazdasági és Pénzügyi (ECOFIN) Tanácsban előzetest kaptunk ebből a fedezeti alapokról szóló rendelet elfogadásával. Tehát meg tudjuk csinálni, természetesen meg tudjuk csinálni. Ez a rendelet elkészült, de mielőbb le kell zárnunk a Tanács és a Parlament között a teljes pénzügyi felügyeleti csomagról folyó tárgyalásokat. Ez a csomag mellesleg a minősítő intézeteket is szabályozza, mert - a képviselők által előterjesztett javaslatok vagy kérdések egyikével összefüggésben - a minősítő intézetek az európai hatóság általi felügyelet hatálya alá fognak tartozni.
Harmadsorban el kell köteleznünk magunkat a versenyképesség mellett. Ezért nagyon fontos, hogy júniusban elfogadjuk és elindítsuk az Európai Tanácsban a 2020-as stratégiát, és hogy ez számszerűsítse a célokat, köztük a szegénységre és a társadalmi integrációra vonatkozó célokat, amelyeket még nem számszerűsítettek. Ennek olyan stratégiának kell lennie, amely létrehozza saját kormányzását, és ennek a kormányzásnak sokkal igényesebbnek kell lennie, mint a Lisszaboni Szerződés gyakorlatilag nem létező kormányzásának, ahogyan Verhofstadt úr korábban mondta. Pozitív ösztönzőket is fel kell használnia a célok elérésének biztosítására, mint amilyen például az európai források vagy a strukturális alapok felhasználása.
A negyedik fontos elem a Rehn biztos úr által május 12-én előterjesztett, a gazdaságpolitikák koordinálásáról szóló csomag, amelyet az ECOFIN Tanácsban tegnap vizsgáltak meg. Abszolút alapvető, hogy megfeleljünk a Lisszaboni Szerződésnek, amely az Európai Unió működéséről szóló szerződés (EUMSz.) 5. cikkében meghatározza, hogy a tagállamok kötelesek - nem azt mondja, hogy ez helyes vagy kívánatos, hanem hogy kötelesek - összehangolni gazdaságpolitikáikat és foglalkoztatási politikáikat, és összehangolhatják szociálpolitikáikat is. Ezen irányvonalak mentén úgy gondoljuk, hogy az EUMSz. 136. cikkének végrehajtása, amelyet ez a bizottsági javaslat állapít meg, nagyon fontos, és fel kell gyorsítanunk ennek a gyakorlatba való átültetését is.
Végezetül azt is gondolom, hogy fel kell gyorsítanunk a nemzetközi pénzügyi tranzakciókra kivetendő adóra vonatkozó vitát vagy a döntést, amelyet véleményem szerint a G20-csoportban fel kell vetni.
Arra szeretném kérni a Parlamentet, hogy támogassa ezeket a nagyon jelentős és fontos pontokat, amelyek előrelépést jelentenének az Unió gazdasági kormányzásaként vagy kormányaként leírt cél felé, így mielőbb döntés születhet erről. Nem várhatunk sokkal tovább erre.
Úgy vélem, hogy az EU egysége soha nem volt még annyira alapvető, mint most, és most nemcsak az uniós tagállamok közötti egységről beszélek, hanem az intézmények közötti egységről is. A Parlament egy európai intézmény, a Bizottság egy európai intézmény és a Tanács is egy európai intézmény. Az intézményeknek ebben az időszakban együtt kell dolgozniuk, hogy konszolidálható legyen az Unió kormányzása és a felmerült alapvető problémák megoldása felé tett elmozdulás. Legyen ez egy új politikai szakasz nyitása iránti elkötelezettségünk kifejeződése az EU-ban, amely hasznos a polgárok számára, akik ezt várják tőlük. Nem várnak semmi mást, azt várják, hogy pontosan ezt tegyük.
Olli Rehn
a Bizottság tagja. - Elnök úr! Köszönöm a képviselőknek a nagyon komoly és tartalmas vitát, amely tükrözte a súlyos helyzetet, amellyel most Európában szembesülünk. Hadd mondjam el először azt, hogy nagyon nagyra értékelem a széles körű támogatást, amelyet az Európai Parlament a gazdasági kormányzás megerősítéséhez nyújt. Nagyon figyelmesen meghallgattam López Garrido miniszter urat is, és köszönöm a spanyol elnökség támogatását és az ez ügyben, valamint más ügyekben való kitűnő együttműködését.
Tökéletesen egyetértek azokkal önök közül, akik a monetáris unió kiegészítéseképpen gazdasági uniót sürgetnek. Ez az előremutató út, és ez a döntő tanulság, amelyet le kell vonnunk a válságból. Három erősségen kell dolgoznunk. Először is éberségre van szükségünk a Görögországban és Európában másutt kialakult válság azonnali megoldásához. Elkerültük, hogy Európa földjén is bekövetkezzen a Lehman Brothers bukásához hasonló eset, de természetesen még nem vagyunk túl a nehezén, ezért továbbra is éberen és elszántan kell őrködnünk a pénzügyi stabilitás felett Európában, és védenünk kell kontinensünk még mindig törékeny gazdasági fellendülését.
