Röstförklaringar
Jörg Leichtfried 
skriftlig. (DE) Jag röstade för rekommendationen om typgodkännande av avskiljningsanordningar som ska skydda passagerarna mot rörelser i bagaget och som levereras som icke originalutrustning för fordon, eftersom detta för det första underlättar handeln med motorfordon mellan olika avtalsslutande parter och för det andra också garanterar en hög säkerhets- och miljöskyddsnivå.
Mot denna bakgrund kan jag inte annat än stödja harmoniseringen av de regler som gäller för motorfordon.
Jörg Leichtfried 
Jag röstade för föreskrifterna om godkännande av motorfordon vad gäller förarens siktfält framåt. Harmoniseringen av föreskrifter för motorfordon kommer å ena sidan att minska handelshindren mellan olika avtalsslutande parter och å andra sidan garantera höga säkerhetsnivåer.
Förslaget innebär att ett tillräckligt siktfält genom motorfordonets vindruta och övriga fönster garanteras, vilket från generell säkerhetssynpunkt bör stödjas utan förbehåll.
Glyn Ford 
skriftlig. (EN) Jag kommer att stödja detta betänkande som stärker vårt avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete med Republiken Korea. Seoul är en allt viktigare aktör inom den globala industrin och det är nödvändigt att EU engagerar sig i detta land som traditionellt har stått närmare Förenta staterna än oss. Jag förmodar att detta avtal kommer att omfatta vetenskaplig och teknisk forskning i industriområdet Kaesong som drivs gemensamt av Nord- och Sydkorea, och i detta fall är jag säker på att Republiken Korea kommer att välkomna vårt engagemang som för närvarande hindras av Washington.
Georgios Toussas 
Vi motsätter oss kraftigt rådets förslag om vetenskapligt samarbete mellan EU och Korea, eftersom forskningens inriktning och fragmentisering bidrar till lönsamheten i monopolkoncernerna och till kapitalet generellt sett. Detta strider mot arbetarnas verkliga behov. Det ligger i folkets intresse att bekämpa detta reaktionära alternativ när det gäller avtal om forskning och liknande, den allmänt arbetarfientliga politiken och EU självt samt att slåss för radikala förändringar så att forskningen kan inriktas på att tillfredsställa de behov som arbetar- och gräsrotsklasserna har i dag.
Jean-Pierre Audy 
skritflig. - (FR) Jag röstade för det utmärkta förslaget till betänkande av den litauiska parlamentsledamoten DanutBudreikaitom integrering av hållbarhetsperspektivet i politiken för utvecklingssamarbete. Hon påpekar helt korrekt att hållbar utveckling innebär att den nuvarande generationens behov bör mötas utan att man äventyrar framtida generationers förmåga att uppfylla sina behov. Begreppen om hållbar ekonomisk utveckling omfattar ekonomiskt välstånd, social sammanhållning och respekt för miljön. Det är rätt att integrera dem i den allmänna politiken både på europeisk nivå och på medlemsstaternas nivå. Detta är avgörande när det gäller utvecklingssamarbetet som är mycket svårt att åstadkomma med tanke på jordens demografiska utveckling och behovet att utrota fattigdomen. EU bör ta ledningen när det gäller att säkerställa begreppen om hållbar utveckling i hela världen. Detta är trots allt en av EU:s huvuduppgifter.
Pedro Guerreiro 
I betänkandet nämns inte de underliggande orsakerna till den allt djupare sociala orättvisan och de allt större utvecklingsskillnaderna, den ohämmade exploateringen av naturresurser och den omfattande miljöförstöringen världen över. Inte heller nämns den verkliga syndaren, nämligen kapitalismen. Trots detta innehåller det faktiskt en lång rad förslag och inslag som vi välkomnar, t.ex. kravet att målet på 0,7 procent av BNI måste nås för att ett effektivt utvecklingssamarbete präglat av solidaritet ska kunna åstadkommas.
Vi kan emellertid inte godta exempelvis följande inslag:
Eftersom ”utvecklingsländernas lokala myndigheter inte alltid kan tillhandahålla de finansieringsbelopp som behövs för stora investeringar för att bygga och underhålla infrastrukturnät, såsom vattentillförsel eller rening” dras i betänkandet slutsatsen att ”de finansieringsbelopp som behövs endast kan erhållas med hjälp av kompletterande privat kapital genom partnerskap mellan den offentliga och privata sektorn”, vilket innebär att denna resurs, av grundläggande betydelse för människors liv, serveras det privata kapitalet på en bricka.
Minskningen - inte avskrivningen - av de minst utvecklade ländernas skulder görs avhängig av vad som kallas ”god förvaltning”, och kriterierna för detta dikteras av stormakternas nycker.
Därför röstade vi som vi gjorde.
Andreas Mölzer 
skriftlig. (DE) Under de senaste femton åren har vi gjort framsteg när det gäller att bekämpa fattigdom, men inte alls i den utsträckning vi hoppats, för även om vi lyckas föra ett lands ekonomiska utveckling framåt innebär det inte på något sätt att fattigdomen därmed minskats. Medel avsedda för missgynnade grupper får inte tillåtas läcka ut i korrupta system eller rentav användas för exempelvis vapeninköp eller stöd till diktatoriska regimer.
Det är i detta sammanhang som effektiviteten måste övervakas bättre, så att utvecklingsstödet används där det ska och för rätt ändamål. Man skulle också kunna överväga att koncentrera stödet till vägledarländer som kan påskynda en hel regions utveckling, och vi bör också vara öppna för nya metoder, t.ex. användning av mikrokrediter som ett sätt att hjälpa fattiga att klara sig ekonomiskt på ett varaktigt sätt.
Charles Tannock
(EN) Jag skulle bara vilja utveckla vad jag sa tidigare om hur resolutionen om människorättsläget för daliterna gick genom parlamentet utan möjlighet till ändring och särskilt framhålla ett antal sakfel i betänkandet, som aldrig förelades vare sig utskottet för utrikesfrågor eller underutskottet för mänskliga rättigheter för yttrande. Jag vill protestera mot det sätt på vilket artikel 90.4 utnyttjas av vissa parlamentsledamöter. I resolutionen belyses exempelvis i vilken utsträckning daliterna utsätts för brott, och man talar om att de ofta utsätts för fruktansvärda brott, t.ex. mord. Jag skulle vilja påpeka att 2,04 procent av morden drabbar daliter, medan de utgör 14 procent av befolkningen. Så daliter lever i själva verket säkrare än medlemmar av de övriga kasterna.
