Europeiska flyktingfonden för perioden 2008-2013 (ändring av rådets beslut nr 573/2007/EG) - Migrering från Schengens informationssystem (SIS 1 +) till andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) (ändring av rådets förordning (EG) nr 1104/2008) - Migrering från Schengens informationssystem (SIS 1+) till andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) (ändring av beslut 2008/839/RIF) - Inrättande av ett gemensamt vidarebosättningsprogram för EU (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är den gemensamma debatten om
betänkandet av Rui Tavares, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut (EG) nr 573/2007 om inrättande av Europeiska flyktingfonden för perioden 2008-2013 som en del av det allmänna programmet ”Solidaritet och hantering av migrationsströmmar” och om upphävande av rådets beslut 2004/904/EG - C7-0123/2009 -,
betänkandet av Carlos Coelho, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om förslaget till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 1104/2008 om migrering från Schengens informationssystem (SIS I+) till andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) - C7-0244/2009 - 2009/0136(NLE)),
betänkandet av Carlos Coelho, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om förslaget till rådets förordning om ändring av rådets beslut 2008/839/RIF om migrering från Schengens informationssystem (SIS I+) till andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) - 2010/0006(NLE)), och
betänkandet av Rui Tavares, för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, om inrättande av ett gemensamt vidarebosättningsprogram för EU.
Carlos Coelho
Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Först vill jag påminna er om att parlamentet redan har kritiserat de enorma förseningarna i genomförandet av den andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II). Den 22 oktober 2009 godkände vi en resolution om SIS II och informationssystemet för viseringar. Europaparlamentet framförde än en gång djup oro över förseningarna av de inledande verksamheterna och begärde information från kommissionen och rådet om resultaten från de tekniska testerna samt krävde full insyn i genomförandeförfarandet för SIS II.
SIS II skulle ha varit funktionsdugligt 2007. Vi har nu 2010 och ingen kan ge något säkert svar på när det kommer att slutföras. När det gäller det förslagspaket vi överväger framkommer fyra grundläggande frågor. När kommer för det första migreringen att äga rum? Innan SIS II kan bli funktionsdugligt måste det testas personligen för att kontrollera om systemet kan fungera efter de tekniska och operationella krav som fastställts i de aktuella rättsliga instrumenten. Först när alla dessa tester har avslutats med positivt resultat kan migreringen från den första generationen av Schengens informationssystem till SIS II äga rum.
Har dessa tester för det andra genomförts? Nej. Projektet är enormt försenat och mot bakgrund av alla problem och svårigheter har rådet beslutat att utföra två etappmålstester: den första under det fjärde kvartalet 2009 och den andra under sommaren 2010. Men det första testet fick skjutas upp till slutet av januari, eftersom förutsättningarna inte hade uppfyllts. Testet ägde rum den 21-24 januari 2010. Systemet fungerade uppenbarligen de första 25 timmarna, men var som bekant instabilt under resten av testet. Testet utfördes igen den 2-5 mars och den slutliga bedömningen och godkännandet av den andra testrundan ägde rum den 6 april.
Även om testförhållandena inte uppfylldes till fullo av medlemsstaterna eller det kontrakterade företaget och trots att det begränsade antalet överföringar inte följde de nödvändiga svarstiderna, drog majoriteten av medlemsstaterna slutsatsen att avvikelserna var obetydliga och att testernas huvudmål hade uppnåtts. Den nya generella tidtabellen och budgetplanen ska godkännas vid nästa rådssammanträde i juni eller senast i oktober 2010.
Det ansågs även nödvändigt att följande villkor uppfylls innan systemet blir funktionsdugligt. Testet som anges i etappmål II måste utföras med framgång och driftsvillkoren måste uppfyllas till fullo. Det övergripande testet som regleras i artikel 55 i förordningen måste också utföras med framgång och nätverkets säkerhet ska kunna garanteras helt och hållet.
Den tredje frågan: varför är det så angeläget att dessa initiativ godkänns? Även om alla de villkor som krävs för att få klartecken för migreringen inte har uppfyllts, och inte heller kommer att uppfyllas inom en överskådlig framtid, löper kommissionens uppdrag att utveckla SIS II åter ut den 30 juni 2010. Vi måste därför ändra tidsfristklausulerna i det migreringsinstrument som godkändes 2008 för att de inte ska upphöra att gälla.
Min fjärde och avslutande fråga handlar om vilka aspekter i förslagen jag har begärt att få ändra. Det första är införandet av tidsfristklausulen som kommissionen inte hade föreslagit. Vi föreslår att den fastställs till den 31 december 2013. Mot bakgrund av de stora förseningarna är det också viktigt att man anger i den rättsliga grunden att den lösning som används, vilken det nu än blir, måste baseras på tillgänglig teknik, följa en rimlig tidsplan och ha en godtagbar kostnadseffektivitet.
Stödgruppen för det globala SIS-programmet måste också inrättas och dess styrning av SIS II ska integreras formellt. Jag är helt övertygad om att om detta organ hade existerat från början skulle vi kunna ha haft en bättre samordning, vi skulle ha vetat mer och vi skulle ha varit effektivare.
Slutligen anser jag att det är helt avgörande att migreringsprocessen sätts under parlamentets kontroll. Parlamentet ansvarar inte bara för den rättsliga grunden. Som budgetmyndighet ska den övervaka de handlingar som finansieras genom gemenskapsbudgeten. Därför har jag tillsammans med ledamoten Alexander Alvaro lagt fram ett ändringsförslag om att placera medel i en reserv. Jag har även lagt fram ett ändringsförslag med ledamöterna Alexander Alvaro, Sarah Ludford, Ioan Enciu och Monika Hohlmeir om att begära en revision genom Europeiska revisionsrätten. Jag vill tacka alla för deras enorma samarbetsvilja.
Talmannen
Jag kan inte ge ordet till Rui Tavares just nu, eftersom han har haft lite transportproblem på grund av en viss vulkan. Han får ordet så snart han kommer.
Alexander Alvaro
Fru talman! SIS II är en historia om försök, misslyckanden och nya försök som har pågått i flera år. Dessa försök, misslyckanden och nya försök har hittills uppslukat totalt 90 miljoner euro - 90 miljoner som enligt många människor har varit fullkomligt bortkastade.
Från budgetsynpunkt stödjer jag Carlos Coelhos varenda mening, ord och insats. Vi har haft ett mycket nära och mycket bra samarbete i den här frågan. Vi är båda intresserade av att SIS II fungerar. Ibland måste man dock medge - som med så mycket här i livet - att när något inte fungerar måste man överväga alternativ.
I Europaparlamentet är vi inte redo att ge upp projektet redan och vi kommer på alla möjliga sätt att stödja kommissionsledamot Cecilia Malmström som har tackat ja till detta besvärliga arv. Det måste dock göras tydligt - och det har vi inarbetat i budgetkommittén och vi rekommenderar det även i kammaren - att bidrag till SIS II placeras i reserven, så att vi kan få ökad kontroll över hur dessa medel används. Personligen räknar jag med att det finns en plan B i det fall vi någon dag erkänner att vi inte kan åstadkomma det vi ville göra.
Talmannen
I Rui Tavares frånvaro ger jag ordet till kommissionsledamot Cecilia Malmström.
Cecilia Malmström
Fru talman! Jag vill tacka Carlos Coelho och Alexander Alvaro för deras bidrag och jag vill tacka er för det mycket konstruktiva samarbete vi har haft i denna extremt komplicerade dossier som jag har tagit över. Det är mycket komplicerat, men jag är fast besluten att arbeta tillsammans med er för att få ordning på detta med full öppenhet så att vi kan färdigställa projektet.