Másodszor fel kell gyorsítanunk, el kell mélyítenünk és be kell fejeznünk a pénzügyi piacok, a bankadók, a fedezetlen eladás és a hitelminősítő intézetek szabályozói reformját. Sokkal jobb európai szinten fellépni, és azt a lehető leghamarabb tenni.
Keretet kell létrehoznunk a pénzügyi piacok rendszer szintű hibáinak kijavítására, és ezzel kapcsolatban nagyon is egyetértek Jaakonsaari asszonnyal és Swoboda úrral. A piac jó szolga lehet ugyan, de rossz gazda, és mint Theurer úr mondta, a szociális piacgazdaság alapvető elképzeléséért kell dolgoznunk a szabályozói reform megvalósításával a pénzügyi piacok hiteles jogi keretének megteremtése érdekében.
Harmadszor, tovább kell lépnünk az európai gazdasági kormányzás megerősítésével kapcsolatos döntésekre; megelőző költségvetési felügyelet révén meg kell erősítenünk a Stabilitási és Növekedési Paktumot; működőképes szankciókat kell életbe léptetnünk, amelyeknek szabályokon kell alapulniuk, mint Kallas úr mondta, és ellenőrzési hatásköröket kell biztosítanunk az Eurostat számára..
(Az elnök félbeszakítja a felszólalót)
Elnök
Képviselőtársak, ez egy nagyon fontos vita összefoglalása. Szeretném arra kérni önöket, hogy korlátozzák a minimálisra beszélgetéseiket a teremben, és adják meg a tiszteletet a biztos úr záró megjegyzéseinek. A szó a biztos úré.
Olli Rehn
a Bizottság tagja. - Tisztelt elnök úr! Már eléggé hozzászoktam ehhez, de nagyra értékelném, ha a Parlament némi érdeklődést tanúsítana a mondanivalóm iránt.
A válság azonnali megoldása, a teljes pénzügyi piaci reform és a gazdasági kormányzás megerősítése: ez a három fő feladat, amelyen most mielőbb dolgoznunk kell.
Egyetértek Marinescu úrral, aki a Bizottság közleményére utalt, és ez valóban sokkal több, mint amire akár fél évvel ezelőtt is bárki gondolhatott. Kérem, olvassák el az európai gazdasági kormányzás megerősítéséről szóló közleménynek azt a 10 oldalát. Tíz oldal rövidnek tűnhet, de tele van konkrét kezdeményezésekkel. Ennek az anyagnak súlya van, és Európában éppen erre van szükségünk. Rövidesen konkrét javaslatokkal, jogalkotási javaslatokkal fogok előállni.
Megragadtuk a kezdeményezést, és tovább fogunk lépni. Verhofstadt úr azt mondta, hogy nem lenne szabad a munkacsoportra várnunk. Nos, aktívan és konstruktívan hozzájárulunk a Herman Van Rompuy elnök úr elnökletével működő munkacsoport munkájához, de igen, élni fogunk kezdeményezési jogunkkal, és hamarosan konkrét jogalkotási javaslatokat fogunk előterjeszteni a gazdasági kormányzás megerősítéséről.
Ez a közösségi módszer lényege, és önök is ezt sürgették ma, mégpedig nagyon helyesen. Nem engedhetjük meg magunknak a várakozás luxusát, hanem késedelem nélkül cselekednünk kell. Most abszolút elengedhetetlen, hogy továbblépjünk ezekkel a kezdeményezésekkel.
Ezért azzal kívánom lezárni szavaimat, hogy az intézmények szövetségére van szükségünk a célkitűzések véghajtásához. Az Európai Unió legjobb eredményeit mindig a Parlament és a Bizottság szövetségével érte el, ezért e tekintetben számítok az önök támogatására. Az is fontos, hogy nyitott megközelítés alkalmazásával a nemzeti parlamenteket is bevonjuk, ahogyan Goulard asszony javasolta.
Ami azonban a legfontosabb, kérem, emlékezzenek arra, hogy az Európai Parlament az Európai Unióban valamennyiünknek segíthet abban, hogy gyorsabban és eltökélten lépjünk fel. Ezért kérem, győzzék meg választópolgáraikat, és segítsenek nekünk a tagállamok és nem csak a spanyol elnökség meggyőzésében, amely nagyon mély meggyőződéssel rendelkezik. Bízok abban, hogy önök képesek hangjukat hallatni és hallatni is fogják, és számítok arra, hogy önök nagyon erőteljes és határozott álláspontot foglalnak el az Európa 2020-ról szóló állásfoglalásban a Parlament ezen üléshete folyamán.
Kedves barátaim! Semmi sem lehet számunkra annyira fontos, mint hogy teljes gőzzel haladjon a gazdasági kormányzás megerősítése Európában.