I resolutionen nämns inte vilka effekterna blivit av lagen om förebyggande av grymhet, som utformades för att göra det lättare att fälla dem som angripit daliter, och inte heller talas det om att graden av läs- och skrivkunnighet visserligen är mycket låg för daliter men ändå ligger ytterst nära det nationella genomsnittet. Det nämns inte att det finns en nationell belöning från regeringshåll som i princip är avsedd att utrota oberörbarheten, och det finns penningincitament som ges för att uppmuntra till äktenskap mellan kaster.
Betänkandet är mycket obalanserat. Det är fullt av sakfel och jag beklagar att ni inte hade möjlighet att återförvisa det till utskottet, herr talman. Mina skäl kvarstår dock.
Jean-Pierre Audy 
skriftlig. - (FR) Jag röstade för det resolutionsförslag som lagts fram av Europaparlamentets utskott för utveckling om människorättsläget för daliterna i Indien. Jag anser visserligen att EU bör gå mycket försiktigt fram när det gäller inblandning i länders konstitutioner, men jag stöder denna resolution som fördömer daliternas oacceptabla situation, som beror på den bristande tillämpningen av olika bestämmelser som förbjuder kastdiskriminering.
Enligt betänkandet och ett flertal undersökningar utsätts daliterna för brott och kränkningar som inte bestraffas. Till detta kommer övergreppen mot kvinnor och barn, som livet igenom utsätts för två slags diskriminering, kast- och könsdiskriminering, där även sexuella övergrepp ingår. Ja, Europaparlamentet gör rätt i att fördöma denna skamliga situation.
David Martin 
skriftlig. (EN) Behandlingen av daliterna i Indien visar på allvarliga problem när det gäller de mänskliga rättigheterna. Rätten till ett hyggligt arbete och icke-diskriminering borde vara universell, men kastsystemet, så som det för närvarande ser ut i Indien, garanterar inga av dessa rättigheter för daliterna. Eftersom själva grunden för EU och Europaparlamentet är våra gemensamma värderingar, där icke-diskriminering är ett nyckelelement, är det vår skyldighet att visa vår oro när vi ser att man bryter mot dessa värderingar och förnekar dessa rättigheter i tredjeländer.
Margrietus van den Berg 
Det enorma problemet med människor som än i dag betraktas som kastlösa och därför ”oberörbara” är oroande. Den sociala segregation som daliterna upplever kan jämföras med den apartheid som tidigare rådde i Sydafrika.
Den största gruppen ”oberörbara” lever i Indien, där mer än 160 miljoner människor drabbas. De är ofta utestängda från grundläggande samhällstjänster såsom utbildning, sjukvård och rent dricksvatten, de får inte äga mark och utsätts ofta för våld och utnyttjande.
Jag tänker därför rösta för denna resolution, där den indiska regeringen uppmanas att öka sina ansträngningar för att effektivt utrota kastbaserad diskriminering och främja lika möjligheter. Det bör välkomnas att Europaparlamentet lägger fram specifika förslag för att bekämpa denna strukturella diskriminering av ett folk.
Den indiske premiärministern sa själv följande den 27 december 2006: ”Daliterna har utsatts för en unik diskriminering i vårt samhälle som i grunden skiljer sig från minoritetsgruppers problem generellt sett. Det enda som kan liknas med 'oberörbarheten' är Sydafrikas tidigare apartheid.” Jag hoppas att EU kommer att diskutera detta inom ramen för sina förbindelser med Indien och bidra till att utrota denna grova orättvisa.
Josu Ortuondo Larrea
(ES) Herr talman! Jag vill uttrycka mitt stöd för avtalet om fiskepartnerskap mellan Europeiska gemenskapen och Gabon, liksom för övriga liknande avtal med andra AVS-länder (Afrika, Västindien och Stillahavsområdet) och vissa andra länder.
Dessa avtal grundar sig på principen om ömsesidigt samarbete och är förenliga med den partnerskapsstrategi som tillämpas för den gemensamma fiskeripolitikens externa dimension. Med dessa avtal uppnår vi ett dubbelt syfte: för det första garanterar vi att intressena hos EU:s djuphavsfiskeflotta skyddas, och för det andra förbättrar vi förutsättningarna för att få till stånd ett hållbart fiske i partnerländernas vatten.
I detta sammanhang vill jag avslutningsvis framhålla att EU och vår fiskeflotta, i motsats till andra som använder olagliga metoder, har åtagit sig att se till att fiskeverksamheten världen över är hållbar och har godtagit uppförandekoden för ansvarsfullt fiske från FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation.
Vi måste stödja detta och andra avtal, för de bidrar till utvecklingen i våra partnerländer.
Pedro Guerreiro 
skriftlig. (PT) Det nya partnerskapsavtalet med Republiken Gabon, som trädde i kraft den 3 december 2005, gäller i sex år och innehåller ett protokoll som innebär att fiskemöjligheterna för de av EU-medlemsländernas olika flottor som fiskar i dessa vatten, däribland den portugisiska flottan, kommer att minska med 40 procent.
Dessutom har man, i likhet med andra fiskeavtal för tonfisk, höjt avgiften för fartygsägarna från 25 till 35 procent av den totala kostnaden, uppenbarligen på grund av minskade bidrag från gemenskapen.
Det som nu kan komma att hända är man inte utnyttjar de möjligheter som avtalet erbjuder särskilt mycket och att många fjärrfiskefartyg kommer att skrotas, vilket redan håller på att ske i Portugal.
Denna situation gör att man kan ifrågasätta de egentliga effekterna av de här avtalen, som leder till ökade kostnader för flottorna samtidigt som fiskemöjligheterna minskar.
Det är oroväckande, inte minst för den portugisiska flottan, att avtalet kommer att undergräva proportionaliteten och det relativt stabila läge som rådde under det tidigare avtalet för fördelningen av fiskemöjligheter till andra flottor.
Portugal kommer att förlora 50 procent av fiskemöjligheterna för fartyg med flytlinor, med endast tre licenser jämfört med sex i det förra avtalet.
David Martin 
skriftlig. (EN) Jag stöder detta betänkande om ändring avtalet om fiskepartnerskap. Jag stöder särskilt kravet på större parlamentariskt engagemang innan avtalet utvidgas. Det gläder mig också att kustsamhällenas utvecklingsbehov tas upp.
Frank Vanhecke
(NL) Herr talman! Jag har självfallet röstat för resolutionen om ett världsomfattande moratorium för dödsstraff eftersom jag är stark motståndare till dödsstraff, inte minst på det personliga planet.