Omröstningen i morgon kommer mycket lägligt för SIS II-projektet. Rådet har bekräftat att testet som anges i etappmål I lyckades och att utvecklingen av SIS II bör fortsätta mot bakgrund av de nuvarande tekniska lösningarna.
Det lagstiftningsförslag ni har framför er består av tre konkreta delar. Carlos Coelho nämnde dem och det kommer att förändra projektets utveckling. För det första som Carlos Coelho nämnde har instrumentens ursprungliga utgångsdatum - den 30 juni i år - blivit orealistiskt och kommer därför att ändras. Detta gör det möjligt för SIS II-projektet att fortsätta mot bakgrund av tekniska krav och en global tidtabell som för närvarande omvärderas med medlemsstaternas experter. Den kommer att läggas fram för rådet den 3 och 4 juni.
Föredraganden begär en särskild tidsfrist för utvecklingen av SIS II. Jag måste tyvärr meddela er att kommissionen ännu inte har möjlighet att ta upp det förslaget. Kommissionens experter tillsammans med alla medlemsstater håller på att slutföra anpassningen av kraven och den nya globala tidtabellen. När det är klart kommer kommissionen att lägga fram lämpliga förslag mot bakgrund av den nya globala tidtabellen som ska presenteras vid det kommande rådet för rättsliga och inrikes frågor om två veckor.
För det andra är stödgruppen för det globala SIS-programmet en grupp bestående av tekniska experter som ger råd om utvecklingen av SIS II, och denna bör formaliseras. Stödgruppen för det globala SIS-programmet har redan visat sig vara ett mycket bra instrument för samarbete och teknisk analys mellan kommissionen och medlemsstaternas experter. Förslaget kommer att se till att detta fortsätter samtidigt som det effektiviserar gruppens funktion, sammansättning och metoder. Det är ett rent tekniskt organ och därför är det inte lämpligt att öppna gruppen för parlamentsledamöter och andra parlamentariska tjänstemän. Vi kommer att fortsätta att utveckla SIS II på ett öppet sätt med Europaparlamentet, men vi måste ha en tydlig åtskillnad mellan det tekniska arbetet och den politiska öppenheten. I den andemeningen är kommissionen dock villig att tillhandahålla fullständig teknisk information till parlamentets ledamöter genom att göra gruppens rapporter tillgängliga för parlamentet i enlighet med Carlos Coelhos förslag.
För det tredje ska den nödvändiga rättsliga flexibilitet som krävs för att utföra utvecklingen genom ett alternativt tekniskt scenario tillhandahållas och jag anser att vi alla kan samtycka till den logiska grunden för detta.
När det gäller budgetfrågorna i den fortsatta SIS II-utvecklingen har kommissionen samma avsikt som föredraganden, nämligen att utnyttja skattebetalarnas pengar så effektivt som möjligt. I det här sammanhanget begär man i betänkandet att reservera parlamentets rätt att sätta medel för utvecklingen av SIS II under 2011 i budgetreserven. Detta är förstås ett beslut som helt och hållet ska fattas av budgetmyndigheten. När det gäller budgetens genomförande skulle jag vilja fråga Alexander Alvaro om samma tydliga och effektiva frisläppningsförfarande kan användas om vi skulle behöva pengarna. Jag vill tacka utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, Carlos Coelho och budgetutskottets föredragande Alexander Alvaro för deras utmärkta samverkan kring denna dossier.
Jag beklagar att Rui Tavares inte har kommit hit ännu. Vi skulle ha haft möjlighet att diskutera EU:s program för vidarebosättning, som är ett extremt viktigt ämne, med honom. Som ni vet finns det en stor majoritet flyktingar i länder i Asien, Afrika och Mellanöstern. Många av dessa flyktingar befinner sig i en omöjlig situation: de kan inte återvända till sitt hemland och de kan inte heller integreras lokalt i sina första asylländer, eftersom många av dessa länder själva drabbats av konflikter eller fattigdom. För dessa flyktinggrupper kan vidarebosättning vara den enda lösningen.
Genom vidarebosättning kan EU-medlemsstaterna visa påtaglig solidaritet med dessa ofta överbelastade första asylländer samtidigt som man skyddar några av de mest utsatta flyktingarna under hållbara och humana förhållanden. I dag verkställs vidarebosättning, men det finns ingen strukturell samordning på EU-nivå. Kommissionen anser att EU kan spela en större och mer aktiv roll i vidarebosättningen genom att stärka unionens roll globalt sett och visa solidaritet med de värst drabbade regionerna. Förslaget som lades fram i september 2009 syftar till att förbättra situationen. Vi är mycket nöjda med den mycket positiva respons som parlamentet och rådet har visat förslaget. Jag vill särskilt tacka Rui Tavares för hans gedigna arbete om detta, och jag välkomnar det starka politiska samförstånd som finns i de olika grupperna i den här frågan.
Tanken i förslaget är att EU i samarbete med UNHCR ska bidra till ett mer strategiskt utnyttjande av vidarebosättningen på grundval av ett årligt beslut om gemensamma prioriteringar för vidarebosättning. Genom att slå samman de nationella kvoterna kan EU bidra till att mildra några av de svåraste konflikterna i världen samt i flyktingsituationer. Programmet låter varje medlemsstat avgöra hur många flyktingar som ska vidarebosättas, och gör det samtidigt möjligt för dem att samordna och utbyta erfarenheter och bästa praxis. Genom det årliga utövandet kommer EU att kunna vara mer reaktiv på de framväxande utmaningarna och de globala flyktingbehoven för att kunna effektivisera medlemsstaternas utnyttjande av Europeiska flyktingfonden. Programmet kommer även att bidra i ett mer målinriktat och praktiskt samarbetsprojekt genom stödkontoret för samarbete i asylfrågor som arbetar med både nationella myndigheter och det civila samhällets organisationer. Jag stöder fullt ut föredragandens tanke om att skapa en särskild enhet av kontoret som kan placeras på Malta.
EU:s gemensamma vidarebosättningsprogram diskuteras vid en kritisk tidpunkt: sedan 2007 har fem medlemsstater - förutom dem som redan har haft programmen - beslutat att inrätta nationella vidarebosättningsprogram. Flera andra medlemsstater har vidarebosatt irakiska flyktingar under de senaste åren som svar på ett avtal som ingicks på EU-nivå 2008. Det är mycket viktigt att vi bevarar denna positiva drivande kraft och att godkännandet av förslaget inte fördröjs.
Vi beklagar dock att vissa motsättningar och procedurfrågor hindrar oss från att godkänna förslaget snabbt. Förslaget har stor politisk betydelse. Kommissionens beslut att skapa årliga prioriteringar för vidarebosättning är ett genomförandebeslut som utgör en del av Europeiska flyktingfondens ekonomiska förvaltning. Med hänsyn till förfarandena om ”delegerade akter” är vi oroade över att förfarandet skulle försenas avsevärt och därmed i hög grad försvåra fondens förvaltning.
Detta är det första steget mot en gemensam ståndpunkt. Vi kommer självklart att granska våra erfarenheter och det finns planer på att lägga fram ambitiösare initiativ som en del av Stockholmsprogrammet.
Georgios Papanikolaou
för PPE-gruppen. - (EN) Tack för uppdateringen, fru kommissionsledamot. Även om Rui Tavares inte är med oss vill jag tacka honom för det samarbete vi har haft hittills och för vår politiska grupp framföra vår positiva hållning till vidarebosättningsprogrammet.
Vi talar om ett enda asylområde och den integrerade flyktinghanteringspolitik som vi behöver. Finansieringsinstrumentet som ska stödja denna strävan är förstås Europeiska flyktingfonden som vi hittills inte har utnyttjat i tillräcklig utsträckning. Här finns det utrymme för oss att göra större och bättre insatser.
