Az iráni helyzet (vita) 
Elnök
A következő pont a közös kül- és biztonságpolitikai főképviselő, illetve a Bizottság nyilatkozatának meghallgatása az iráni helyzetről.
Szívélyesen üdvözlöm Javier Solana főképviselő urat. Solana úr, Öné a szó.
Javier Solana
közös kül- és biztonságpolitikai főképviselő. - Elnök úr, nem kívánok beleavatkozni az itt folyó vitába, de az Ön meghívására átveszem a szót. Először is hadd köszönjem meg Önnek ezt a mai meghívást. A 2008. évben ez az első alkalom, hogy felszólalhatok a Parlamentben. Abban mindannyian biztosak vagyunk, hogy a 2008. év legalábbis nagyon izgalmas lesz. Szeretném tovább folytatni a szoros együttműködést a Parlamenttel, Önnel és e Ház nagyra becsült tagjaival.
A mai napon nagyon fontos vita vár ránk: egy olyan kérdést vitatunk meg, amely a nemzetközi közösség napirendjén a legfontosabb kérdések között szerepel. Erről szeretnék röviden beszélni, kellő időt szánva arra, hogy kiderüljön, együtt képesek vagyunk-e megérteni ezt a rendkívül összetett kérdést, amely ma a nemzetközi közösség napirendjének élén áll, és a megértésen túl előre tudunk-e lépni a megoldás felé.
Hadd kezdjem néhány megjegyzéssel. Irán a Közel-Kelet egyik meghatározó országa. Stratégiai szempontból fontos ország, regionális szereplőként nemkülönben fontos. Ezért szeretnénk építő szellemű kapcsolatokat ápolni Iránnal; de, amint tudják, e téren számos nehézségbe ütközünk.
Az iráni társadalom szinte vibrál, nagyon sok itt a tehetség. A diplomás nők aránya kivételesen magas. A perzsa az egyik leggyakrabban használt nyelv az interneten, különösen a blogokban, mivel a fiatalok ezúton is törekszenek az önkifejezésre.
Mint az Önök is jól tudják, napjainkban az iráni politikai helyzet rendkívül érdekes. Jelen vannak benne a demokrácia olyan elemei, amelyek a Közel-Kelet más országaiban nem fedezhetőek fel, noha a választási folyamat továbbra is sok kívánnivalót hagy maga után. A márciusi Madzslisz-választásokon például a jelöltek 30%-át diszkvalifikálták, és ez a leginkább a reformista tendenciák képviselőit sújtotta. Egyesek lehetőséget fognak kapni a fellebbezésre, mások nem. Mindazonáltal egy tökéletlen demokrácia is jobb a semmilyennél, ezért helyeslem a párbeszédet az iráni parlamenti képviselőkkel. Hálával tartozom az Európai Parlamentnek azért, hogy küldöttséget indított az iráni parlamentben dolgozó kollégák felkeresésére.
E Parlament képviselői ugyancsak joggal aggódnak a jogállamiság és az emberi jogok iráni helyzete miatt. Irán a világsajtó szabadságjogi indexének szinte a legalján található. A kivégzések száma emelkedett. Sajnálatos módon kínzásokról is számtalan jelentésben esik szó. Az ilyen tettek elfogadhatatlanok, és csak ártanak az Iránról mint civilizált országról kialakult képnek.
Mindazok, akik az emberi jogokért folytatnak kampányt Iránban - ilyen például az "egymillió aláírás” kampány a nők jogaiért -, támogatásunkra és csodálatunkra egyaránt méltók. Ma reggel abban a szerencsében volt részem, hogy ezekről a kérdésekről Souhayr Belhassen asszonnyal is beszélhettem, aki, mint tudják, az Emberi Jogok Nemzetközi Szövetségének egyik legfontosabb személyisége. Ha nagyobb lenne a szabadság, jobb az elszámoltathatóság és igazságosabb az igazságszolgáltatás, Irán a Közel-Kelet egyik legkreatívabb, legdinamikusabb társadalmává léphetne elő. Az Európai Unió korábban emberi jogi párbeszédet folytatott Iránnal, de 2004 óta az irániak ebben nem kívánnak részt venni.
Ugyanakkor számos olyan terület van, ahol Iránnal közösek az érdekeink, és a lehetőségeket még nem merítettük ki teljesen - ezek közül a legkézenfekvőbb az energiaszektor, de a kábítószer-kereskedelem és a terrorizmus elleni küzdelem terén is fel tudnánk lépni együttesen.