Men jag vill utrycka mig helt klart. Jag må vara motståndare till dödstraff, men jag anser bestämt att vi måste vara hårda när det gäller brottslighet. Det jag försöker säga är att det är på grund av likgiltighet och feghet hos många europeiska regeringar som, vilket är fallet i mitt land, grova brottslingar, mördare och pedofiler systematiskt friges i förtid, och det är alltså på grund av denna slapphet och feghet som människor vill att dödsstraffet ska återinföras i Europa. Som motståndare till dödstraff kan jag ändå förstå var dessa människor kommer ifrån, och jag anser att man ska ta deras klagomål på allvar.
Jean-Pierre Audy 
skriftlig. - (FR) Jag röstade för det gemensamma resolutionsförslaget som lades fram av fem politiska grupper och som gäller ett initiativ till ett allmänt moratorium för dödsstraff. Vid en tidpunkt då den tredje internationella kongressen mot dödsstraff hålls i Paris var det bra för Europeiska unionen att upprepa sin övertygelse och att begära att man gör allt för att införa ett världsomfattande moratorium för avrättningar, med målet att helt avskaffa dödsstraffet.
Jag skriver detta med en viss stolthet över att tillhöra en medlemsstat som, efter förslag från sin president - republiken Frankrikes president, Jacques Chirac - och tack vare sina folkvaldas klokhet snart kommer att ändra i landets grundlag och införa ett förbud mot dödsstraff, vilket redan fastställs i lagen.
Edite Estrela 
Jag röstade för resolutionen eftersom jag är emot dödsstraff, som nu på 2000-talet är ett skrämmande exempel på grymhet och brott mot människans värdighet.
Detta kan inte få fortsätta. Därför samtycker jag till förslaget att uppmana till ett allmänt moratorium för dödsstraff i FN:s generalförsamling.
Hanna Foltyn-Kubicka 
Jag undertecknade inte det gemensamma resolutionsförslaget som flera politiska grupper lagt fram om ett allmänt moratorium för dödsstraff, och jag tänker inte heller rösta för det.
Jag stöder helt och hållet de åtaganden Polen ingick enligt internationell lagstiftning när det anslöt sig till Europarådet och EU, men jag anser inte att avskaffandet av dödsstraffet i andra delar av världen löser problemet med våld och brutalitet.
Jag tycker att det är rätt att fördöma missbruk av dödsstraff och det grymma sätt man verkställer det på, vilket var fallet med avrättningen av Saddam Hussein och av Barzan Ibrahim al-Tikriti.
Trots detta är det ett oansvarigt, dumt och farligt förslag att totalt avskaffa dödsstraffet för brottslingar, terrorister och blodtörstiga diktatorer i de mest oroliga och våldsdrabbade delarna av världen.
Eftersom Europeiska unionen försöker införa detta allmänna moratorium kan den inte ge de länder som härjas av våld något betydande stöd när det gäller den allmänna säkerheten. Följaktligen kan initiativet från den italienska regeringen, som kommer att få EU:s stöd i dag, även anses vara hycklande.
Glyn Ford 
skriftlig. (EN) För att medlemsstaterna ska kunna bli medlemmar kväver EU bland annat att de inte utövar eller har dödsstraff i sina stadgar. Det är rätt och riktigt att vi försöker verka för detta runt om i världen.
Det är en skam från Förenta staterna till Kina, från Centralasien till Centralafrika. Problemet är att vi hycklar när vissa avrättningar är mer godtagbara än andra. Det är lika fel att avrätta Saddam Hussein och Timothy McVeigh, bombmannen från Oklahoma, som den nigerianska människorättsaktivisten Ken Sara-Wiwo eller de hundratals offren för Saddam Husseins brutala, totalitära regim. Jag kan bara hoppas att vi i framtiden motsätter oss dessa barbariska offentliga spektakel på samma sätt som vi motsätter oss Kinas avrättningar, eftersom modern teknik nu gör det möjligt att ersätta offentliga avrättningar med avrättningar som sänds via mobiltelefon.
Marcin Libicki 
Jag undertecknade inte det gemensamma resolutionsförslaget som flera politiska grupper lagt fram om ett allmänt moratorium för dödsstraff, och jag tänker inte heller rösta för det.
Jag stöder helt och hållet de åtaganden Polen ingick enligt internationell lagstiftning när det anslöt sig till Europarådet och EU, men jag anser inte att avskaffandet av dödsstraffet i andra delar av världen löser problemet med våld och brutalitet.
Jag tycker att det är rätt att fördöma missbruk av dödsstraff och det grymma sätt man verkställer det på, vilket var fallet med avrättningen av Saddam Hussein och av Barzan Ibrahim al-Tikriti.
Trots detta är det ett oansvarigt, dumt och farligt förslag att totalt avskaffa dödsstraffet för brottslingar, terrorister och blodtörstiga diktatorer i de mest oroliga och våldsdrabbade delarna av världen.
Eftersom Europeiska unionen försöker införa detta allmänna moratorium kan den inte ge de länder som härjas av våld något betydande stöd när det gäller den allmänna säkerheten. Följaktligen kan initiativet från den italienska regeringen, som kommer att få EU:s stöd i dag, även anses vara hycklande.
David Martin 
skriftlig. (EN) De grundläggande mänskliga rättigheterna är mycket viktiga för EU:s roll och identitet. I egenskap av EU-institution är Europaparlamentet skyldigt att stödja insatser som sprider dessa värderingar utanför unionens gränser. Att stödja ett moratorium för dödsstraff sänder ut signaler att vissa mänskliga rättigheter borde försvaras överallt. Jag stöder särskilt omnämnandet i resolutionen av det vanhedrande sätt på vilket avrättningen av Saddam Hussein utfördes.
Jean-Claude Martinez 
Vi har ju Frankrike med sitt juridiska virrvarr, och vi har Irak, där de som hade till uppgift att döma statschefen dök upp ridandes på fiendernas missiler, och vi har ju Kina, där allting går att köpa, till och med kulor för att skjuta huvudet av folk. Och så har vi Libyen och fallet med de bulgariska sjuksköterskorna.
På 2000-talet, då saker och ting blir alltmer avsiktligt invecklade, tillämpar man nu dödsstraff på franska sjukhus där man gör slut på de gamla för att frigöra sängplatser och utjämna ekonomin. Det tillämpas i Maastrichtsavtalets EU, där vi har tagit död på vår framtid genom att dra ut proppen för viktiga investeringar.
Thomas Malthus ideologiska gissel - med noll tillväxt och hållbar underutveckling - har smittat av sig på våra beslutsfattare. Det verkar som om det inte finns tillräckligt med plats runt människosläktets festbord. Så vi utelämnar de gamla på nåd och onåd till värmeböljor och dödliga injektioner, och vi pensionerar folk tidigt och drar ner på deras arbetstimmar. Skattelagarna tar ett strypgrepp, arbetsrätten kan inte ge något andrum och budgetlagstiftningen ger oss för lite växel tillbaka. Och högst upp på denna stege av malthusianska straff sitter straffrätten och lurar med döden. I den malthusianska ekonomin går ”dödshjälpsstaten”, ”försiktighetsprincipen” och det slutgiltiga straffet avrättning hand i hand med stoltheten och självbelåtenheten.