Elnök
A vitát lezárom.
Írásbeli nyilatkozatok (az eljárási szabályzat 149. cikke)
George Sabin Cutaş
írásban. - (RO) Ha érdemes valamilyen tanulságot levonni a jelenlegi gazdasági válságból, akkor az csak a szolidaritás lehet. Az a tény, hogy egy globalizált világban élünk, amelyben az államok gazdaságai kölcsönösen függenek egymástól, egyáltalán nem új. Az országok azonban nem hagytak fel izolacionista logikájukkal, amelynek keretében a gazdasági kihívásokra nemzeti szinten alkalmaznak megoldásokat, azok szélesebb léptékű hatásának mindenfajta figyelembevétele nélkül.
A lisszaboni stratégia amiatt fulladt kudarcba, hogy a tagállamok nem vállaltak politikai elkötelezettséget aziránt, hogy élen járjanak célkitűzéseinek elérése során. Annak biztosítása érdekében, hogy az EU 2020 stratégia sikert hozzon, ahol a lisszaboni stratégia megbukott, a nemzeti reformprogramokat európai szinten hatékonyabban nyomon kell követni. A társadalmi integrációnak is a helyes gazdasági kormányzás egyik fő célját kell képeznie, és az állami szolgáltatásnyújtóknak meg kell tanulniuk, hogy a pénzügyi nyereség elé helyezzék az embereket.
João Ferreira
írásban. - (PT) Alig több mint egy évtizeddel az euró létrehozása után beigazolódnak az akkoriban elhangzott figyelmeztetéseink. A nagyon különböző fejlettségi stádiumú gazdaságok integrációja névleges konvergenciakritériumok és egyedi monetáris és árfolyam-politikák mellett - amelyek mind a nagyhatalmak szükségleteinek kielégítését szolgálják - tovább súlyosbította az EU-ban az egyenlőtlenségek miatti válságot, és olyan helyzethez vezetett, amelyben kérdésessé váltak a periférikus gazdaságok.
Az általuk létrehozott válsággal szembesülve a spekulatív pénzügyi tőke döntéshozatali központjai - valamint az EU intézményeiben és a kormányokban lévő intézményi kiterjesztéseik - éppen most indítottak új és másfajta támadást Európa népeivel és munkavállalóival szemben. Az EU urai úgy döntöttek, hogy elragadják a tagállamok költségvetési hatásköreit, és ezt nem a szolidaritás nevében tették, amely koncepció egyre idegenebb tőlük, hanem a stabilitás nevében, amelyet a nagyhatalmak az euró tekintetében követelnek; ez a demokrácia és a népek szuverenitásának tűrhetetlen arculcsapása. Ezt az arculcsapást színtiszta szociális terrorizmusnak minősíthető intézkedések kísérik, amelyeknek a nemzeti kormányok jámboran alávetik magukat. Az úgynevezett "európai gazdasági kormányzásra” és a zajló integrációs folyamat egyre antidemokratikusabb jellegére az Európa-szerte küszködő munkavállalók adják meg a választ. A szükséges változás ebből a küzdelemből és annak az előrelépés irányába ható hajtóerejéből fog kibontakozni.
Ilda Figueiredo
írásban. - (PT) Sajnálatos, hogy az Európai Tanács és a Bizottság azzal a kijelentéssel érkeztek ide, hogy a költségvetési fegyelem keretében hoznak intézkedéseket a pénzügyi és termelési problémák megoldására, és hogy a munkacsoport létrehozását a hosszú távú intézkedések szempontjából nagy diadalként tüntetik fel.
A tétova intézkedések késedelmének elismerése ellenére az EU spanyol elnökségének és a Bizottságnak a képviselői azt erősítették meg itt, hogy a kapitalista integrációnak ugyanazon az útján fognak továbbhaladni, és azt tovább fogják építeni; teljes körükben a fejetlenség. Jobbnak látják figyelmen kívül hagyni, hogy az úgynevezett "ideiglenes stabilizációs intézkedés” és a kapcsolódó alap semmi másra nem lesz jó, mint hogy tompítsa a pénzügyi válság fájdalmát, és elrejtse azt a tényt, hogy csak a jelenlegi politikákkal való szakítás és az irányváltás hozhat társadalmi előrehaladást. E célból létfontosságú elsőbbséget biztosítani a termelésnek, a minőségi közszolgáltatásoknak, a jogokat biztosító munkahelyek teremtésének, a fizetéseknek, a méltányos nyugdíjaknak, a társadalmi integrációnak és a jövedelmek méltányos megosztásának és elosztásának.
Mindez azonban valódi gazdasági és társadalmi kohéziót igényel, az Unió költségvetésének világos megerősítésével, szolidaritással, több közpolitikával és a gazdaság alapvető ágazatainak állam általi ellenőrzésével.