Det europeiska svaret på de globala vidarebosättningskraven har hittills varit tillräckliga. Jag vill påminna er om att medlemsstaterna deltar frivilligt. Så här långt har endast 12 av de 27 medlemsstaterna, tillsammans med de två länder som deltog i denna specifika vidarebosättning, deltagit i vår strävan och siffrorna har inte varit särskilt uppmuntrande. Under 2009 kom 6 896 flyktingar till Europa med vidarebosättningsprogrammet, vilket bara motsvarar 8,2 procent av det totala antalet.
Vi behöver därför helt bestämt bättre samordning. Det vi försöker göra genom detta betänkande och genom det samråd vi har hållit är att ge incitament, att förklara för medlemsstaterna att vi har all anledning att fortsätta tillämpa och genomföra programmet.
Det viktigaste prioriterade målet är förstås skyddet av de mänskliga rättigheterna och vår faktiska solidaritet med tredjeländer. Men vi måste förstå att ett annat argument till varför alla medlemsstater bör delta i detta program är att vi genom detta program kan sända ett meddelande till alla som behöver att de har all anledning att välja lagliga kanaler i sina ansträngningar att nå Europa, att nå det europeiska territoriet, för en bättre framtid.
Olaglig invandring kan även hanteras indirekt genom vidarebosättningsprogrammet under förutsättning att flyktingarna inte väljer olagliga kanaler och att de väntar på att integreras i sådana program, om det finns sådana program.
Slutligen vill jag framföra att vi lade fram ett ändringsförslag om intern vidarebosättning av flyktingar som inte godkändes. Vi räknar med att kommissionen någon gång lägger fram ett initiativ i den här frågan. Dublin II har belastat vissa länder och det är mycket viktigt att vi driver igenom vidarebosättningsprogrammet med hjälp av Europeiska flyktingfonden.
Antonio Masip Hidalgo
Fru talman! Jag vill tacka Cecilia Malmström för att hon kommit hit i dag. Jag vill framföra mitt stöd för betänkandet och för andemeningen i det arbete som utförts av Rui Tavares, eftersom hans arbete med de icke-statliga organisationerna, med FN:s flyktingkommissariat, och iakttagelserna av jämförande rätt utanför EU är mycket viktigt.
Dessa erfarenheter är fundamentala. Jag har varit medlem i kommunfullmäktige och jag anser att alla kommunfullmäktige i Europa bör visa sitt engagemang i den här frågan.
Även om vi befinner oss i en krissituation just nu är det flyktingkrisen som är den svåraste krisen. Det är en kris som bygger på kollektiv minnesförlust. I Europa och i rika länder har vi glömt att de krig som leder till flyktingar är krig som vi själva ansvarar för och som våra länder och regeringar ansvarar för. Vi måste få bukt med denna kollektiva minnesförlust.
Jag samtycker till Cecilia Malmströms ord om att visa engagemang. Det är självklart att vi måste visa engagemang. En delegation från parlamentet har besökt irakiska palestinier. Självklart har de gjort det, men vi måste göra en insats för dessa flyktingar.
Jag vill dock framföra följande till Cecilia Malmström med all respekt. Vi måste få bukt med stridigheterna mellan parlamentet - där hon själv har varit ledamot - och kommissionen om de delegerade akterna. Jag vill inte att detta betänkande, som i dag generellt sett verkar tas emot väl, ska blockeras på grund av att kommissionen och parlamentet inte kan komma överens om de delegerade akterna.
Nadja Hirsch
Fru talman, fru kommissionsledamot! Det vi alla har diskuterat på det här temat var att vi helt enkelt måste övertyga fler medlemsstater om att delta i programmet. Jag anser att det finns mycket att åstadkomma i detta hänseende genom att förklara programmet och även betona dess fördelar, eftersom de som deltar alltid har sagt att de kommer att fortsätta delta och att de välkomnar programmet.
Det är mycket viktigt att klargöra vilka människor det handlar om. Det handlar om människor som inte själva är i stånd att komma till Europa. Det är kvinnor, barn och sjuka som befinner sig i flyktingläger utanför EU och som behöver vår hjälp. Jag anser att det är mycket positivt att vi kommer att fatta beslut om att göra en större andel av Europeiska flyktingfonden tillgänglig i framtiden.
Samtidigt tror jag också att det är mycket viktigt att dessa pengar inte bara får försvinna i budgeten, om de betalas till nationella parlament - med andra ord till medlemsstaterna. De måste faktiskt användas till att bygga upp en hållbar struktur. Pengarna ska överföras till lokala myndigheter och till de städer där integrationen faktiskt äger rum och där det finns förskolor och bostäder. Det är mycket viktigt att städer och lokala myndigheter engageras i denna diskussion som våra allierade.
Medlemsstaterna är kanske mer benägna att avvisa detta på kort sikt än de lokala myndigheterna på fältet. I den förutsägbarhet som det för med sig ser jag en viktig faktor som förenar oss - EU - och dem på fältet som genomför integrationen. På det hela taget skulle detta säkert hjälpa vidarebosättningsprogrammet framåt, något som jag anser är mycket positivt. Först och främst finns det en sak som måste framhållas mycket tydligt och det är att vi inte får glömma medborgarna. Vi måste finna människor och organisationer som banar väg för människor som vill starta ett nytt liv lokalt och som visar dem hur deras nya stad fungerar eller var den närmaste simbassängen finns.
Vi behöver en enighet som sträcker sig tvärs genom samhället om att vi vill delta i ett vidarebosättningsprogram som är en bra lösning, och att människor faktiskt genomför integrationen på fältet.
Hélène Flautre
Fru talman! Jag skulle gärna ha hört vad föredraganden Rui Tavares har att säga, men det spelar ingen roll. Nu har han äntligen anslutit sig till debatten och det är huvudsaken. Jag anser att hans arbete för att nå samstämmighet kring utnyttjandet av Europeiska flyktingfonden, vars syfte är att finansiera och stimulera medlemsstaterna att utveckla sitt vidarebosättningsprogram för flyktingar, är ett ytterst positivt arbete. Det gläder mig att kommissionsledamot Cecilia Malmström kraftfullt stöder hans arbete.
Vi måste dock tänka på att de nya siffrorna ger ett perspektiv på fondens räckvidd. Om vi skulle anslå hela Europeiska flyktingfonden - något jag inte vill att vi gör, eftersom det oundvikligen skulle vara till skada för finansieringen av förutsättningarna för mottagande för flyktingar och asylsökare i Europa - skulle vi nätt och jämnt kunna vidarebosätta 20 000 flyktingar i Europa. Den siffran ligger långt från UNHCR:s begäran, i vilken man har konstaterat att det finns över 470 000 flyktingar över hela världen i behov av vidarebosättning. Det handlar här om människor som i verklig mening har specifika behov, sårbarheter och svagheter och som överhuvudtaget inte kan återvända till ursprungslandet. Vi måste därför vara förnuftiga.
Den andra försiktighetsåtgärd som vi enligt min mening måste vidta - eftersom vi har upplevt detta i mitt land Frankrike - handlar om mediatäckningen av vidarebosättningen av vissa flyktingar. Den fungerar som ett välgörenhetsträd som döljer en skog av felbehandlingar. Frankrike har just dömts av Förenta nationernas kommitté mot tortyr för att skicka tillbaka asylsökande till tredjeländer där de riskerar brutal eller förödmjukande behandling.
Jag anser - och detta är min sista punkt - att vi måste ha dessa försiktighetsåtgärder i åtanke.