Frédérique Ries 
skriftlig. - (FR) Det finns en lång lista över länder som tillåter dödsstraff, och listan över offer är ännu längre. Enbart under 2005 avrättades 2 148 människor.
Så hur är det då i Europa? Är det möjligt att vara en EU-stat och samtidigt tillåta dödsstraff? Nej, det är det absolut inte. Dessutom är kandidatländer som väntar på att ansluta sig till Europeiska unionen faktiskt tvungna att avskaffa det.
Vi ledamöter tycker till och med att man måste gå längre än så. Det är det som är målet med den resolution mot dödsstraffet som parlamentet antog i dag. Med undantag av den extrema högern - vilket var väntat - hade alla de politiska grupperna i parlamentet redan skrivit under förklaringen för ett moratorium för dödsstraff som syftar till att avskaffa straffet överallt.
Den majoritet som krävdes för att resolutionen skulle antas har uppnåtts, och det rådde ett ovanligt starkt samförstånd i parlamentet. Denna majoritet visar klart att EU-medlemskapet inte enbart handlar om att enas om fiskekvoter. Framför allt visar det tydligt att EU inte kompromissar om sina grundläggande värderingar. EU ligger i täten i kampen för att avskaffa dödsstraffet, vilket är värt att poängtera.
Konrad Szymański 
Jag undertecknade inte det gemensamma resolutionsförslaget som flera politiska grupper lagt fram om ett allmänt moratorium för dödsstraff, och jag tänker inte heller rösta för det.
Jag stöder helt och hållet de åtaganden Polen ingick enligt internationell lagstiftning när det anslöt sig till Europarådet och EU, men jag anser inte att avskaffandet av dödsstraffet i andra delar av världen löser problemet med våld och brutalitet.
Jag tycker att det är rätt att fördöma missbruk av dödsstraff och det grymma sätt man verkställer det på, vilket var fallet med avrättningen av Saddam Hussein och av Barzan Ibrahim al-Tikriti.
Trots detta är det ett oansvarigt, dumt och farligt förslag att totalt avskaffa dödsstraffet för brottslingar, terrorister och blodtörstiga diktatorer i de mest oroliga och våldsdrabbade delarna av världen.
Eftersom Europeiska unionen försöker införa detta allmänna moratorium kan den inte ge de länder som härjas av våld något betydande stöd när det gäller den allmänna säkerheten. Följaktligen kan initiativet från den italienska regeringen, som kommer att få EU:s stöd i dag, även anses vara hycklande.
Christofer Fjellner
Herr talman! Betänkandet av Ries och kampen mot fetma går djupt in i frågor som jag tycker tillhör medlemsstaternas kompetens. Dessutom tar betänkandet upp frågor som politiker överhuvudtaget inte borde ägna sig åt. Det saknar enligt min uppfattning helt ett individperspektiv.
Att slå fast att fetma är en kronisk sjukdom är inte bara fel, utan det är att ta ansvar för människor med övervikt eller, ännu värre, ta ifrån så många överviktiga människor hoppet om att de kan påverka sin egen situation. Övervikt kan vara symptom på en kronisk sjukdom, men att hävda någonting annat är att skapa det stigma som betänkandet säger sig vilja avskaffa.
Allvarligast är dock enligt min åsikt något helt annat, nämligen att man vill styra media i en riktning som för tillfället är opportun. Det är oacceptabelt, och det ska politiker inte göra. Det förvånar mig att så många av mina svenska kolleger har röstat för detta betänkande. Vi moderater röstade givetvis emot.
Jan Andersson, Anna Hedh, Inger Segelström och Åsa Westlund 
skriftlig. Vi anser inte att det är en politisk fråga att bedöma vad som kan kallas kronisk fetma. Detta måste vara en uppgift för läkarvetenskapen. Därför lade vi ned våra röster vid omröstningen om denna fråga.
Jean-Pierre Audy 
skritflig. - (FR) Jag röstade för det utmärkta betänkandet av min kollega Frédérique Ries om en europeisk dimension i arbetet för att förebygga övervikt, fetma och kroniska sjukdomar. Antalet personer i EU som lider av fetma har ökat enormt under de senaste 30 åren. Utvecklingen kan jämföras med situationen i Förenta staterna under 1990-talet. I dag räknas 27 procent av männen och 38 procent av kvinnorna i EU som överviktiga eller feta.
Europaparlamentets förslag utgår från hälsosam kosthållning, motion samt behandling från barndomen och under hela vuxenlivet. Yrkesfolk inom hälsovården, sport, kvaliteten på jordbruksprodukter, skolmatsalar, utbildning, kommunikation och näringsmärkning är alla faktorer till vilka, bland andra, EU måste sätta sin tillit för att bekämpa detta gissel.
Det är ytterst viktigt för Europeiska kommissionen att genomföra en socioekonomisk undersökning om konsekvenserna för sjukdomar som har att göra med övervikt och inte endast när det gäller utgifter för sjukvården, vilka vi vet utgör mellan 4 och 7 procent av de totala utgifterna, utan även när det gäller sysselsättning i samband med arbetslöshet, förlorad tid och invaliditet.
Liam Aylward
skriftlig. (EN) Tidigare denna vecka uppmanade jag den irländska regeringen att framföra förslag som helt bannlyser tevereklam för livsmedel och drycker som innehåller mycket fett, salt och socker och som speciellt vänder sig till barn under 16 år.
Barnfetma är ett allvarligt problem på Irland och i Europa och detta problem måste man på ett effektivt sätt ta itu med framöver.
Ett sådant förbud som jag nämnde införs nu i Storbritannien efter fyra år av omfattande forskning och överläggning. Denna undersökning omfattade 2 000 intervjuer med barn, föräldrar och lärare samt detaljer om familjers matvanor, där 11 000 människor deltog. Undersökningen visade klart och tydligt att tevereklam faktiskt har en inverkan på vilken mat barn föredrar.
I hushåll där barns tevetittande inbegriper ett stort antal program som vänder sig till såväl vuxna som barn och unga, ser barnen, enligt den brittiska regeringens bedömning, 41 procent mindre reklam för livsmedel och drycker som innehåller mycket fett, salt och socker.
Vi talar om att skydda våra barn, och det måste alltid vara vår högsta prioritet.