Edit Herczog
írásban. - (HU) A gazdasági válságból való kilábalás útja igen rögös, ráadásul az eurózónát megingatták a Görögországban és más tagállamokban is jelentkező fiskális problémák. Mindez felvetette a kérdést, hogy vajon Európa képes-e felvenni a versenyt az Egyesült Államok vagy Kína gazdasági erejével. Ez okból az Uniónak az EU 2020 stratégiával hatékony választ kell adnia a gazdasági és pénzügyi válságra, versenyben kell, hogy tartsa ennek az 500 millió ember életét meghatározó blokk gazdasági erejét, vagyis, hogy a 27-ek ne maradjanak le gazdasági és politikai riválisaik mögött. Napjaink kihívásainak összetettsége integrált politikai eszközrendszert tesz szükségessé. Kiemelt jelentőséget kell, hogy tulajdonítson az Európai Unió a kutatásnak és az innovációnak az olyan kihívások, mint például az éghajlatváltozás és a növekvő globális verseny megoldása érdekében. S mivel a válság utáni időszakban a növekedés és a munkahelyteremtés kutatás és innováció által történő ösztönzése minden eddiginél fontosabbá vált, ezt javaslom az EU 2020 stratégia elsőszámú céljaként rögzíteni. Megalapozott félelmünk azonban, hogy a jelenlegi költségvetés nem fedezi kellőképpen a XXI. század kihívásainak való megfeleléshez szükséges pénzügyi igényeket. A költségvetési bizottság tagjaként arra kérem fel az Európai Bizottságot, hogy terjesszen elő egy olyan bátor, ambiciózus, de egyben megvalósítható új költségvetési modellt, amellyel sikerre lehetne vinni az EU 2020 stratégiát.
Anneli Jäätteenmäki
írásban. - (FI) Kitűnő, hogy az Európa 2020 stratégia figyelembe kívánja venni a fiatalokat. Nem megy azonban elég messze, tartalma korlátozott és pesszimista, és nincs benne elég konkrét célkitűzés, ezekből többre lenne szükség. A fiatalok munkanélküliségére vonatkozó számadatok riasztóak. Ez több mint kétszer annyi, mint más munkanélküliségi kategóriákban. Lettországban és Spanyolországban a fiatalok közel fele munkanélküli. Minél tovább maradnak az emberek munkanélküliek, annál nagyobb nemcsak a szegénység, hanem a kirekesztés kockázata is. A csak kevés munkatapasztalattal rendelkező fiatalok rosszabb helyzetben vannak a munkaerőpiacon, különösen akkor, amikor létszámleépítésekre kerül sor. Az előrejelzések szerint munkaerőhiány lesz. Nem vehetjük azonban magától értetődőnek, hogy azok a fiatalok, akik most munkanélküliek, képesek lesznek kielégíteni ezt a munkavállalók iránti jövőbeni igényt. Nem szükségszerűen vezet egyenes út a tartósan munkanélküli fiatalok társadalomba való újbóli beilleszkedéséhez. Konkrét intézkedésekre van szükségünk. A fiataloknak munkahelyekre van szükségük, nem ígéretekre. Nagyon fontos, hogy felelősséget vállaljunk a jövőért, és hogy továbbra is valamennyi tervünk középpontjában a gyermekek és a fiatalok álljanak.
Lívia Járóka
írásban. - (HU) A tagállamok gazdaság- és foglalkoztatáspolitikáját közös elvek szerint összehangoló 2020-as stratégia útnak indítása jelenti az előttünk álló talán legfontosabb feladatot. Szeretném üdvözölni, hogy a fenntartható szociális piacgazdaság, a környezetvédelem és az innováció szempontjai mellett a stratégia nagy hangsúlyt fektet a szegénység és kirekesztés elleni küzdelemre, illetve a társadalmi kohézió erősítésére, amely az előbbieknek is feltétele, és amely a spanyol-belga-magyar elnökségi trió programjának egyik alappillérét jelenti. Fontos előrelépésnek tartom, hogy az Európai Bizottság, a stratégiához kapcsolódó integrált iránymutatásainak második felében ambiciózus és számszerűsített célokat fogalmaz meg e téren, mind az aktív korú lakosság 75%-os foglalkoztatottsága, mind pedig a nemzeti szegénységi küszöb alatt élők számának 25%-os csökkentésével. A fenti célok teljesítésének nyomon követése és ellenőrzése, illetve a társadalmi kirekesztés elleni küzdelem értékelése céljából érdemes megfontolni a 2001-es laekeni Európai Tanács által elfogadott "Laekeni indikátorok”, illetve azok időközben bővített és tovább részletezett komponenseinek alkalmazását. A laekeni indikátorok részletes és megbízható képet adnak a társadalom egyes csoportjainak a közélet bizonyos szegmenseiben elfoglalt helyzetéről, és az elmúlt években számos uniós intézmény - köztük az Eurostat - alkalmazta sikerrel.