Jó lenne, ha Iránnal jobban együtt tudnánk dolgozni a régióban. Ebben a pillanatban azonban - mint tudják - ez nem könnyű, mivel Irán jelenleg nehezen tekinthető konstruktív partnernek. Úgy tűnik, szinte minden területen eltérő, olykor egyenesen ellentétes politikát folytatunk. Mi kétállamos megoldást szeretnénk elérni Palesztinában. Szeretnénk sikerrel zárni az annapolisi konferenciát. Irán továbbra is az egyetlen olyan ország a Közel-Keleten, amely nem fogadja el a kétállamos megoldás gondolatát. A Hamasz egyik fő fegyverszállítója. Ahmadinezsád elnök Izraellel kapcsolatos megjegyzései és a holokauszttagadás iránti támogatása mindnyájunk számára teljességgel elfogadhatatlan. Irán, mint tudják, Libanonban is destabilizáló tényező. A Hezbollah legfontosabb fegyverszállítója. Irakban szintén együttműködött az erőszakot folytató csoportokkal.
Mindezen tevékenységek folytán Irán - a mi szempontunkból - a Közel-Kelet problémás, nehezen kezelhető szereplője lett, ugyanakkor olyan tényező, amellyel jobban meg kell ismerkednünk és jobb együttműködésre kell jutnunk. Voltak már olyan időszakok, amikor Iránnal eredményes együttműködést tudtunk folytatni, például Afganisztánban, és én hiszek benne, hogy továbbra is keresnünk kell az ilyen lehetőségeket.
Mint tudják azonban, aggodalmunk egyik legfontosabb tárgya az iráni nukleáris program. Amennyiben Irán fegyvert fejlesztene, ez radikális instabilitás és veszély forrása lehetne a Közel-Keleten. Az atomsorompó rendszer egésze szempontjából szintén roppant káros lenne. A Közel-Kelet stabilitását még annak gyanúja is felboríthatja, hogy Irán nukleáris fegyver megszerzésére törekszik.
Célunk e gyanakvás megszüntetése. Ez végső soron csak tárgyalásos rendezéssel érhető el.
Üdvözöljük azt a tényt, hogy Irán a Nemzetközi Atomenergia-ügynökséggel együtt dolgozik az úgynevezett folyó ügyek némelyikének rendezésén. Mint tudják, a jelenlegi, Dr. El-Baradeivel folyó tárgyalási szakaszban Iránnak olyan fontos témákról szóló kérdésekre kell választ adnia, mint a fegyverkezés, és különösen a radioaktív szennyeződéssel kapcsolatos más, rendkívül fontos ügyek.
De még ha ezekre a múltra vonatkozó kérdésekre meg is kapjuk a választ, ez nem biztosítja azt a fajta átláthatóságot, amit Irán jelenlegi tevékenységeit vagy jövőbeni szándékait illetően kérünk. A jelenbeli átláthatóság megköveteli - amint azt már sokszor elmondtuk -, hogy Irán ratifikálja és hajtsa végre a kiegészítő jegyzőkönyvet.
Ennél is bonyolultabb kérdés az Irán jövőbeni szándékai iránti bizalom. Ha feltételezzük, hogy Iránnak a múltban volt fegyverkezési programja, most hogyan lehetünk biztosak abban, hogy a jelenlegi dúsítási program kizárólag polgári jellegű? Különösen megnehezíti a helyzetet, hogy e pillanatban nem látjuk semmi jelét annak, hogy Irán atomerőmű építéséről szóló szerződést írna alá, eltekintve az oroszokkal közösen épített bushehri erőműtől, amihez az oroszok szállították a fűtőanyagot. Csak az urándúsításról hallunk. Ha arról kérdezem - ahogy a minap Önök is megkérdezték - az iráni kormány képviselőit, mit terveznek a dúsított uránnal, soha nem kapok választ. Ez pár napja az Önök számára is bebizonyosodott.
Tény, hogy Irán csak azon hat országból álló csoport valamelyik tagjának segítségével tud polgári programot kidolgozni, akik tárgyalnak - vagy próbálnak tárgyalni vele, Japán kivételével. Nincs több olyan ország a világon, amelyik szállítani tudna egy polgári atomprogramot indítani vagy fejleszteni kívánó ország részére, csak ez a hat országból álló csoport, az ezekhez tartozó vállalatok, illetve Japán. Egy polgári célú iráni programban egyikünk sem lát semmi kivetnivalót, sőt, szívesen segítünk is benne. De erre egyikünk sem lesz hajlandó mindaddig, amíg meg nem bizonyosodunk arról, hogy Irán szándékai kizárólag békés célt szolgálnak.