Lena Ek och Olle Schmidt 
skriftlig. Folkhälsofrågorna är mycket viktiga, och människor med hälsoproblem behöver allt stöd de kan få.
Denna resolution överskrider dock enligt vår mening gränsen för subsidiaritet. De frågor som berörs bör istället hanteras på nationell och regional nivå, varför vi valt att lägga ner våra röster.
Edite Estrela 
Jag röstade för betänkandet eftersom kampen mot fetma bör vara en politisk prioritering för EU. Det är trots allt 27 procent av männen och 38 procent av kvinnorna i EU som är överviktiga.
Och ännu mer oroväckande är fetman bland barn. Över fem miljoner barn (i EU-25) är feta och man upptäcker runt 300 000 nya fall varje år. Detta är en utveckling som måste vändas, och det är akut.
Jag stöder flertalet av de åtgärder som lagts fram, till exempel att man ska informera konsumenterna redan från barndomen, begränsa TV-reklam, införa krav på närings- och hälsomärkning av livsmedel, samt större samordning mellan den gemensamma jordbrukspolitiken och de hälsopolitiska åtgärderna.
Ilda Figueiredo 
Vi gläds över antagandet av detta betänkande, som bland annat innehåller följande viktiga punkter: erkännandet av att det borde vara en politisk prioritering för medlemsstaterna och EU att uppmuntra en hälsosam kosthållning och fysisk aktivitet som en viktig del i kampen mot fetma, och rekommendationen att officiellt erkänna fetma som en kronisk sjukdom.
Fetma är den vanligaste formen av näringsbrist och uppstår till följd av en överdriven lagring av fett. Fetma drabbar ofta människor med försvagande sjukdomar med progressivt förlopp och utgör en större risk för dödsfall även bland resten av befolkningen. Därför är fetman ett växande folkhälsoproblem.
Som nämns i betänkandet finns det enligt uppgifter från 2006 över 300 miljoner människor i världen som är feta. Denna siffra har mer än fördubblats under de senaste 15 åren.
Därför måste man, förutom att stärka kampen mot sjukdomen genom att ge patienter tillgång till sjukvård, läkemedel, psykologisk rådgivning, och så vidare, anta en förebyggande strategi som bland annat syftar till att främja en hälsosam kosthållning och livsstil. Strategin bör särskilt rikta sig till kvinnor och barn eftersom undersökningar har visat att de är särskilt sårbara för sjukdomen.
Christa Klaß 
Allt det vi gör inom miljö och hälsa gör vi för att skydda hälsan. Ansvaret för detta ligger fortfarande hos medlemsstaterna, och det måste det göra även i fortsättningen. Tanken på förebyggande åtgärder blir allt mer aktuell. I Ries-betänkandet redogör man för hälsoriskerna med fetma, övervikt och kroniska sjukdomar. Varför är våra barn överviktiga?
Vad beror det på? Dessa frågor måste vi diskutera om vi ska kunna öka medvetenheten, särskilt hos familjer. Förmågan att hålla våra kroppar friska varje dag är något som måste läras ut genom skolan och den allmänna utbildningen. För att förebygga dessa sjukdomar krävs det förändringar i samhället, men detta kan vi inte uppnå enbart med förbud mot reklam, genom att informera om hälsa eller genom att ge barnen gymnastikpåsar när de börjar i lågstadiet. Vi lever i ett höghastighetssamhälle och när båda föräldrarna arbetar saknas det ofta tid för familjen, för att uppfostra barnen och för att laga mat.
Därför är det ännu viktigare att samhället vidtar förebyggande åtgärder och förmedlingen av livskunskaper måste överlämnas åt skolor och pedagogiska inrättningar. Men vi får ändå inte sluta påminna familjerna om de uppgifter och skyldigheter som faktiskt åligger dem, och vi måste göra det möjligt för dem att klara av dessa uppgifter och skyldigheter. Inte ens EU kan göra människor smala och se till att de lever och har hälsan. Medlemsstaterna måste lägga fram handlingsplaner och åtgärder, men det är människorna själva som måste förverkliga dem.
Astrid Lulling 
skriftlig. - (FR) Det är hedervärt av Europeiska kommissionen att den bryr sig om att alla bör ha en hälsosam kosthållning och utöva fysiska aktiviteter för att bekämpa övervikt, fetma och kroniska sjukdomar.
Men det gigantiska resolutionsförslag, med sina 18 skäl och 53 punkter, som utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet har utarbetat, är oacceptabelt eftersom man föreslår bestämmelser som innebär en tvivelaktig inblandning i medlemsstaternas behörighetsområden, delvis i form av en rättslig ram på EU-nivå.
Jag sympatiserar naturligtvis med den varning vi vill utfärda inför den fetmaepidemi som berör tre miljoner barn och mellan 20 och 30 procent av alla vuxna i en tid då 14 miljoner barn och halva den vuxna befolkningen är överviktiga.
I kampen för att främja hälsosamma kostvanor och användande av produkter av hög kvalitet har vi starka allierade i form av Eurochefs - en sammanslutning av 4 000 kockar från 17 medlemsländer som följer en hederskodex och värnar om livsmedlens egna kvalitet och arbetar för att skydda lantbruksprodukter.
Jag tror att vi skulle må bra av att dra nytta av deras kunskaper och deras vilja att främja bästa metoder ...
(Röstförklaringen kortades ned i enlighet med artikel 163.1 i arbetsordningen.)
David Martin 
skriftlig. (EN) Jag stöder till fullo såväl detta betänkande som kommissionens grönbok med titeln ”Främja goda kostvanor och motion: En europeisk dimension i arbetet för att förebygga övervikt, fetma och kroniska sjukdomar”, som omnämns i betänkandet. Folkhälsofrågor är ett växande bekymmer i Europa, och detta betänkande är ett välkommet bidrag. Jag välkomnar att man i betänkandet betonar skolornas nyckelroll samt att man måste vidta åtgärder för att bemöta den oroväckande minskningen av näringsvärdet i frukt och grönsaker.
Andreas Mölzer 
skriftlig. (DE) Faktum är att vi alla vet vad som är hälsosamt och vad som inte är det, även utan att EU bestämmer om någon märkning, men våra mat- och levnadsvanor har ändrats i en sådan omfattning att fetman, med alla dess konsekvenser för hälsan, har antagit oroande dimensioner. Men bristen på motion tillsammans med dålig kosthållning och alltför mycket tv-tittande gör också människor mer aggressiva.
Det har funnits olika handlingsplaner på hälsoområdet sedan en tid tillbaka, och det är helt rätt att arbetet inleds under barnens första skolår, eftersom det är då som risken för överdrivet ätande är mycket stor, men märkning med näringsinnehåll, hälsoinriktade lekgrupper och till och med förbud mot annonsering kommer inte att föra oss dit vi vill. Det är inom familjen som entusiasmen för idrott, som är så viktig för att minska stress och aggressioner, och hälsosamma matvanor måste upplevas och uppmuntras.