Danuta Jazłowiecka
írásban. - (PL) A vita tárgyát képező Európa 2020 stratégia fő céljának a gazdasági növekedés biztosításának kellene lennie az Európai Unióban, valamint a foglalkoztatás növelésének. Az általunk hozott intézkedéseknek a gazdasági tevékenység fokozására és ily módon a hosszú távon fenntartható gazdasági növekedés elérésére kellene irányulniuk. A Bizottság által javasolt mutatókat ki kellene egészíteni az infrastrukturális telítettség mutatójával a távinformatika, a közlekedés, az energia, a környezet és a szociális ügyek területén. A jól fejlett infrastruktúra a belső piac hatékony működésének alapja, amely végül a belső kereslet és a gazdasági tevékenység növekedéséhez vezet. Ezen túlmenően a jól fejlett infrastruktúra szükséges a régiók fejlettsége közötti különbségek csökkentéséhez, ami jobb versenyképességhez és erősebb gazdasági, társadalmi és területi kohézióhoz vezet. Továbbá szeretném megemlíteni a foglalkoztatási mutatót, amelyet prioritásként kellene kezelni. Az általunk tett lépéseknek nemcsak a strukturális reformokra kellene koncentrálniuk, hanem az uniós munkaerő és szellemi tőke jobb felkészítésére és kihasználására is. Feltételezem, hogy egyikünknek sincs kétsége afelől, hogy az EU 2020 stratégia végrehajtása mellett erőteljesebb vezető szerepre és nagyobb politikai felelősségre lesz szükség a tagállamok és az Európai Bizottság részéről is a strukturális reformok végrehajtása terén. Ezzel összefüggésben hasznos lenne bevezetése után körülbelül öt évvel, vagyis a jelenlegi Európai Bizottság mandátumának végén elvégezni az EU 2020 stratégia alapos értékelését. Ez lehetővé tenné a politikai felelősség erősítését és az intézkedések eredményekkel való összefüggésbe hozását.
Sandra Kalniete
írásban. - Az EU 2020 stratégia végrehajtásának a gazdasági kohéziót kellene hangsúlyoznia, ami azt jelenti, hogy még mindig döntő jelentőségű az elmaradott, illetve a jobban prosperáló uniós régiók közötti gazdasági egyenlőtlenségek csökkentése. Úgy vélem, hogy az EU-nak még mindig nagyrészt a szolidaritás elvére és a jövedelmi egyenlőtlenségek elsimítására szolgáló eszközökre kellene fordítania figyelmét. Továbbra is azokra az uniós régiókra kell helyezni a hangsúlyt, amelyeket a leginkább sújtott a gazdasági és pénzügyi válság, és értékelni kellene ezen régiók mindegyikének sajátos helyzetét, és meg kellene tenni a helyénvaló válaszlépéseket a megfelelő kihívásokra.
Az Európa 2020 stratégiában a mezőgazdasági ágazatot modern gazdaságunk bármely másik ágazatához hasonlóan kezelik, és ezt örvendetesnek tartom. A közös agrárpolitika elkötelezett támogatója vagyok, amely egyenlő versenyfeltételeket biztosít valamennyi tagállam számára. A tisztességes belső piaci verseny kulcsfontosságú az európai mezőgazdaság világpiaci versenyképességéhez. Szinergiát kell létrehozni a 2020-as stratégia és a KAP 2013 utáni reformja között - mindkettőnek az intelligens zöld növekedés előmozdítására kell összpontosítania.
Filip Kaczmarek
írásban. - (PL) A lengyel kulturális és nemzeti örökségért felelős miniszter, Bogdan Zdrojewski, rámutatott arra, hogy az Európa 2020 stratégiába bele kellene foglalni egy szempontot, amely a kultúra. Meg kell vallanom, a miniszter érvelése meggyőző, minthogy a következőt szeretné: "hangsúlyozni annak szükségességét, hogy teljes mértékben kihasználjuk a kultúrában és az alkotó ágazatokban - Európa szellemi és szociális tőkéjében - rejlő potenciált”.
Az alkotó ágazatok olyan tényezőként kezelhetők, amely versenyelőny létrehozását fogja lehetővé tenni Európa számára. Az Európa 2020 stratégiát idén márciusban megvitatták a kulturális miniszterek informális ülésén. E vita eredményeképpen a spanyol elnökség felszólította a "Tanácsot, hogy a 2020-as stratégiában ismerje el és használja fel Európa alkotó potenciálját a kultúrán és a kapcsolódó ágazatokon keresztül”, valamint a "tagállamokat és a Bizottságot, hogy saját területeiken dolgozzanak e célok elérése érdekében .. az innovációhoz, a versenyképességhez, a digitális menetrendhez és a társadalmi integrációhoz kapcsolódó reprezentatív kezdeményezések útján”.
Remélem, ezek a felhívások meghallgatásra találnak, és át lesznek ültetve a gyakorlatba.