Ezért törekszünk folyamatosan arra, hogy tárgyalásos megoldást érjünk el. Egyelőre sajnos - mint tudják - nem jártunk sikerrel. Sajnálatos módon az is lehetetlen, hogy ne tegyünk semmit, miközben Irán továbbra is figyelmen kívül hagyja az Ügynökség, illetve a Biztonsági Tanács határozatait. New Yorkban ezért folyik a munka egy újabb határozatot illetően. Ezek a határozatok nem büntetni akarják Iránt, hanem meggyőzni, hogy térjen vissza a tárgyalóasztalhoz: a magam részéről úgy vélem, minél előbb, annál jobb. Az Európai Unió és a Biztonsági Tanács állandó tagjai teljes mértékben egyetértenek ebben. Múlt csütörtökön fontos találkozót tartottunk ez ügyben.
Ha megengedik, tennék még egy megjegyzést, ami e tekintetben túlmutat Irán problémáján. Egy olyan világban, ahol az atomenergia iránt egyre nagyobb az érdeklődés, módot kell találnunk arra, hogy az országokat biztosítsuk arról, hogy a nukleáris fűtőanyaghoz anélkül is hozzájuthatnak, hogy maguknak kellene elvégezniük az urándúsítást - ami egyrészről drága, másrészről a nukleáris fegyverek elterjedésével kapcsolatos aggályokat vet fel. A magam részéről határozottan támogatom a nemzetközi fűtőanyag-ellátási biztosítékok gondolatát, esetleg egy fűtőanyagbank formájában. Ezt az ötletet partnereink közül már sokan forgatták, a nemzetközi közösség fontos szereplőihez hasonlóan. Ezen a téren sok jó gondolat vetődik fel. Úgy hiszem, eljött az ideje, hogy ezeket a gondolatokat tettekre, valóra váltsuk.
Amint a beszédem elején már mondtam, Irán meghatározó jelentőségű ország. Én magam már évek óta dolgozom a köztünk lévő kapcsolatok normalizálásán. Ez mindkét félnek, az irániaknak és az európaiaknak egyaránt kedvezne. Én hiszek ebben, és rendületlenül fogok dolgozni e cél elérésén - mivel ez Irán és az Európai Unió népeinek egyformán javára válna.
Benita Ferrero-Waldner
a Bizottság tagja. - Elnök úr, a jelenlegi helyzetben szerintem elkerülhetetlen, hogy az Iránról szóló vitákban az atomprogramra helyezzük a hangsúlyt. A nemzetközi közösség egységesen törekszik arra, hogy kielégítő megoldást találjon. Ez a megfelelő csatornákon keresztül végzett együttműködést jelenti a NAÜ-vel és az ENSZ Biztonsági Tanácsával. Egyúttal azt is jelenti, hogy támogatjuk Javier Solana főképviselő kitartó erőfeszítéseit a három plusz hármak nevében, az Európai Unió teljes körű támogatásával, mivel a nemzetközi egység továbbra is központi jelentőségű, amint az a legutóbbi berlini találkozón is megmutatkozott.
Amikor múlt héten fogadtam Dr. Szaíd Dzsalili iráni főtárgyalót, emlékeztettem elvi álláspontunkra. Senki nem kívánja megtagadni Irántól az atomenergia békés felhasználásához való jogot, ugyanakkor komoly szükség van a bizalom újjáépítésére és arra, hogy a megoldás megtalálására őszinte politikai hajlandóságot mutasson.
Miközben az Európai Unió minden lehetséges erőfeszítést megtesz, iráni oldalról sajnos egyelőre nem látok ilyen politikai akaratot. Amíg nem látjuk ezt a fajta politikai akaratot, sajnos nem lesz lehetőség a kapcsolat javítására, a kereskedelmi és együttműködési megállapodásról szóló tárgyalások és az energiáról szóló tárgyalások meg-, illetve újrakezdését is beleértve. A találkozónk alkalmával Dr. Dzsalilinek ezt kifejezetten megmondtam.
Bízom benne, hogy a Parlament ugyanezen a véleményen van, és továbbra is szilárdan támogatja Solana főképviselőt és a három plusz hármakat a fenntartható megoldás elérésében - egy olyan diplomáciai megoldás elérésében, amely egyrészről megőrzi Irán elidegeníthetetlen jogát az atomenergia békés célú előállításához, másrészt viszont objektív garanciákat nyújt arra nézve, hogy ezek a tevékenységek kizárólag békés jellegűek.