Marie-Christine Vergiat
Fru talman! Jag vill tala om Schengens informationssystem. I dag ska vi gå igenom den rättsliga ram inom vilken migreringen från SIS I till SIS II ska äga rum. Jag anser att varningslamporna blinkar rött på det här temat. Fru kommissionsledamot, det minsta man kan säga om det är att testerna har varit ofullständiga i det här avseendet.
Ändå framhärdar kommissionen trots motstånd från tre av de stora medlemsstaterna - Frankrike, Tyskland och Österrike. Som ni vet är vi i Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster lika ståndaktiga när det handlar om våra förbehåll mot frågan om lagring och de risker det medför för dataskyddet. Jag anser att vi lever i en ganska surrealistisk tid när de missförhållanden och risker som är kopplade till alla säkerhetsaspekter i allt högre grad fördöms av experter som vet vad de talar om. Vi måste vidta försiktighetsåtgärder på dataskyddsområdet för alla medborgare, oavsett vilka de är. Vi måste ha ett minimiåtagande om filanslutningsrisker. I Frankrike är vi mycket medvetna om de missförhållanden som kan uppstå på grund av filanslutning.
Fru kommissionsledamot, under de rådande förhållandena kan GUE/NGL-gruppen inte stödja en sådan migrering.
Gerard Batten
Fru talman! Storbritannien har inte skrivit under Schengenavtalet, så tekniskt sett vänder sig det här förslaget inte till Storbritannien. Den gamla Labourregeringen ville inte vara med och den nya liberaldemokratiska/konservativa koalitionsregeringen måste stå utanför. En sådan plan skulle bara främja fler flyktingar, verkliga eller inte, att komma till EU.
Föreställ er situationen om Turkiet går med i EU. Förmodligen skulle inte bara 72 miljoner turkar få automatisk inreserätt till de europeiska länderna och till Storbritannien. Även massor av flyktingar från länder som Iran och Irak skulle ta sig över gränsen till Turkiet och sedan söka vidarebosättning i Europa! Storbritannien behöver inte gå med i det här projektet, men det ska bli intressant att se vår nya regering brottas med sådana frågor. Den ena halvan av regeringen, det konservativa partiet, låtsas vara euroskeptiker - vad det nu ska betyda - och den andra halvan, det liberaldemokratiska partiet, är förbehållslösa EU-förespråkare. Vår nya premiärminister David Cameron kan lösa sådana problem med ett slag som jag beskrev här i går.
Ökningen av antalet ledamöter härifrån kräver att Lissabonfördraget omratificeras helt. David Cameron kan helt enkelt välja att inte omratificera det eller välja att senkommet hålla fast vid sin orubbliga garanti och ge det brittiska folket den omröstning om Lissabonfördraget som de nekades.
Rui Tavares
Mina damer och herrar! Det finns flyktingar i världen som varken kan återvända till sina länder för att situationen är för instabil eller stanna i transitländerna eftersom dessa inte har skrivit under Genèvekonventionerna och flyktingarna därför exempelvis inte kan arbeta i det landet.
Siffrorna är jämförelsevis begränsade: 200 000 per år. Problemet har redan lösts för några av dessa flyktingar - vars enda alternativ är att få ett nytt liv i ett tredjeland - genom aktörer på den internationella scenen som vidarebosätter flyktingar. 80 000 av USA och några av Kanada, Australien, Brasilien och Chile. Vem saknas på den här listan? Just det: Europa saknas.
Under det svenska ordförandeskapet erkände rådet omdömesgillt att det var nödvändigt att i hög grad öka antalet flyktingar som vidarebosätts i Europa och talade om siffror så höga som 100 000. Kommissionen har också omdömesgillt granskat några av uttalandena från Europeiska flyktingfonden för att åstadkomma en kraftfullare och robustare vidarebosättningspolitik för flyktingar.
Jag har för närvarande två betänkanden från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor: ett medbeslutandebetänkande och ett initiativbetänkande. Vi har fyra nya tillägg för att korrigera den politik som nuvarande används i medbeslutandeförfarandet. Två av dessa är dock procedurtillägg.
Det första nya tillägget har ett tvåfaldigt synsätt. Vi arbetar med kommissionens förslag som främst förordar regionala prioriteringar. Inom de regionala prioriteringarna finns andra prioriteringar som jag skulle kalla ”humanitära”. Vi ansåg det lämpligt att bevara dessa prioriteringar, men att ge dem självbestämmanderätt. Med andra ord anser vi att Europa måste ha ingripandestrategier när det handlar om vidarebosättning av flyktingar, något som är mycket viktigt från utrikespolitisk synpunkt. Dessa strategier måste ibland tillåta ingripande i vissa områden av världen, öppna dörrar till ett bestämt land eller skapa tillitsrelationer i vissa områden av världen. De måste dock ge medlemsstaterna frihet att reagera på situationer i resten av världen som är prioriterade humanitärt sett.
Vilka situationer prioriteras? Till exempel tortyroffer, kvinnor och barn som utsatts för sexuellt våld eller människor som måste vidarebosättas av hälsoskäl.
Det andra nya inslaget är modulering. Syftet är att gå från de tio medlemsstater som just nu vidarebosätter flyktingar på EU-nivå till att samtliga 27 medlemsstater tillämpar vidarebosättningen. För att uppnå detta har vi föreslagit att öka den summa som ska anslås per flykting till de nya medlemsstaterna under det första året, minska det lite det andra året och göra det lika stort som de övriga medlemsstaterna från och med det tredje året. Detta var villkorligt för det ökade beloppet de första åren - som är de år då det kostar mest att starta ett nytt vidarebosättningsprogram - och ska användas för att skapa ett hållbart vidarebosättningsprogram.
De övriga två nya inslagen handlar om proceduren. Det ena ger kommissionen möjlighet att inleda ett nödförfarande för att vidarebosätta flyktingar från ett givet område i världen, där det har förekommit en humanitär katastrof eller krissituation. Det förfarande vi hade tidigare utfördes på årsbasis, men katastrofer och humanitära kriser följer uppenbarligen inte någon tidtabell. Det fjärde nya inslaget handlar om de delegerade akterna, och här måste jag förtydliga för er Cecilia Malmström, att parlamentet kan hantera argument om tidtabeller och procedurer mycket effektivt, och att vi försäkrar er att vi kommer att vara snabba med att besvara delegerade akter. Vi försäkrar också att det tidigare samrådet och debatten som vi föreslog med exempelvis utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, utskottet för utrikesfrågor och utvecklingsutskottet, kan förhindra meningsskiljaktigheter mellan parlamentet och kommissionen om de regioner som är prioriterade från vidarebosättningssynpunkt.
Vi kan inte godta att kommissionen - som fördragens väktare - informerar oss om att de delegerade akterna, som det inte har några rättsliga invändningar mot, inte får antas inom ramen för detta beslut, som är så viktigt från utrikessynpunkt och humanitär synpunkt, bara för att akterna verkar byråkratiska för kommissionen medan vi inte anser att de är det.
Som vi ser det och som vår rättsavdelning uppfattar det är detta beslut en del av de delegerade akterna och som sådant anser vi att det är kommissionens uppgift att argumentera för godkännandet av de delegerade akterna här, i egenskap av fördragens väktare, och inte göra invändningar som just nu bara är procedurmässiga. Först och främst anser vi att dessa frågor inte får hindra oss från att uppnå vårt gemensamma mål: att vidarebosätta fler flyktingar i EU.
Simon Busuttil
(MT) Fru talman! Det planerade vidarebosättningsprogrammet fyller ett stort och mångårigt tomrum. Jag är i själva verket förvånad över att det här programmet inte har funnits på EU-nivå tidigare. Det finns länder som redan har föregått med gott exempel genom att driva mycket effektiva vidarebosättningsprogram. Ett exempel är USA som har samlat omfattande erfarenhet på det här området. Vi kan lära oss mycket av dem.