Iosif Matula
írásban. - (RO) Az utóbbi néhány év nagyléptékű gazdasági válsága hozzájárult az EU által az évszázad elején megszabott célkitűzések sikertelenségéhez. Ez az oka annak, hogy miért fontos számunkra a lisszaboni menetrend hiányosságainak azonosítása és az elért pozitív eredmények előtérbe helyezése, valamint a múltban elkövetett hibák elkerülése. Fontosnak tartom, hogy most képesek legyünk levonni a tanulságot a lisszaboni stratégia sikertelenségéből, és képesnek kell lennünk arra is, hogy intézkedjünk ennek jövőbeni hatásának enyhítése érdekében. Úgy gondolom, hogy rendelkezünk azzal a nagy előnnyel, hogy ismerjük a kudarc okait, és sikeresen elkerüljük ezeket az új EU 2020 stratégia részeként. Ezen a ponton különösen a többszintű kormányzás megerősítésére szeretném felhívni a figyelmet. Be kell vonnunk a helyi és regionális hatóságokat, valamint a civil társadalmat a kormányzási folyamatba, mivel az uniós statisztikák szerint a helyi és regionális hatóságok élvezik a közpolgárok körében a legmagasabb fokú bizalmat. A regionális szempont erősítése ugyanakkor szerepel az EU 2020 stratégia prioritásainak listáján. E tekintetben úgy érzem, hogy a jövőbeni kohéziós politika szerepe a meghatározott helyi potenciál azonosítása és kihasználása.
Rareş-Lucian Niculescu
írásban. - (RO) A jelentés pontosan meghatározza a strukturális és kohéziós alapok fontos hozzájárulását Európa gazdasági életéhez, és azoknak a célkitűzéseknek az elérése során, amelyeket az EU 2020 napirend részeként terjesztettek elénk. Egyes elképzeléseket érdemes kiemelni: ilyen a városok által betöltött kulcsszerep e célok elérése során és a kutatás és az oktatás szerepe.
Ugyanakkor szeretnék hangot adni aggodalmamnak amiatt, hogy a jelentés nem átfogóbb, és nem terjed ki a vidékfejlesztési alapok által játszott szerepre. A vidék gazdasági életének élénkítésével, az európai mezőgazdaság korszerűsítésével, a fiatal gazdálkodók elindulásának segítésével és a legjobb gyakorlat terjesztésével maguk a vidékfejlesztési alapok fontos és üdvözlendő módon járulnak hozzá az Európai Unió egészében az általános gazdasági haladáshoz.
Kristiina Ojuland
írásban. - (ET) Tisztelt elnök úr! Az Európa 2020 stratégia körvonalazásakor a Bizottságnak természetesen sikerült sok, általunk vágyott óhajt kifejezésre juttatnia, mégis úgy tűnik, hogy megfeledkezett a jelenlegi valóságról. Sok tagállam, köztük Észtország is nagy költségmegszorításokra vállalkozott a nemzeti költségvetés egyensúlyba hozása érdekében. Az euróövezetre vonatkozó maastrichti kritériumok teljesítése mellett Észtországnak sikerült saját költségvetését stabilizálnia. Ugyanakkor az ez idáig több tagállamban működtetett felelőtlen költségvetési politika következményei nyilvánvalóan még több éven át kísérteni fogják az Európai Uniót. Tekintettel a jelenlegi összetett gazdasági helyzetre, továbbra sem világos, hogy a Bizottság stratégiája és az abban foglalt nagyprojektek hogyan szándékoznak ezt kezelni. Tanulhatnánk saját hibáinkból, és - a sikertelen lisszaboni stratégiától eltérően - világosan felmérhetnénk, hogy hogyan fogjuk elérni a kitűzött célokat, milyenfajta pénzügyi forrásokat leszünk képesek felhasználni, és hogy forrásaink lehetővé fogják-e tenni számunkra bármely célkitűzés elérését. Nincs szükségünk nagy szavakra az Európai Unió szintjén; minden tagállamnak is törekednie kell költségvetésének egyensúlyba hozására és a gazdasági növekedés elérésére. Tudomásul véve a világgazdaságban végbemenő strukturális változásokat, főként a verseny erősödését, valamint az európai demográfiai változásokat is, a zengzetes, ám üres szavakból álló elképzelések helyett az Európai Unió teljes gazdasági és társadalmi rendszerének radikális átalakítására kell összpontosítanunk. Nincs más módja annak, hogy ma megszabaduljunk a jóléti társadalomtól, amely ugyan még mindig kényelmes, de gyorsan versenyképtelenné válik, és ezért hanyatlóban van. Szükségszerűen népszerűtlen intézkedésekkel nézünk szembe, de ha ma meghozzuk ezeket a döntéseket, sokkal gyorsabban alkalmazkodni fogunk az új valósághoz.