Bár az EU Iránhoz fűződő viszonyának alakulása nagymértékben az említett kérdésben elért előrelépéstől függ, a Bizottság úgy véli, hogy Iránnal való tárgyalásokat egynél több vágányon kellene folytatni.
E tekintetben szeretném jelezni, hogy nagyra értékelem az Iránnal való kapcsolatokért felelős küldöttség által Angelika Beer lendületes elnöksége alatt elvégzett munkát. Különösen a Beer asszony vezetésével lebonyolított múlt havi teheráni missziót szeretném méltatni. Az EP kapcsolatai, például az iráni Madzslisszal fontos kommunikációs csatornát jelentenek az Európai Unió és az Iráni Iszlám Köztársaság között.
A magas rangú tisztviselőkkel, köztük Mottaki külügyminiszterrel és az iráni társadalom különböző tagjaival tartott találkozói most is és a múltban is rendkívül értékesek voltak. A női aktivistákkal, a bebörtönzött diákok családtagjaival, a szakszervezetek és a kisebbségi csoportok képviselőivel való találkozói tanúsítják, hogy az Európai Unió nagy jelentőséget tulajdonít a minden tekintetben szabad, demokratikus és pluralisztikus Irán kialakulásának, összhangban a nemzetközi egyezményekkel, amelyekhez az Iráni Iszlám Köztársaság önként csatlakozott.
Az emberek közötti személyes kapcsolatok az előítéletek és a negatív sztereotípiák leküzdésének és a kölcsönös megértés erősítésének kiváló eszközei. Nagyon fontos például az Európa és Irán, a civilizáció két ősi oszlopa közötti tudományos, kulturális és művészi cserekapcsolatok továbbfejlesztésének támogatása, hiszen e két területen sok újat kínálhatunk egymásnak.
Ezért különös örömmel számolok be az Erasmus Mundus külső együttműködési "ablaka” idei tanévének sikeres megkezdéséről, amelynek révén az európaiak iraki, jemeni és iráni hallgatókkal és professzorokkal kerülnek kapcsolatba. A konzorciumban részt vevő iráni egyetemek Teherántól Shirazig, Mashhadtól Alzahráig terjedő hálózata roppant ígéretes. Az első tanulmányi körnek köszönhetően máris több mint 50 iráni egyetemi hallgató és tanár tanulhatott Európában. Szívből remélem, hogy ez a felállás mindkét irányban jól fog működni, és az európai hallgatók és tanárok is eljuthatnak Iránba.
Mindezen túlmenően számos területen folytatjuk az együttműködést Iránnal, például az afgán menekültek támogatása vagy a kábítószerek elleni fellépés terén. Ezzel kapcsolatban szeretném felhívni a figyelmet egy nemrég meghirdetett ajánlati felhívásra, amely iráni nem állami szereplőknek és helyi hatóságoknak kínál támogatást.
A program - ami amúgy Iránnal közösen az első ilyen jellegű - a társadalmi befogadást és szerepvállalást kívánja támogatni és megerősíteni. Oktatási és fejlesztési tevékenységeket tartalmaz, középpontban a szegénység elleni intézkedésekkel.
Végezetül, a program támogatja a civil társadalom és a helyi hatóságok közötti együttműködést és a hatáskörük erősítésére irányuló tevékenységeket. Ez a felhívás most nyitva áll, február 11-ig aktuális.
Másrészről, üdvözlöm a Parlament tavaly december 13-i plenáris ülésén elfogadott határozatot, amelynek értelmében 3 millió eurós keretet különített egy fárszi nyelvű televíziós hírszolgálat létrehozására. Egy erősen európai nézőpontú információ-előállító és -terjesztő médium fontos szerepet játszhat az iráni nyilvánossággal való jobb megértés elősegítésében.
Befejezésül egy fontos kérdéssel szeretnék foglalkozni: a demokrácia és az emberi jogok ügyével. A múlt héten Dr. Dzsalili itt a Parlament előtt az emberi méltóság fontosságát hangsúlyozta. E tekintetben természetesen csak helyeselni tudok az általa elmondottakat, ám a személyes találkozásunk alkalmával sajnos kénytelen voltam hangot adni az emberi jogok értékcsökkenésével és az iráni emberi jogi helyzettel kapcsolatos komoly aggodalmaimnak.