Men det är denna grundläggande byggsten i samhället som konstant utsätts för attacker från det moderna arbetslivet, med dess flexibla arbetstider, skiftarbete och veckoslutsarbete, och det ständigt upprepade kravet på längre öppettider. När människor är trötta intill utmattningens gräns efter en lång arbetsdag är det lättare för dem att gripa till snabbmat än att anstränga sig för att laga mat. De känner att de vill sjunka ned framför tv:n med chips och läsk, och deras barn härmar efter dem.
Samtidigt som vi predikar om att människor bör motionera mer, minskar vi gymnastiktimmarna av budgetskäl eller tillåter att utländska barn uteblir från dessa timmar av religiösa skäl, och idrottsföreningarna märker hur de får allt mindre stöd.
Catherine Stihler 
skriftlig. (EN) Jag stöder Frédérique Ries betänkande om att främja goda kostvanor och motion. Jag håller med om att kampen mot barnfetma borde vara en politisk prioritering i EU och dess medlemsstater. Vi bör vidta omedelbara åtgärder för att främja en sund livsstil bland barn och pressa medlemsstaterna att öka antalet idrottslektioner i skolan.
Det gläder mig att man i betänkandet erkänner vikten av och möjligheterna med de system för att märka livsmedel som redan finns i flera medlemsstater. Jag välkomnar uppmaningarna till kommissionen att undersöka och utveckla ett vetenskapligt grundat gemenskapssystem för information på framsidan av förpackningarna. Jag menar att detta är ett rättframt men mycket effektivt sätt att uppmuntra folk att välja hälsosammare alternativ. Vi måste agera omedelbart och informera folk om att deras hälsa och framtida generationers hälsa ligger i deras egna händer.
Marianne Thyssen 
Dåliga matvanor under lång tid och brist på tillräcklig motion gör att tusentals människor drabbas av fetma inom EU varje år. Fetma ökar risken för många allvarliga sjukdomar, inklusive hjärtsjukdomar, högre blodtryck och problem med andningsorganen.
Detta påverkar inte bara folkhälsan utan ökar också kostnaden för medlemsstaternas sjukförsäkringsorgan. Jag vill därför förespråka att man tar itu med problemet på ett integrerat sätt. Information och utbildning till konsumenterna, utbyte av goda lösningar mellan medlemsstaterna, tydlig märkning av livsmedel eller kampanjer i skolorna för att främja en hälsosammare livsstil: allt detta är metoder för att åstadkomma de nödvändiga beteendeändringarna.
Kampen mot fetman går utöver gränserna. Vi inom EU kan lämna ett positivt bidrag och lära av varandras sätt att behandla problemet. Jag anser att samarbete mellan medlemsstaterna, med industrin, medierna, skolorna och det civila samhället är rätt väg att gå.
Lars Wohlin 
skriftlig. Det råder inget tvivel om att övervikt och fetma är ett stort folkhälsoproblem även i Europa som måste prioriteras. Däremot bör man inte, som betänkandet avser, betrakta det som en kronisk sjukdom. Det är likaså viktigt att skolbarn ges möjlighet till idrottsundervisning och fysisk aktivitet under raster. Detta är dock något som varje medlemsland måste prioritera. Det kan inte utifrån principen om subsidiaritet förflyttas till EU-nivå. Jag har därför valt att rösta nej till betänkandet i sin helhet.
Jean-Pierre Audy 
skritflig. - (FR) Jag röstade för det utmärkta betänkandet av Diana Wallis om rekommendationer till kommissionen om preskriptionstider vid fall av kroppsskador och dödsolyckor vid gränsöverskridande tvister. Som en del i uppbyggnaden av vårt europeiska område måste vi göra allt vi kan för att underlätta livet för våra medborgare. Detta gäller även tidsramen för harmonisering av preskriptionstider. Införandet av principen om ursprungsland, åtminstone tillfälligtvis, är en mycket intressant idé i den mån som den tillhandahåller offren rättigheter som inte är främmande för dem. I betänkandet sänds en stark signal till kommissionen och det visar att parlamentet förväntar sig ett förslag till rättsakt som bör föregås av en undersökning av denna fråga.
Ilda Figueiredo 
Samtidigt som den gränsöverskridande trafiken har ökat har också antalet olyckor som involverar människor från andra EU-medlemsstater ökat. En undersökning av vilka effekter de olika preskriptionstiderna får, och särskilt antalet fall med personskador bland medborgare i gränsregionerna med olika preskriptionstider, kanske kan hjälpa oss att förstå situationen.
Det finns preskriptionstider som varierar från så kort tid som 12 månader i vissa länder till 30 år eller mer i andra. Detta kan leda till att skadade människor nekas rätten till ersättning eftersom de inte vidtagit rättsliga åtgärder enligt den tillämpliga utländska lagen om preskription.
De mest sårbara människorna i samhället riskerar därför att få sina rättigheter inskränkta. Detta omfattar dem som blivit mest allvarligt skadade och dem som av någon anledning inte kan skydda sina rättigheter på rätt sätt.
Det vore därför lämpligt om man kunde finna en rättvis och genomförbar lösning som hjälper offren och deras företrädare utan att försäkringskostnaderna blir oöverkomliga och utan att man underminerar subsidiaritetsprincipen, eller att finna länder där försäkringskostnaderna är lägre, vilket kan ske när principen om ursprungsland tillämpas.
David Martin 
skriftlig. (EN) Jag har röstat för förslagen om preskriptionstider vid fall av kroppsskador och dödsolyckor vid gränsöverskridande tvister. Det är viktigt att EU:s medborgare kan njuta av friheten att resa i EU och känna sig trygga med vetenskapen att de, om det skulle uppstå problem, inte kommer att möta onödiga restriktioner för att få korrekt gränsöverskridande rättshjälp. Betänkandet kommer att bidra till att garantera detta. Kommissionen uppmanas att genomföra en undersökning om följderna av skillnaderna i preskriptionstid på den inre marknaden, i synnerhet för medborgare som utövar sina friheter inom ramen för fördraget. Det är viktigt att all ny lagstiftning på detta område bygger på solid bevisföring, inte minst för att man ska kunna garantera att man med framtida lagar tar fram speciella och fokuserade åtgärder för att ta itu med problemen. Därför har jag röstat för Wallisbetänkandet, där man yrkar på att kommissionen tar fram uppgifter som gör det möjligt att genomdriva denna lag.