Dessa typer av program är viktiga eftersom de visar EU:s vilja att visa sin mänskliga sida med flyktingar över hela världen. Men programmens andra viktiga syfte är att bromsa tillströmningen av illegala invandrare i EU, inklusive dem som behöver skydd.
Vidarebosättningsprogrammet som ska införas i dag kan därför användas för att vidarebosätta internationella personer som söker skydd i Libyen. Då behöver dessa personer med all sannolikhet inte ta sig över Medelhavet och därmed riskera sina liv. På detta sätt skulle vi hjälpa både dem och de EU-länder som bär en oproportionerligt stor börda.
Det behöver knappt nämnas att programmet måste användas tillsammans med ett annat program, vars syfte är att hjälpa EU-länder som bär en oproportionerligt stor börda på grund av invandringsströmmarna. Vi måste visa dessa länder att vi är villiga att inrätta ett program som tillåter omplacering av människor som beviljats internationellt skydd till andra europeiska länder.
Men än så länge är detta fortfarande ett pilotprojekt för Malta. Jag skulle dock vilja se att projektet görs permanent och att det utökas till de andra EU-länder som behöver det.
Ioan Enciu
(RO) Som föredragande för gruppen Progressiva förbundet av socialdemokrater och demokrater i Europaparlamentet för SIS-frågan kommer jag att tala om detta ärende. För det första vill jag gratulera Carlos Coelho till den stora insats han har gjort för detta och särskilt för den konsekvens han har visat i slutförandet av de två betänkandena. Jag vill även tacka kommissionsledamot Cecilia Malmström, eftersom kommissionen har börjat visa viss öppenhet efter att hon tillträdde sin tjänst.
Det som har oroat oss och som fortfarande oroar oss är misslyckandet med att hålla tidsfristerna för genomförandet av SIS II. Parlamentet har framfört sin ståndpunkt om förseningarna vid flera tillfällen, framför allt när det gäller kommissionens oförmåga att fastställa ett exakt datum för när verksamheten ska startas. Vi vet faktiskt inte heller säkert om de tester som har utförts var framgångsrika eller inte, och det reser tvivel om hur projektet hanteras.
Det är Europaparlamentets skyldighet att övervaka hur gemenskapen använder sina pengar, och förslaget om att placera de medel som ska anslås till utvecklingen av SIS II under budgetåret 2011 i en reserv är en normal säkerhetsåtgärd. Parlamentet måste rådfrågas kontinuerligt och informeras om fortgången för SIS II-projektet, något som vi inte kan göra avkall på till följd av brist på politisk vilja eller ledningskapacitet. Det måste uppfylla de nuvarande kraven, stödja dataskydd och uppfylla kostnadsnyttoprincipen, och utvecklingen ska äga rum inom de exakta tidsramar som har fastställts för genomförandet.
Tatjana Ždanoka
(EN) Fru talman! Även jag ska tala om Schengens informationssystem. Först och främst vill jag tacka Carlos Coelho för hans utmärkta arbete och jag vill betona att min grupp - redan från början - var mycket försiktig med att godta SIS II på grund av de många konsekvenser det har för dataskyddet.
Nu verkar det som om den långdragna SIS II-historian är långt från avslutad. Vi ser tidsfördröjningar och överskridna kostnader samtidigt som vi inte har några positiva resultat. Vi har inte ens någon enighet kring utvärderingen av testresultaten, eftersom Österrike, Tyskland och Frankrike anser att de har misslyckats. Enligt vår mening är föredragandens förhållningssätt fullständigt korrekt. Vi måste vara ärliga och erkänna att det nuvarande projektet kan misslyckas och vi måste diskutera alternativ. Vi bör även noga undersöka anledningarna till misslyckandet. Om vi måste investera ytterligare 30 miljoner euro borde parlamentet få all nödvändig information för ett välorienterat samtycke.
Vi måste även stödja en tidsfristklausul. Vi kan inte fortsätta investera pengar i ett livslångt projekt. Självklart bör det finnas en viss flexibilitet, men vi måste ha tydliga utvärderingskriterier och reagera snabbt om något åter går fel.
Cornelia Ernst
(DE) Fru talman! Först och främst vill jag säga att jag anser - och jag talar här om Schengens informationssystem - att EU inte bör driva en politik som bygger på önskningar utan en politik som baseras på verkligheten. När det handlar om Schengens informationssystem innebär det att vi måste ta hänsyn till att testerna - som har kallats det första etappmålet - har misslyckats.
Efter åtta års mixtrande vet vi att syftet med åtgärden som föreslagits av kommissionen - migreringen från SIS I+ till SIS II - inte kan slutföras av medlemsstaterna på grund av tekniska och rättsliga skäl. Det är inte min bedömning, utan Förbundsrepubliken Tysklands bedömning. Det är ståndpunkten i mitt hemland, och det är en ståndpunkt som jag förresten delar fullt ut. Hittills har 90 miljoner euro slösats bort på den här planen och kommissionen skulle vilja göra av med mer. Vi vill inte att tidsfristen förlängs till 2013, och det vill vi gärna säga rakt ut. I stället vill vi att man överger det här systemet och börjar leta efter ett alternativ.
För det andra är det tyska vänsterpartiet i grund och botten kritiska mot SIS II - det vill jag också poängtera vid denna avgörande tidpunkt - eftersom åtkomsten till systemet utökas dramatiskt till exempelvis underrättelsetjänster. I Tyskland är det ett krav att underrättelsetjänster och polis hålls åtskilda. Om underrättelsetjänsters och polisens uppgifter blandas innebär det att hela systemet dras inför Tysklands författningsdomstol. Det är något jag behövde ta upp, i varje fall ur tysk synvinkel. Vi motsätter oss också SIS II, eftersom det handlar om insamling av ofantliga mängder data samt insamling och registrering av biometriska uppgifter. Det är varken ändamålsenligt eller proportionerligt.
Salvatore Iacolino
(IT) Fru talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Syftet med att definiera en ram för konsekventa strategier med en vilja om att uttrycka verklig solidaritet mellan medlemsstaterna är ett framsteg i samordningen av gemenskapens politik om migrationsströmmar. Ändå utgör denna åtgärd en del av en större process vars syfte är internationellt skydd av flyktingar. Om det civila samhället med fördel kan engageras i processen verkar denna åtgärd närbesläktad med den nära förestående aktiveringen av det europeiska stödkontoret för samarbete i asylfrågor.
Vi måste genast skapa en lista över prioriteringar och mål som ska uppnås med tidsplan och specifika incitamentsåtgärder. Vi måste även anslå särskild finansiering för att öka antalet medlemmar som deltar i programmet. Just nu är det bara tio. Vi får inte heller glömma behovet av hälsoskydd som ska komplettera socialförsäkringsskyddet till människor som ofta är utslitna på grund av det tillstånd av extrem svaghet de befinner sig i.
En datoriserad databas ska även göra det möjligt att spåra alla processer som införs för att skydda familjen som enhet under vidarebosättningsprocessen. I det här sammanhanget kan samarbetet med medlemsstaterna vara helt avgörande för att se till att processerna är effektiva och flexibla. Vi vill ha ett mer rättvist och realistiskt EU som i synnerhet tar hänsyn till insatserna från medlemsstaterna i Sydeuropa.