Az AFP sajtójelentésekből összeállított beszámolója szerint Iránban tavaly legalább 297 kivégzést hajtottak végre. Ez határozott növekedést mutat 2006-hoz képest, amikor az Amnesty International szerint 177 kivégzésre került sor. Az emberek megölésének más, kifejezetten kegyetlen módszereiről már nem is beszélve. Emiatt kénytelen voltam jelezni az iránti reményeimet, hogy az emberi jogok ügyében folytatott EU-Irán párbeszédet újra tudjuk kezdeni.
Annak a reményemnek is hangot adtam, hogy az elkövetkező parlamenti választásokon a jelöltek korábbinál szélesebb skálája indul. Az Európai Unió továbbra is erősen mozgósítva van ezen a fronton. A legutóbbi, január 25-i iráni nyilatkozat a halálbüntetésekről ugyancsak ezt erősíti meg.
A Parlamenttel teljes összhangban azt valljuk, hogy az Iránhoz fűződő viszonyunk nem tud rendesen fejlődni anélkül, hogy az emberi jogok terén a helyzet szisztematikusan javulna Iránban.
Michael Gahler
a PPE-DE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, az állásfoglalásunk az emberi jogok iráni helyzetével és az iráni atomprogramról folyó vitával foglalkozik. Az emberi jogok tárgyában a Ház az évek folyamán időről időre világosan kifejezte a véleményét. A főképviselő ma ismét a kivégzésekről és a kínzásokról beszélt. A közelmúlt eseményeinek fényében szeretném megemlíteni az Ahvazi arab közösséghez tartozó politikai aktivisták nevét, akiket halálra ítéltek, és felhívni az iráni kormányt arra, hogy ne végeztesse ki őket. A nevük Zamal Bavi, Faleh al-Manszúri, Szaíd Szaki és Raszul Mazrea; ugyanez vonatkozik két kurd újságíróra, Abdulváhid "Hiwa” Bútimárra és Adnán Hasszanpúrra is. Remélem, azzal, hogy Európában nyíltan beszélünk a helyzetükről, védelmet tudunk nyújtani számukra!
Ami a nukleáris kérdést illeti, Szaíd Dzsalili iráni főtárgyaló a múlt héten a Külügyi Bizottság felé nem jelezte egyértelműen Irán valódi szándékait. A 24 bizottsági tag kérdéseire összefoglaló, futólagos válasz érkezett. Így nem lesz könnyű eloszlatni a nemzetközi közösség és Irán között aktuálisan fennálló mélységes bizalmatlanságot. A nemzetközi közösség részéről a szolidaritás a legjobb válasz az ilyen kitérő magatartásra, állásfoglalásunkban ezért üdvözöltük a január 22-én Berlinben született megállapodást az ENSZ Biztonsági Tanács egy új határozatának megfogalmazásáról. Ebbe Oroszország és Kína is be lesz vonva, ami határozott jelzés lesz Irán felé. Az állásfoglalás a nemzetközi közösség által képviselt összehangolt hozzáállás keretében további intézkedésekről rendelkezik.
Úgy vélem, az a helyes, ha lehetőség szerint mindig törekszünk a párbeszédre, ugyanakkor időről időre világosan jelezzük, miben vagyunk érdekeltek: egyrészről az emberi jogok kérdésében, de másrészről az együttműködésben is, ámde csak és kizárólag akkor, ha Iránnak sikerül visszanyernie a közösségünk iránti bizalmát.
Hannes Swoboda
a PSE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, Dr. Solana, biztos asszony, itt három kérdésről van szó: az emberi jogokról, a nukleáris fegyverekről és a szabad, demokratikus iráni választásokról. Nem tartozik a mai témáink közé, hogy a Mudzsaheddint feketelistára kell-e tenni, vagy sem; ezzel külön kell foglalkoznunk.
Az emberi jogok terén az iráni kivégzések nagy száma és gyakori brutalitása az, ami nekünk különösen szemet szúr. Csatlakozom a Gahler úr által ezzel kapcsolatban elmondottakhoz, és remélem, hogy a nyilvánosságunk valamilyen hatást el tud érni.
A második kérdés a nukleáris program ügye. Teljes mértékben támogatjuk a főképviselő által elmondottakat. Nem akarunk atomfegyvert Iránban; a régióban sehol sem akarunk atomfegyvert. Már az is éppen elég felháborító volt, hogy sok ország - köztük sajnos az Amerikai Egyesült Államok is - végignézte, ahogy Pakisztánban kifejlesztik a bombát, és ahogy a bombagyártási technológiát átadták Iránnak, mivel Pakisztánra kizárólag a Szovjetunió, és ezáltal az Afganisztán elleni közös harc szempontjából tekintettek.