Sirpa Pietikäinen
írásban. - (FI) Az általunk tapasztalt gazdasági válság három, egymással összefüggő válság folyamatából áll. Ezek a pénzügyi válság, a reálgazdaság ezt követő válsága és az államháztartások válsága, amely most ezekből következik.
Ezek a napvilágra hozták az európai és globális ellenőrzés és felügyelet problémáit: a gazdasági válság nagyrészt az egykor uralkodó rendszer és a politika válságának kérdése. Sem a pénzügyi világ, sem a gazdasági tevékenység nem tudja többé, hol vannak a határai. Nem lehet a határaikat túllépő tevékenységeket pusztán nemzeti eszközök segítségével kezelni: regionális és globális szabályokra van szükségünk.
Mint Monti úr múlt héten megjelent jelentése megállapítja, az egyes válságokra adott egyszeri és eseti megoldás már nem elég Európának. Kiszámítható és hosszú távú megoldásokra és eszközökre van szükségünk, hogy jobban tudjuk kezelni a jövőbeni válságokat, mint ahogyan most tesszük. E téren kritikus jelentőségű a tagállamok együttműködési hajlandósága és képessége, amely még mindig sok kívánnivalót hagy maga után. A Tanács dicséretet érdemel határozott fellépéséért a válság megoldása során, amely az Unió egészét fenyegette, de nagyon gyorsnak már kevésbé mondható a fellépése: ezt pedig a tagállamok részéről csak kényszerből követte tényleges intézkedés. A késlekedés valószínűleg súlyosbította a helyzetet.
A jövőben a fellépés egyik legnyilvánvalóbb formája annak szükségessége, hogy megreformálják az uniós költségvetést és biztosítsák, hogy a nemzeti költségvetések jobban igazodjanak a közös célkitűzésekhez. A pénzügyi ellenőrzések és a szabályozás hatékonyságának növelése máris folyik, de még így is további intézkedésekre van szükségünk annak biztosítására, hogy valamennyi pénzügyi termék hatékony és megvalósítható szabályozás hatálya alá kerüljön.
Rovana Plumb
írásban. - (RO) Az EU szegénységi szintjének minimálisan 25%-os csökkentése 2020-ig olyan cél, amely szorosan összefügg a növekedéssel és a népességen belüli foglalkoztatással, amely a társadalmi integrációs politika egyik prioritása. Ez az oka annak, hogy ambiciózus hosszú távú stratégia szükséges a szegénység leküzdéséhez, a szegénység csökkentésére vonatkozó nagyléptékű célokkal, amelyek kulcsfontosságú pontjai közé kell tartoznia a foglalkoztatási ráta emelésének, mégpedig jó minőségű munkahelyekkel, többek között a nők, a fiatalok, az idősek és a szegény munkavállalók számára is.
Ennek a stratégiának magában kell foglalnia a munka és a magánélet közötti egyensúly és a nyitott munkaerőpiacon a nagyobb részvétel elérését célzó intézkedéseket, amibe a román és bolgár munkavállalókra vonatkozó hozzáférési korlátozások megszüntetése is beletartozik. A szegénység csökkentésének másik célkitűzése az ekvivalens nemzeti medián jövedelem legalább 60%-ának megfelelő minimáljövedelem megállapítása, a vonatkozó ágazatban nemzeti szinten fennálló átlagfizetés legalább 60%-ának megfelelő minimálbér megállapítása, az összehangolt európai lakhatási stratégia mellett. Mindekhez az intézkedésekhez világos menetrendnek kell társulnia, amely könnyen megvalósítható és nyomon követhető.
Joanna Katarzyna Skrzydlewska
írásban. - (PL) Az Európa 2020 stratégia egyik célja a 20 és 64 év közöttiek foglalkoztatási rátájának 75%-ra való emelése. Egy másik cél a szegénység elleni küzdelem, amely 20 millió ember helyzetét hivatott javítani. Ezek a hatások nagyon kívánatosak és nagyon nagyra törőek. Célkitűzésünk egy korszerűsített munkaerőpiac nagymértékben szakosodott, pontosan orientált és nagyon hatékony munkaerővel. Úgy gondolom azonban, hogy ezt nehéz lesz elérni. Jelenleg a fiatalok 15%-a nem fejezi be a középiskolát. Több mint 30% szerez felsőfokú végzettséget, de ennek ellenére nem talál munkát, mert a megszerzett képesítések nem felelnek meg a piac igényeinek. Az egész életen át tartó tanulás programja nem veszi figyelembe azoknak az embereknek a sajátos helyzetét, akik nem rendelkeznek egyetemi végzettséggel. Ha azonban a szegénység jelenségéről beszélünk, az ugyanezeket a társadalmi csoportokat veszélyezteti a leginkább: a munkanélkülieket, a kevésbé iskolázottakat és az időseket. Ez a magas munkanélküliség kétségtelenül a válság hatása, amely egyebek mellett az ipari termelés 20 évvel ezelőtti szintre való visszaesését idézte elő. Támogatom a Bizottság következetes erőfeszítéseit, amelyek arra irányulnak, hogy versenyképessé tegyék az EU gazdaságát az Egyesült Államokkal és Japánnal szemben, de a kivételesen nehéz pénzügyi helyzetben reálisabb megközelítést javasolok.