Nina Škottová
(CS) Herr talman, herr kommissionsledamot, mina damer och herrar! Något som slog mig i betänkandet var tonvikten på att kvinnor uppnår betydligt färre akademiska kvalifikationer än män. Endast 15 procent av professorerna är kvinnor, medan antalet kvinnor på universitetsutbildningar är högre än antalet män, 59 procent totalt. Det låga antalet kvinnor med akademiska kvalifikationer kan inte sägas bero på diskriminering mot unga kvinnor och flickor när det gäller tillgång till utbildning. Det finns ett antal andra faktorer bakom denna låga siffra. Om vi verkligen vill vända denna tendens är det viktigt att vi definierar och analyserar dessa faktorer, och försöker inrikta oss på dem. Ta till exempel behovet av att få bort stereotyperna i organisationernas hierarkier. Kvinnor välkomnas och accepteras som deltagare i forskningsprojekt. Men de tilltros inte samma förmåga när det handlar om att vara projektledare. Ändå är det exakt dessa befattningar som gör det möjligt att skapa vetenskapliga skolor och bidrar till att utveckla olika discipliner och specialiseringar inom universitetens fakulteter. Det är gott och väl att då och då hävda att antalet kvinnor i den akademiska världen bör ökas, men det räcker inte långt. Det vi behöver göra är att noggrant definiera förhållandena i processen och arbeta för att optimera dem så att kvinnor blir mer delaktiga. Tack så mycket.
Jean-Pierre Audy 
skritflig. - (FR) Jag röstade för betänkandet av Věra Flasarová om diskriminering av kvinnor och flickor inom utbildning. Vi måste tillsammans bekämpa den nuvarande situationen där mindre andel kvinnor än män avlägger akademisk examen och fortsätter att sträva efter livslångt lärande på grund av könstillhörighet. Utbildning är en av grundförutsättningarna, om än inte den enda, för medborgarna att kunna njuta av alla sina övriga sociala, ekonomiska, kulturella och politiska rättigheter samt fullgöra sina medborgerliga förpliktelser. Jag har höga förhoppningar om det nya jämställdhetsinsitutets verksamhet. Det är också viktigt att bekämpa den form av diskriminering som kvinnor, särkskilt unga kvinnor, måste kämpa mot i samhällen där jämställdhet inte respekteras genom att ta avstånd från all form av kulturell och religiös relativism som strider mot kvinnornas grundläggande rättigheter. Unga flickor, och även pojkar, måste ha tillgång till obligatorisk skolgång.
Ilda Figueiredo 
Som föredraganden säger finns det en rad faktorer som fortfarande missgynnar unga kvinnor och flickor, särskilt när det gäller högre utbildning och livslångt lärande, trots att det under lång tid varit känt att de inte har sämre förutsättningar än män och pojkar för att utbilda sig.
Under 2004 fullföljde åtta av tio flickor sina studier inom den högre utbildningen i EU:s medlemsstater. Denna siffra är högre än för pojkarna, där bara tre av fyra fullföljde sina studier, vilket visar att flickorna inte är mindre motiverade eller kapabla när det gäller utbildning.
Ändå är andelen flickor som studerade vidare eller ägnade sig åt en akademisk karriär lägre. Trots att det finns fler kvinnor än män inom universitetsutbildningen, 59 procent mot 41 procent, är det bara 43 procent av doktorerna och bara 15 procent av universitetsprofessorerna som är kvinnor. Dessa siffror visar på den stora ojämlikheten mellan könen i fråga om livslångt lärande, och i den fortsatta yrkesutbildningen för kvinnor utanför den akademiska sfären, vilket bekräftar att båda fenomenen har sina rötter i att det fortfarande råder brist på jämställdhet mellan könen, vilket tydligt framgår av lönediskrimineringen.
David Martin 
skriftlig. (EN) Jag röstade för detta betänkande eftersom man tar upp den ojämställdhet som kvinnor fortfarande drabbas av, framför allt när det gäller möjligheten att få tillgång till och erhålla högre akademisk utbildning, bland annat att bedriva doktorandstudier och forskning, samt möjligheten till livslångt lärande.
Det finns behov av att reformera innehållet i skolböckerna och garantera att utbildningen av lärare och annan skolpersonal inriktas på att uppfylla kraven på en väl avvägd jämställdhetspolitik. Jag anser att det är viktigt att kommissionen och medlemsstaterna genomför politiska insatser för att ge nationella, etniska och kulturella minoriteter tillgång till utbildning av god kvalitet. Man bör särskilt främja mångkulturella insatser för att undvika dubbel diskriminering.
Jag röstade för detta betänkande eftersom det kan bidra till att rensa bort stereotyper som leder till att kvinnor diskrimineras på arbetsplatserna.
Bernadette Vergnaud 
skriftlig. - (FR) De framsteg som gjorts i fråga om jämställdhet mellan män och kvinnor på utbildningsområdet är huvudsakligen kvantitativa. Från och med nu måste vi kämpa för en kvalitativ förbättring och för att ändra attityderna, och särskilt uppmärksamma situationen för flickor och unga kvinnor, som är offer för en dubbel diskriminering.
Därför röstade jag för Flasarová-betänkandet, där man rekommenderar kommissionen och medlemsstaterna att genomföra en politik som inriktas på nationella, etniska och kulturella minoriteter och särskilt garantera ett mångkulturellt synsätt och tillgång till högre utbildning, med syftet att förhindra dubbel diskriminering. I betänkandet ombes också medlemsstaterna att ge möjligheter till livslångt lärande för de kvinnor och män som väljer att vårda sina barn, och göra det lättare för kvinnor att få arbeten som innefattar ansvar och beslutsfattande.
Slutligen bör medlemsstaterna och kommissionen utnyttja alla möjligheter för att undanröja de stereotyper som leder till att kvinnor diskrimineras på arbetsplatserna.
Jean-Pierre Audy 
skriftlig. - (FR) Jag röstade för den brittiska Europaparlamentarikern Nirj Devas utmärkta betänkande om EU:s förbindelser med öarna i Stillahavsområdet - en strategi för ett stärkt partnerskap. EU har en omfattande närvaro i Stillahavsområdet eftersom majoriteten av länderna där nyligen har blivit självständiga. Politiken för att hjälpa de fattigaste öländerna att uppnå millennieutvecklingsmålen är en lämplig och befogad uppgift för EU. Vare sig vi talar om frågor som fiske, klimatförändringen, skyddet av den biologiska mångfalden, jordbruk och turism eller tillhandahåller medel för infrastruktur eller stöd för utbildning, kampen mot korruption, demokratin i parlamenten i dessa länder och användningen av euro, så finns det många områden där EU:s närvaro utan tvekan kan medföra ett mervärde, även om mycket återstår att göra.