Amire most szükségünk van, az a felügyelet - ezért arra kérném, Solana úr, tegyen határozott erőfeszítéseket ennek érdekében -, hogy biztosítsuk, hogy a nukleáris iparágak, és különösen a dúsítási és hulladék-ártalmatlanítási műveleteik nagyobb mértékben beépüljenek a multilaterális keretekbe és szigorúbb felügyelet alá essenek. Többet kell tennünk ezen a téren, hiszen ez nemcsak Iránra, más országokra is vonatkozik.
A másik dolog, amire szükség van - és ehhez az amerikaiaknak is fel kell készülniük az újabb engedményekre -, a jogos biztonsági érdekek elismerése: és ezen nem valamelyik kormány érdekeit értem, hanem az iráni népét. Ezt a biztonságot garantálni kell, és akkor bizonyosan előre tudunk lépni az Iránnal való párbeszédben. Az ENSZ-határozatot hasonlóképpen helyeslem, mivel ez is komoly előrelépést jelent.
A választásokkal kapcsolatban csak megismételni tudnám az Ön nézeteit, Solana úr. A választások és a demokrácia akkor szolgálnak igazi célt, ha a választások valóban szabadon zajlanak. Ha Ahmadinezsád elnök hisz abban, hogy Iránban széles körű támogatottságnak örvend, csak biztatni tudom a külső beavatkozásoktól mentes, szabad választások megtartásának lehetővé tételére, hogy kiderülhessen, tényleg olyan széles körű-e a támogatottsága. Az iráni szabad választások az egész régió demokratizálódása szempontjából meghatározó jelentőséggel bírnak.
(Taps)
Annemie Neyts-Uyttebroeck
az ALDE képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, Dr. Solana, biztos asszony, mégiscsak elég paradox, hogy egy olyan ország, amely - ahogyan Solana úr is mondta - ilyen gazdag történelemmel, változatos kultúrával és dinamikus társadalommal rendelkezik, mint Irán, az emberi jogok legsúlyosabb megsértéseit kövesse el. Tragikus illusztrációja ennek a halálbüntetések tavalyi száma, amint arra a biztos asszony is utalt.
Ezért képviselőcsoportommal együtt úgy érzem, Irán e pillanatban saját történelmét árulja el, amikor a jelenlegi rezsim úgy kezeli a népet, ahogy az sajnos már jó néhány éve történik. Mindazonáltal úgy vélem, a megoldás a kitartó párbeszédben rejlik, úgy a lakossággal és a civil társadalommal, mint a politikai hatóságokkal, bármennyire is nehéz legyen ez utóbbi.
E tekintetben a Dzsalili úrral folytatott múlt heti vita nem volt kifejezetten szórakoztató, ugyanakkor rendkívül fontos volt, mivel ebből végre felismerhette, hogy ebben a Házban egyetlen olyan személyt sem talál, semelyik képviselőcsoportban, aki jóváhagyná vagy akárcsak fontolóra venné, hogy Irán újrakezdhesse nukleáris kutatásainak katonai célú felhasználását úgy, hogy erre ne reagálnánk.
Képviselőcsoportom nevében különösen üdvözlöm Solana úrnak azt a felvetését, hogy kezdjünk hozzá egyfajta multilaterális, multinacionális nukleáris fűtőanyagbank létrehozásához, mivel ez feltehetőleg jó módszer lenne arra, hogy a nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozásával kapcsolatos aggályainkat összekössük azzal, hogy az országok számára engedélyezzük a polgári célú nukleáris tevékenységek fejlesztésének folytatását.
Konrad Szymański
az UEN képviselőcsoport nevében. - (PL) Elnök úr, biztos asszony, Solana úr, Iránnal kapcsolatban a legfontosabb és legsürgetőbb az, hogy garanciát szerezzünk arra, hogy nem fog nukleáris fegyverekhez jutni. A különféle forrásokból, köztük a National Intelligence Estimate jelentéseiből származó információk ellenére ebben a pillanatban nem lehetünk biztosak abban, hogy Irán nem fog ilyen fegyvereket kifejleszteni.