Csaba Sógor
írásban. - (HU) A gazdasági és pénzügy válság sok tagállamban takarékossági intézkedések elfogadását, a régi struktúrák reformját tette szükségessé. Ismét bebizonyosodott, hogy a nagy változásokat, a nagy reformok elindítását egy válság képes felgyorsítani. Az Európai Uniónak is el kell gondolkodnia azon, hogy az új kihívásoknak való megfelelés, a versenyképesség fokozása érdekében milyen irányba mozdul el, képes lesz-e jobban összehangolni a tagállamok érdekeit, így erősíteni a belső kohéziót? Azt gondolom, hogy nem csak az Európa 2020 stratégia sikerének, hanem az Unió jövőjének szempontjából is kulcsfontosságú az új tagállamok sajátos helyzetének fokozottabb figyelembevétele a reformok megvalósítása során. Kérem a Tanácsot, hogy kiemelt figyelmet fordítson erre, különösen a közös mezőgazdasági politikával és a kohéziós politikával kapcsolatos strukturális átalakítások terén.
Nuno Teixeira
írásban. - (PT) A lisszaboni stratégia különféle szempontjai azonosíthatók, amelyek nem sok sikert hoztak. A megállapított célok közül keveset sikerült elérni, különféle tényezők miatt: többek között a politikai akarat és az eszközök - nem utolsósorban a pénzügyi eszközök - hiánya miatt. A helyi és regionális hatóságok is rámutattak arra, hogy nem vonták be őket kellőképpen, sem a stratégia meghatározásába, sem végrehajtásába, és hogy az európai és a nemzeti célkitűzések nem illeszkedtek jól egymáshoz.
Mindez a hitelességi deficit árnyékot vetett a lisszaboni stratégia programjára, amely arra is visszavezethető, hogy ugyan nagy részletességgel határozták meg, végrehajtásának módja nem volt kellően felelős. A gazdasági bizonytalanság, a törékeny államháztartások és a magas munkanélküliség időszakában az új 2020-as stratégiát lehetőségnek kell tekinteni arra, hogy elgondolkozzunk azon, hogy a nyilvánosság milyen irányt szeretne az Európai Unió számára. Mindazonáltal nehéz lesz mindenkinek ugyanabba az irányba tartania, miközben a tagállamok és régióik - különösen a legkülső régiók - továbbra is ugyanolyan egyenlőtlenek maradnak, mint amilyenek most.
Talán itt az ideje annak is, hogy a gazdasági, pénzügyi, sőt, költségvetési kapcsolatok új típusait alakítsuk ki, különösen az euróövezetben. Meggyőződésem, hogy az ilyen kapcsolatok döntően hozzájárulhatnak a jelenleg kitűzött, különösen a területi kohézióhoz kapcsolódó célok eléréséhez.
Jarosław Leszek Wałęsa
írásban. - (PL) Az Európai Bizottság márciusban új gazdaságfejlesztési tervet terjesztett elő Európa számára. A lisszaboni stratégia után az Európa 2020 a következő kísérlet az európai gazdaság élénkítésére. A kihívás azonban ezúttal nehezebb, mert a tervet egy gazdasági válság körülményei között kell megvalósítani. Az új stratégiában javasolt prioritások az intelligens növekedés, a fenntartható növekedés és az inkluzív növekedés, és ezek határozzák meg, hogy az EU hová kíván 2020-ig eljutni.
Mielőtt azonban elkezdenénk e prioritások alapján fellépni, le kell vonnunk néhány tanulságot a gazdasági összeomlásból, amely világszerte tartósan elhúzódik. Európa gazdaságai szoros kapcsolatban állnak egymással. Semelyik tagállam nem képes önmagában hatékonyan ellenállni a globális fenyegetéseknek. Ha együtt lépünk fel, erősebbek vagyunk, és ezért a válságból való sikeres kilábaláshoz és az Európa 2020 elveinek megvalósításához az Európai Unió valamennyi országa gazdaságpolitikáinak szoros összehangolása szükséges. Ha nem így teszünk, ez egy másik elvesztegetett évtizedhez, a növekedés tartós leállásához és tömeges munkanélküliséghez vezethet.
Az új stratégia nagyon ambiciózus elképzeléseken alapul. Ezzel kapcsolatban mindent meg kell tennünk azért, hogy ez a másik európai gazdasági stratégia kidolgozására tett kísérlet végül ne bizonyuljon csupán vágyálomnak, és ne jusson a lisszaboni stratégia sorsára, amelynek a világ legdinamikusabb tudásalapú gazdaságává kellett volna átalakítania Európát 2010-re, ám látványos kudarcba fulladt. Köszönöm.