Med tredjeländer är det helt avgörande för EU att ta ansvar för att definiera samarbetsavtal som Italien nyligen gjorde med Libyen och Niger. Vi anser att detta sätt är det enda möjliga sättet, om vi ska kunna gå från en solidaritet som hittills alltför ofta bara har varit en fasad till en verklig solidaritet mellan EU-länderna i den totala hanteringen av migrationsströmmar.
Monika Flašíková Beňová
(SK) Först vill jag tacka Rui Tavares för hans arbete på området för flyktingpolitik. I detta ögonblick vill jag även framföra min besvikelse över att mindre än hälften av alla medlemsstater i EU har officiella vidarebosättningsprogram för flyktingar från tredjeländer.
Vidare - som man har framfört här många gånger - är dessa program inte tillräckligt samordnade. Som ett resultat av den låga samordningsnivån och samordningen mellan unionens medlemsstater är kostnaderna för vidarebosättningen också höga vilket självklart också gör att tanken inte är särskilt lockande.
Jag tror dock fullt och fast på att européerna med tillräcklig politisk vilja kan skapa ett effektivt, rättvist och enhetligt vidarebosättningsprogram. I detta syfte är det mycket viktigt att inte bara skapa själva programmet, utan även en särskild fond för vidarebosättning av flyktingar i unionen. Detta paket skulle finansiera inrättandet av nationella vidarebosättningsprogram där sådana inte redan finns liksom samordning av aktiviteter på central nivå. Jag anser att det europeiska stödkontoret för samarbete i asylfrågor vore den perfekta samordnaren.
Indrek Tarand
(EN) Fru talman! Jag vill tacka alla som har arbetat mycket hårt på denna till synes evinnerliga SIS II-historia: Carlos Coelho och alla ute på fältet.
Frågan om återkommande förseningar och överskridna kostnader är mycket oroande. Vad annat än detta kan vara mer träffande om José Manuel Barrosos ledningsförmåga under sin första kommission? Jag anser att vi borde dra de lärdomar vi kan av detta här i dag och tillämpa dem på skapandet av en ny IT-byrå som skulle kunna placeras i Tallinn. Detta skulle vara en situation som alla vinner på. De franska kollegerna kunde förvara servrarna i Strasbourg, medan det nya programmeringsarbetet skulle utföras i Tallinn av kompetenta specialister till låga förvaltningskostnader. Då undviker man monopol, följer principen om EU-integration samtidigt som man garanterar dataskyddet.
Slutligen vill jag framföra mitt förtroende för kommissionsledamot Cecilia Malmströms förmåga att lösa dessa komplicerade frågor.
Agustín Díaz de Mera García Consuegra
(ES) Fru talman! Jag ska fatta mig kort.
Först vill jag gratulera Carlos Coelho. Processen skulle vara avslutad före den 30 september, så de rättsliga instrumenten måste ändras innan de löper ut.
För det andra finns det inget förslag från kommissionen om en tidsfrist eller om att stryka klausulerna om giltighetstiden från de ursprungliga förslagen.
För det tredje behövs en övergångsperiod för migration, som vid behov kan utvidgas genom kommittéförfarandet.
För det fjärde är inte processen föremål för parlamentets kontroll, vilket jag tycker är mycket illa.
För det femte har vi ännu inte fått resultatet av testerna av andra generationen av Schengens informationssystem, och parlamentet måste informeras om detta.
För det sjätte, och på grundval av vad jag nyss sagt, ställer jag mig bakom föredragandens förslag och varning om att revisionsrätten kommer att ingripa om projektet skulle misslyckas.
Jag vill också gratulera Rui Tavares till hans betänkanden om Europeiska flyktingfonden och ett gemensamt vidarebosättningsprogram. Det största problemet är bristen på solidaritet inom unionen. Vi måste vara försiktiga med ekonomiskt stöd till medlemsstater som tar emot flyktingar för första gången, särskilt på grund av risken för diskriminering. De åtgärder som Rui Tavares föreslår, och som jag stödjer, kräver en detaljerad finansiell förstudie.
Sylvie Guillaume
(FR) Fru talman, mina damer och herrar! Det är i många avseenden viktigt att vi i morgon röstar för en ändring av Europeiska flyktingfonden, och det är denna fråga som jag vill lyfta fram här och nu, samtidigt som jag vill gratulera Carlos Coelho och Rui Tavares till deras inlägg och deras arbete.
Omröstningen om Europeiska flyktingfonden kommer att visa hur viktigt det är att medlemsstaterna i Europeiska unionen tar sitt ansvar när det gäller vidarebosättning och avhjälper en dubbel brist - dels i fråga om antalet länder som förbundit sig till programmet och dels mottagningskapacitet i varje land. Glöm inte att vi här talar om flyktingar som ofta knappt tolereras i de länder som har tagit emot dem och som lever under förhållanden som snabbt kan leda till tragik om inte lösningar hittas snabbt.
Tack vare dessa nya metoder kan vi nu faktiskt ge utsatta människor större säkerhet, så länge - och jag betonar detta - var och en av de medlemsstater som berörs av Europeiska flyktingfonden använder medlen korrekt och på ett öppet sätt, vilket är något som jag vet att kommissionsledamot Cecilia Malmström är mycket angelägen om. Det kommer att bli svårt att anta utmaningen när vi vet vilket ljumt mottagande medlemsstaterna kommer att ge den nya åtgärden, och även här vill jag framhålla kommissionsledamot Malmströms beslutsamhet.
Slutligen vill jag betona att integrationen av flyktingar är en av nycklarna till framgång för detta projekt. Ju mer vi förbereder och förklarar flyktingarnas ankomst, desto större är chansen att den kommer att accepteras och genomföras under bästa möjliga förhållanden, och desto mer kommer medlemsstaterna - hoppas vi - att engagera sig för vidarebosättning. Det är därför som vi i parlamentet måste rösta med överväldigande majoritet för dessa ändringar av Europeiska flyktingfonden.
Franz Obermayr
(DE) Fru talman! I många medlemsstater, däribland mitt hemland Österrike, vet folk inte längre var man ska placera nya asylsökande och befolkningen motsätter sig med rätta nya flyktingmottagningar. Hur kan det komma sig att man trots detta fortfarande främjar vidarebosättning av flyktingar i EU? Planen att släppa in asylsökande till EU när de redan har flytt till ett angränsande tredjeland som Ukraina, eftersom levnadsstandarden här är högre, är alltså fullständigt obegriplig. Särskilt under dessa tider av ekonomisk kris kan man inte annat än skaka på huvudet när man ser förslag som detta.
Om ni frågar mig är hela EU:s asylkoncept en katastrof. Enligt det här konceptet kan en asylsökande som först plockas upp i Rumänien sedan skickas tillbaka dit för bedömning och för en asylprocess. Tanken att ge grundläggande socialbidrag till asylsökande på samma höga socialförsäkringsnivå som medborgarna i den mottagande medlemsstaten är orealistisk och dyr. EU bör ge asylskydd till alla som verkligen behöver det, till dem som verkligen är i nöd, men vi bör inte öppna slussarna för ekonomisk invandring.
Vad vi behöver är bättre skydd av de yttre gränserna, snabba, obyråkratiska förfaranden och, naturligtvis, en konsekvent strategi för återsändande.
Petru Constantin Luhan
(RO) Grundprincipen bakom EU:s engagemang i asylfrågor är att skapa en högre grad av samarbete och solidaritet mellan medlemsstaterna. Detta kan inte uppnås inom de enskilda länderna. Den ökade strategiska användningen av vidarebosättning kräver ett gemensamt EU-initiativ. Det krävs ett sunt, riktat program som ska vara effektivt och av god kvalitet. Detta program kommer att ge en lämplig ram för medlemsstaternas deltagande i processen för flyktingars vidarebosättning.