Naivitás lenne azt gondolni, hogy a 2003 óta Iránban folyó urándúsítás kizárólag polgári alkalmazásokra irányult. Az eltelt időben a reformista Khatami elnök helyébe egy sokkal keményebb politikai vonal képviselője lépett. Arról sem szabad megfeledkeznünk, hogy a kezdeti szakaszokban minden nukleáris program polgári projektek leple alatt zajlott: ugyanez volt a helyzet Oroszországban, Indiában, Kínában és Izraelben. Felettébb valószínű, hogy a mostani polgári program is csak egy lépés a katonai célú urándúsítás felé vezető úton. Az Európai Uniónak ezért minden lehetséges módon nyomást kell gyakorolnia Iránra, a katonai megoldást sem kizárva.
Angelika Beer
a Verts/ALE képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, mindenekelőtt hadd köszönjem meg Solana úrnak és Ferrero-Waldner asszonynak, hogy ilyen alaposan felkészültek a látogatásra, és úgy az előzetes, mint az utólagos párbeszédbe és konzultációba bevontak bennünket.
Arra szeretném felhívni a figyelmet - remélem, nem értenek félre -, hogy ezt a vitát Iránban is hallani fogják. Felvilágosult, pluralista társadalommal állunk szemben, amely igyekszik megszerezni a számára szükséges információkat, mi pedig a fárszi televíziós hírszolgálat révén támogatjuk ezt a törekvést. Tudjuk, hogy az Ahmadinezsád-rezsim vezetői figyelemmel kísérik ezt a vitát, ezért úgy helyes, ha világosan megmondjuk Ahmadinezsád elnöknek és támogatóinak, hogy a 296 parlamenti hely jelöltjeinek többsége - hétezren vannak, de közülük kétezret minden jel szerint ki fognak zárni - egyértelműen azt mutatja, hogy belpolitikai szempontból védekező állásba szorult. Szolidaritást vállalunk a civil társadalommal, a nőkkel, a szakszervezetekkel és mindazokkal, akik fenyegetettségben élnek, és akiknek a neve pár perccel ezelőtt hangzott el.
(Taps)
Van egy másik oka is annak, amiért meg akartuk tartani ezt a mai vitát, amelyért szívből hálás vagyok. Irán zsákutcában van. Fejjel rohant a falnak, és most már nem tudja, merre tovább; nincs abban a helyzetben, hogy bármit is felajánlhasson. Ugyanakkor az is elgondolkodtató, hogy vajon mi, európaiak, kijátszottuk-e már az összes kártyánkat. A pártok és frakciók összefogásával létrejött iráni látogatásunk eredménye, hogy saját tárgyalási módot kell találnunk, és ez csak előfeltételek nélkül történhet, anélkül, hogy bárkit is sarokba szorítanánk.
Egy dolgot nagyon világosan megértettem mindazoknak az embereknek a szavaiból, akikkel találkozhattunk, és akik rá vannak szorulva a támogatásunkra, ez pedig nem más, mint hogy a szankciók gyengítik a civil társadalmat, viszont erősítik Ahmadinezsád elnököt. Ezért az eddigiek folytatása politikailag nem megoldás, mivel nem vezet ki a zsákutcából.
Befejezésül hadd nyomatékosítsam, hogy semelyik országban sem akarunk nukleáris fegyvereket látni. A magam részéről atomenergiát sem akarok, de ha Sarkozy elnök úr politikája azt diktálja, hogy kötni kell az atomenergia-szerződéseket bele a vakvilágba, mindenféle biztosíték, például atomsorompó-megállapodás nélkül, az európai külpolitika tovább fogja fokozni a nukleáris fegyverek elterjedésének kockázatát, ahelyett hogy segítene gátat vetni a folyamatnak.
(Taps)
Elnök
Köszönjük, Beer asszony, egyúttal jobbulást kívánunk a törött karjához.
Tobias Pflüger
a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (DE) Elnök úr, az amerikai hírszerzés jelentése szerint változott a helyzet. Most arra van szükség, hogy moratóriumot hirdessünk a nukleáris kérdésben. Az ügyet a Biztonsági Tanács helyett vissza kell adni a Nemzetközi Atomenergia-ügynökségnek. Iránban ma is nagyon élénken működik a civil társadalom, az ilyen csoportokkal, például a szakszervezetekkel szemben alkalmazott elnyomó intézkedések ellenére. Vannak elfogadhatatlan jelenségek, például a Madzslisz-választás jelöltjeinek visszautasítása, ezzel együtt én határozottan ellenzem a szigorúbb szankciókat, mivel ezek éppen az ellenkező hatást érnék el, különösen a demokratikus ellenzék szempontjából. Még most is hallhatunk Irán elleni háborús fenyegetéseket, különösen az Egyesült Államoktól. Az én képviselőcsoportom határozottan ellenez mindenfajta háborús fenyegetést vagy haditervkészítést.