Marie-Arlette Carlotti 
skriftlig. - (FR) Efter 30 års samarbete mellan EU och Stillahavsområdet är det nu tid att öka takten. Därför är jag förtjust över att vi antar denna ”strategi för ett stärkt partnerskap”.
Detta medför att vi stärker den politiska dialogen eftersom vi måste stödja våra partner i Stillahavsområdet i deras insatser för att övervinna de etniska spänningarna, t.ex. i Fiji, eller bidra till försoningen efter ett inbördeskrig, t.ex. på Solomonöarna eller i Östtimor. Under de närmaste åren måste denna politiska dialog också bidra till att vi tillsammans kan klara av en stor utmaning, nämligen den globala uppvärmningen. För att inleda denna förbättrade politiska dialog kan vi tillsammans med våra regionala partner anordna de regionala konferenser som föreskrivs i det nya Cotonouavtalet.
Strategin innebär ett gemensamt agerande när det gäller de ekonomiska och sociala problemen i regionen, och även här är prioriteringen att uppnå millenniemålen inom det satta tidsperspektivet. De pågående förhandlingarna om att sluta ett regionalt partnerskap mellan EU och Stillahavsområdet förefaller i det avseendet ha fått en dålig start.
De flesta av förslagen från länderna i regionen har förkastats av kommissionen. Det vore paradoxalt att i dag rösta för en strategi för ett stärkt partnerskap som syftar till utveckling, bara för att under morgondagen upptäcka att slutandet av ett dåligt avtal om ekonomiskt partnerskap hade tömt den på allt innehåll.
David Martin 
skriftlig. (EN) Jag röstade för detta betänkande och välkomnar att man uppmanar till ett förbud mot kärnvapenprov och kräver att Stillahavsområdet bör göras kärnvapenfritt.
José Ribeiro e Castro 
Med hänsyn till att vissa av EU:s medlemsstater har historiska förbindelser och fortfarande har band till denna region, antingen politiskt, kulturellt eller ekonomiskt, bör EU som helhet stärka dessa band till ömsesidigt gagn för både länderna i regionen och EU:s medlemsstater.
Med tanke på att regionen är så heterogen, att samhällena är så spridda och att det finns specifika problem som beror på att många av länderna i regionen består av öar, behöver EU tillämpa ett synsätt som är både flexibelt och balanserat. EU är redan är en av de största internationella givarna.
Jag kommer ju från Portugal och jag kan bara välkomna föredragandens uppmaning till kommissionen att utarbeta program för att bekämpa malarian i Östtimor. Men jag anser att denna uppmaning bör utvidgas till att även omfatta andra infektionssjukdomar och smittsamma sjukdomar som också hemsöker landet.
Jag är också positiv till att man uppmärksammar Timors speciella problem, och jag ställer mig bakom uppmaningen till kommissionen att stödja ledarna i Timor i deras insatser för att bygga ett demokratiskt, stabilt, fredligt, fritt, välmående och rättvist samhälle.
Margie Sudre 
skriftlig. - (FR) I Stillahavsområdet utgör fisket en viktig resurs för den lokala ekonomin, och fartyg från hela världen, särskilt från Europa, opererar där. Därför är det i sin ordning att fiskeriutskottet, där jag är ledamot, rådfrågas om detta betänkande.
Utskottet för utveckling och dess föredragande ville tvinga på oss detta betänkande i oktober, då vi inte skulle ha haft någon möjlighet till ändringar, men denna begäran avvisades. Fiskeriutskottet har därför kunnat föreslå förbättringar av betänkandet i form av bättre regionalt samarbete, och framför allt inkluderandet av länder och territorier på andra sidan havet.
Fiskeriutskottets yttrande antogs enhälligt av ledamöterna i november. Det som sker nu är att vi inför debatten i kammaren får veta att vårt yttrande till slut inte kommer att inkluderas, och att bara några få godtyckligt valda aspekter i vårt yttrande kommer att föreslås som nya ändringsförslag.
På grund av vår indignation beslutades det att vårt yttrande skulle läggas till det slutliga betänkandet som ett ”erratum/addendum”, utan att omröstning skulle ske, vilket knappast är bättre.
Den aktuella strategin utformades särskilt för att stärka den politiska dialogen mellan EU och öarna i Stillahavsområdet. En ökad dialog mellan parlamentets utskott, som inte skiljs åt av tusentals kilometer, skulle säkert vara lika önskvärd.
Jan Andersson, Anna Hedh, Inger Segelström och Åsa Westlund 
skriftlig. Om en ny bolagsform ska etableras på europeisk nivå är det viktigt att existerande lagstiftning i medlemsstaterna om arbetstagarnas inflytande, medbestämmande och styrelserepresentation inte försämras. Av de ändringsförslag som lagts fram inför omröstningen har vi därför valt att stödja GUE/NGL:s och De Grönas, eftersom de är bättre än ändringsförslaget från PPE-DE-gruppen.
Jean-Pierre Audy 
skriftlig. - (FR) Jag röstade för Klaus-Heiner Lehnes utmärkta betänkande som sänder ut ett mycket viktigt budskap till kommissionen om behovet av att ge företagare ett verktyg så att deras företag kan fungera och utvecklas på den inre marknaden. Liksom Klaus-Heiner Lehne anser jag att det är dags att anta lagar om att utforma stadgan för europeiska privata aktiebolag som en tillförlitlig rättslig form för små och medelstora företag med gränsöverskridande verksamhet. Det är inte möjligt att på ett hållbart sätt försöka bygga upp den inre marknaden utan att förenkla livet för de små och medelstora företag som vill utvecklas. Betänkandet innehåller några mycket intressanta förslag, exempelvis att små och medelstora företag med ett kapital på 10 000 euro ska kunna vända sig till en gemensam instans som kan utvecklas i alla europeiska länder utan att de behöver registrera sig i varje medlemsstat, och att en gemensam uppsättning EU-regler avses i stället för olika nationella bestämmelser. Arbetstagarnas rättigheter påverkas givetvis inte av dessa förslag, som uteslutande handlar om europeiska privata aktiebolag.
David Martin 
skriftlig. (EN) Jag röstade för detta betänkande eftersom den offentliga utfrågning som hölls i utskottet för rättsliga frågor den 22 juni 2006 betonade behovet av europeiska privata aktiebolag som rättslig form för små och medelstora företag som verkar gränsöverskridande. För att stärka den inre marknaden och därigenom uppnå den önskade förbättringen av de ekonomiska och sociala villkoren i gemenskapen, är det uppenbart att avlägsnandet av handelshinder ska prioriteras.