Medlemsstaternas insatser för att ta emot flyktingar måste stödjas och uppmuntras med ytterligare ekonomiska incitament. Åtgärderna ger oss möjlighet att visa större solidaritet från EU:s sida i den globala flyktingfrågan. Vi kommer också att uppmuntra ett stort antal medlemsstaters deltagande i denna process.
Marian-Jean Marinescu
(RO) Jag vill först av allt börja med en kommentar till min kollega från vänster. Jag tror att det omvända exemplet också gäller: när en engelsman eller irländare begår ett brott i mitt land, bör det vara möjligt att skicka tillbaka honom.
Genomförandet av andra generationen av Schengens informationssystem har blivit försenat och det verkar som om det inte införs före utgången av 2011. Därför skulle jag vilja fråga kommissionen vilka följder detta får för tidsplanen för de länder som ännu inte ingår i Schengenområdet, men som är på väg att ansluta sig.
Det är oacceptabelt att kommissionen ännu inte kan ge ett exakt datum för lanseringen av SIS II, och det väcker många farhågor om hur projektet sköts. De extra kostnader och behovet av nya investeringar som kommer att uppstå om övergången till SIS II misslyckas och i stället integreras i beredskapsplanen SIS I + RE, kommer att kräva en mycket hårdare budgetkontroll, särskilt för det nya organ som ska ansvara för reglering och samordning av genomförandet av SIS, VIS och Eurodac.
Morten Messerschmidt
(DA) Fru talman! För ett år sedan var alla vi ledamöter mitt uppe i en valkampanj och försökte antingen få eller behålla våra mandat, och jag vet att i många länder spelade Schengenfrågan en oerhört viktig roll i valkampanjerna. Det finns nu ett massivt missnöje bland väljarna, bland EU:s medborgare, mot EU:s sätt att hantera dessa frågor. Den bristande kontrollen vid de inre gränserna, den mycket bristande kontrollen vid de yttre gränserna, den helt otillräckliga kontrollen av invandringen och det spöke som lurar på oss om knappt ett år med tanke på frågan om kommissionen kommer att godkänna att även Bulgarien och Rumänien ansluter sig till Schengen.
Jag hör folk säga att vi måste visa solidaritet, men ärligt talat, vem är det vi ska vara solidariska med? Vem är det som måste visa solidaritet? Vi ser ett massivt utnyttjande av det system som både EU och medlemsstaterna har inrättat och det är kanske på tiden att vi också visar lite solidaritet med de medborgare som får leva med kommissionens och medlemsstaternas misslyckade politik.
Roberta Angelilli
(IT) Fru talman, mina damer och herrar! Att skapa en gemensam EU-politik för asyl och vidarebosättning innebär att se till att de mänskliga rättigheterna respekteras samtidigt som den illegala invandringen begränsas.
Jag tackar därför föregående talare och Cecilia Malmström. Vi har nu ett värdefullt verktyg, särskilt för länderna med Medelhavskust - exempelvis Italien som hittills inte har kunnat förlita sig på vare sig verklig solidaritet medlemsstater emellan eller en rättvis ansvarsfördelning. Denna politik måste stödjas av en lämplig budget, men också genom tillförlitliga kontroller av de program som genomförs med en korrekt uppföljning och kartläggning av god praxis.
Ett sista ord i frågan om mänskliga rättigheter. Vi måste prioritera de mest utsatta, barn, kvinnor som är offer för människohandel, utnyttjande och våld, bland annat könsstympning, men jag vet att kommissionsledamot Cecilia Malmström har grepp om detta.
Andreas Mölzer
(DE) Fru talman! Det verkar som om Europeiska unionen för närvarande har tillgång till otroliga finansiella resurser. Efter stödpaketet på 750 miljarder euro ska vi nu återigen lägga enorma summor på migrationsfrågan, men inte på exempelvis återsändande eller på att säkra våra gränser - de så kallat säkra Schengengränserna är i varje fall lika fulla av hål som en schweizerost. Nej, nu ska vi tillhandahålla 6 000 euro per person för att få ett frivilligt mottagande av flyktingar från tredjeland.
Om nu EU verkligen har de pengar som krävs för detta liggande någonstans, vill jag be er att i stället ge stöd till europeiska familjer - då kanske födelsetalen skulle börja stiga. Det skulle då äntligen ta kål på argumentet att vi behöver invandringen för att motverka bristen på barn. I stället för att bara öppna slussarna för invandringen bör vi äntligen börja tillämpa Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning korrekt och den är naturligtvis inte tillämplig på den nuvarande armén av ekonomiska invandrare. Om vi nu vill spendera flera miljoner euro skulle vi i stället kunna använda dem på gränsskyddsorganet Frontex, hellre än på den bottenlösa brunn som Schengens informationssystem verkar vara.
Jaroslav Paška
(SK) Jag vill säga något om Schengens informationssystem. Vi vet att detta system har tagit relativt lång tid att utveckla och har kostat en massa pengar. Dessutom ökar kostnaderna för genomförandet ständigt och vi känner fortfarande inte till testresultaten.
Det kanske skulle vara lämpligt att granska det arbete som hittills lagts ner på detta system, att överväga om systemet är hållbart och om vi verkligen kan slutföra det på ett sätt som gör det användbart för unionen. Sedan kan vi besluta om hur vi ska gå vidare.
När det gäller vidarebosättningsprogrammet håller jag med om att det är nödvändigt att utarbeta en lagstiftningsnorm som kan begränsa den olagliga invandringen till Europeiska unionen, och som kan fastställa villkor för den lagliga invandringen.
Kanske borde vi dock använda oss av erfarenheterna från våra kolleger i utvecklingsländerna, som säger att inte all migration, inte alla resor deras landsmän gör till Europeiska unionen, sker på grund av de säkerhetsrestriktioner dessa människor utsätts för. Ofta ligger det ekonomiska skäl bakom.
Martin Ehrenhauser
(DE) Fru talman! Jag vill bara kommentera ett par saker i Vladimir Maňkas betänkande. Jag kom överens om detta med er kollega tidigare. Jag vill mycket tydligt uttrycka mitt motstånd mot en ökning av sekretariatsersättningen, särskilt det planerade beloppet 1 500 euro. Jag är också starkt emot varje ökning av personalstyrkan i parlamentet och om det efter utvärderingen skulle beslutas att ytterligare 1 500 euro per månad för sekretariatsersättningen ska göras tillgängliga skulle det helt enkelt vara ett hån mot skattebetalarna.
(Talmannen avbröt talaren)
Talmannen
Martin Ehrenhauser, ert inlägg gäller fel fråga. Det här är den gemensamma debatten omn Schengenavtalet. Jag är ledsen att ni inte fick ordet i fråga om Vladimir Maňkas betänkande, men tyvärr måste vi gå vidare nu.
Piotr Borys
(PL) Jag vill för det första gratulera Carlos Coelho till ytterligare två lyckade betänkanden. För det andra finns det nu ingen återvändo från SIS II. Om vi vill ha ett säkert system, måste SIS II införas och därför anser jag att vi måste fortsätta med dessa åtgärder och ge kommissionen vårt stöd i frågan. Jag vill påminna alla om att den nya visumkodexen föreskriver att biometriska uppgifter ska anges i systemet. SIS I+ ger inte denna garanti. Tack vare SIS II kommer vi i framtiden att kunna kontrollera uppgifterna snabbt. Så inom detta säkerhetsområde får vi inte sluta arbeta på SIS II. Vi kan naturligtvis hoppas på att arbetet blir effektivare och mer framgångsrikt.