Solana úr, a brit Guardian újság Robert Coopert, az Ön egyik munkatársát idézi, aki egy nemrég megjelent, az új NATO-ról szóló kiáltvánnyal kapcsolatban a következőket nyilatkozta: "Lehet, hogy mindenki másnál előbb fogunk atomfegyvereket használni, de ezt nem szívesen mondanám ki hangosan”. Ez a kijelentés összefügg az iráni helyzettel, Solana úr, és mikor kíván elhatárolódni tőle?
Hadd ismételjem meg: Iránnal tárgyalni kell, nem hagyhatjuk a helyzetet eszkalálódni és háborúba fordulni.
Bastiaan Belder
az IND/DEM képviselőcsoport nevében. - (NL) Elnök úr, az Iráni Iszlám Köztársaságból jó hírek és rossz hírek egyaránt érkeznek. A jó hír múlt hónapban jött, a teheráni ellenzéktől, amely nagyon határozottan kiállt Ahmadinezsád elnök holokauszttagadása ellen, kijelentve, hogy a holokauszt kétségbevonhatatlan történelmi esemény volt. Tudomásul vettük.
A rossz hír az a nyilvános fenyegetés volt, amit Mottaki külügyminiszter tett nemrégiben az ENSZ Biztonsági Tanácsa felé, amikor azt mondta, hogy amennyiben az ország nukleáris programjáról szóló, márciusban esedékes következő NAÜ-jelentés előtt új határozatot fogadna el az Irán elleni szankciókról, Teherán részéről ennek megfelelő, komoly válaszlépésre kell számítani.
Solana úr, azt szeretném tudni, Ön hogyan értelmezi ezt a nyilvános fenyegetést, illetve hogyan vélekedik arról az elképzelésről, hogy a NAÜ helyzetét egy műszaki szakértőkből álló, az iráni nukleáris helyzettel foglalkozó független bizottság létrehozásával kellene megerősíteni? Végül is ennek az UNSCOM és az UNMOVIC keretében voltak már előzményei. Ez esetben a bizottság jelentése adna iránymutatást a Biztonsági Tanács számára.
Philip Claeys
(NL) Elnök úr, az iráni rezsim továbbra is komolyan fenyegeti a stabilitást az egész Közel-Keleten, de azon túl is. Irán iszlamista és terrorista csoportoknak nyújt támogatást Libanonban, a palesztín területeken, Afganisztánban, Irakban és más országokban. Az Európai Uniónak azt a stratégiát kell követnie, hogy a régión belül amennyire csak lehet, elszigeteli Iránt. Az is fontos, hogy Oroszországot az Iránnal való nukleáris együttműködés beszüntetésére ösztönözzük. Irán nukleáris tervei az egész világ békéjét fenyegetik.
Az amerikai National Intelligence Estimate pár hónappal ezelőtt az egész világot meglepte azzal az állítással, miszerint Irán 2003-ban beszüntette a nukleáris fegyverek előállítására irányuló kísérleteit. Az USA-ban most elhangzottak olyan felhívások, hogy a NIE megállapításait jobban ki kellene vizsgálni. Tévedés lenne azonban, ha most hirtelen azt feltételeznénk, hogy az iráni rendszer ilyenformán nem is jelent nukleáris fenyegetést. Akkor mivel magyarázható, hogy Irán a mai napig úgy megnehezíti a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség ellenőreinek dolgát?
Mindnyájan tudjuk, hogy mire képes a teheráni vezetés. Az emberi jogi feljegyzések önmagukért beszélnek, és a múltban az is világosan bebizonyosodott, hogy Irán érintett a nemzetközi iszlamista terrorizmusban. Amikor Ahmadinezsád elnök nyilvánosan kijelenti, hogy Izraelt le akarja törölni a térképről, ezt muszáj komolyan vennünk. A jelen körülmények között ezért nem volna helyes enyhíteni az Ahmadinezsád elnökre gyakorolt nyomást. Szükség van a párbeszédre, de az Európai Uniónak szilárdan ki kell tartania azon törekvései és óhaja mellett, hogy többet tegyen a szabadság és a stabilitás támogatásáért.