Jag vill också påminna om att det inte var så länge sedan vi antog åtgärder som gör det enkelt att resa inom Schengenområdet med ett långtidsvisum. Arbetet med SIS II måste fortsätta också i detta sammanhang. Vi vill stödja kommissionen i den frågan och hoppas att arbetet kommer att gå snabbare och bli mer effektivt, och vi bör önska kommissionen framgång i sammanhanget. Tack för ordet.
Cecilia Malmström
ledamot av kommissionen. - (EN) Fru talman! Jag vill tacka alla ledamöter för ert stöd och synpunkter på dessa två olika, men mycket viktiga, frågor.
Jag börjar med SIS II som naturligtvis - och det är jag den första att erkänna - har blivit en utdragen historia, som någon sade. Det är ett komplicerat och mycket svårt ärende. Förmodligen finns det en del som kunde ha gjorts bättre tidigare, men sedan jag tillträdde har jag verkligen försökt hantera detta så öppet och grundligt som möjligt. Kommissionen har till punkt och pricka följt den färdplan som angetts av rådet, och rådet enades om slutsatser vid sitt senaste möte. En del medlemsstater var skeptiska men alla var överens om att Milestone 1-testet var lyckat. Just nu arbetar vi med de olika experterna för att bedöma och definiera medlemsstaternas slutliga krav för att deras operativa behov ska kunna mötas och för att utforma en mer konkret tidsplan och väg framåt. Vid rådets möte den 3 och 4 juni kommer jag att lägga fram förslaget för ministrarna för diskussion och frågan kommer att bedömas ytterligare efter sommaren. Vi kommer naturligtvis att vara öppna och samarbeta med Europaparlamentet och föredraganden hela tiden.
För att besvara frågan om de nya medlemsstaterna, så kommer Bulgarien och Rumäniens anslutning att hanteras via SIS I för alla. Under tiden görs specialarrangemang för Bulgarien och Rumänien.
Vi förbereder för ett förhoppningsvis framgångsrikt Milestone 2-test av SIS senare i höst. Fram till dess att detta är framgångsrikt genomfört håller vi kontakterna och möjligheterna öppna för att upprätthålla en beredskapsplan för framtiden. Vi hoppas att den inte kommer att behövas, men vi har förberett oss för detta också. Jag vill tacka alla ledamöter, i synnerhet Carlos Coelho, för ert stöd och försäkra er om att kommissionen arbetar för största möjliga öppenhet och engagemang gentemot Europaparlamentet i denna fråga.
När det gäller vidarebosättning, instämmer jag helt med Simon Busuttil, som uttryckte förvåning över att detta inte redan fanns. Det är naturligtvis ett mycket bra initiativ att samla medlemsstaternas resurser och uppmuntra till ytterligare engagemang i globala sammanhang för att lindra trycket i flyktingläger efter en kris eller i ett nödläge. Vi kan inspirera medlemsstaterna till att använda medlen på ett mer intelligent sätt och samordna sig med UNHCR. Detta är naturligtvis något som verkligen skulle kunna stärka vår roll på den globala scenen, men det kan också göra en verklig skillnad för de människor som är fast i en mycket svår situation. Enligt UNHCR:s beräkningar fanns det under förra året ett behov av vidarebosättning för 747 000 personer. Som Hélène Flautre sade så kan vi bara hjälpa till, men behoven är enorma. Jag tror det finns ett brett samförstånd om målet och syftet med denna fond, och jag hoppas att vi kan hitta en lösning på procedurfrågorna mycket snart så att förslaget kan antas utan dröjsmål.
Flera ledamöter har hänvisat till den interna solidariteten. Detta är naturligtvis relaterat, men det är ändå en annan fråga. Jag håller med om att det behövs, också. Kommissionen har redan lämnat en del förslag om detta. Vi har föreslagit en tillfällig mekanism för upphävande i Dublinförordningen och vi har inrättat ett europeiskt stödkontor som kommer att öppnas i Malta senare i år. Vi har pilotprojektet i Malta som vi håller på att utvärdera. Jag håller med om att vi bör försöka hitta sätt att permanenta det och att involvera fler medlemsstater. Detta hänger naturligtvis på medlemsstaternas vilja att bidra, men kommissionen kommer att titta på projektet och på en allmän intern solidaritetsmekanism för EU som vi ska presentera nästa år. Vi kommer alltså att återkomma till den diskussionen, som skiljer sig något från EU:s vidarebosättningsprogram, men som också är mycket viktig.
Tack så mycket Carlos Coelho, Rui Tavares och Alexander Alvaro för ert arbete med dessa två mycket viktiga ärenden. Jag ser fram emot att samarbeta med er för att avsluta dem så fort som möjligt.
Carlos Coelho
Tack så mycket för de positiva kommentarerna från flera kolleger. Till Cecilia Malmström vill jag gärna säga att vi här i parlamentet är medvetna om att ni har ärvt frågan och att vi har fullt förtroende för er intelligens och er förmåga att göra det bästa av den. Vi uppskattar även det ni gjort för öppenhet, som min kollega Ioan Enciu faktiskt påpekade på ett mycket förtjänstfullt sätt.
När det gäller tidsfristen ger vi ut fel signaler om de nya migreringsinstrumenten inte får någon deadline. Efter alla förseningar är det orimligt att förlänga kommissionens mandat på obestämd tid. Jag förstår att kommissionen inte kan förbinda sig till de mål som föreslås av parlamentet, men vi kommer att fastställa målen och om processen av någon anledning inte är klar vid den tidpunkten får ni komma tillbaka till parlamentet och begära en förlängning och förklara varför det behövs. Att bara förlänga kommissionens mandat utan tidsfrist vore en förfärlig signal efter alla förseningar, både för institutionerna och för EU-medborgarna.
Jag håller med om att stödgruppen för det globala programmet inte bör vara en församling. Jag förstår därför kommissionens förbehåll mot att begränsa tillträdet till dess arbete, och jag kan bara hålla med. Parlamentets förslag var följden av ett mindre gynnsamt utkast till kommissionens ursprungliga förslag eftersom kommissionen, samtidigt som den vill begränsa stödgruppens sammansättning, gick med på att någon annan tjänsteman från kommissionen, rådet eller medlemsstaterna kunde få delta. Detta väcker den fullt berättigade frågan om varför tjänstemän från kommissionen och medlemsstaterna får delta men inte tjänstemän från parlamentet? Om vi begränsar detta organ till enbart dess funktioner tror jag att vi alla kan komma överens, särskilt med de garantier kommissionen har gett om större öppenhet.
Rui Tavares
Fru talman! Mitt tack går till ledamöterna som har deltagit i debatten och till kommissionsledamoten. Jag anser att om det finns någon samsyn om vad som behövs när det gäller frågan om vidarebosättning för flyktingar är det därför att vi förstod att vi för en gångs skull i diskussionen om invandring har ett problem som vi kan lösa - och vi vet alla hur svår den diskussionen och diskussionen om asyl och flyktingar är i Europa. Vi kan lösa det för oss själva och för flyktingarna. Alla som besökt ett flyktingläger vet ju att det finns barn där som förlorar ett, två, tre års skolgång som de skulle ha kunnat genomföra i Europa. Det ger oss enligt min mening en fingervisning om hur angelägen denna debatt är.
Jag hoppas också att frågorna om förfarandet snart kommer att lösas, i enlighet med det som står i fördraget, eftersom vi alla vet att det vi har inte är tillräckligt. Vi vet alla att det inte räcker med att anslå en del av budgeten för att vi ska få ett verkligt vidarebosättningsprogram. Det är i själva verket just denna typ av fråga som vi siktade på med det initiativbetänkande som vi också diskuterar här i dag och som handlar om kvalitet: kvalitet är en viktig del i integrationen av flyktingar och kräver multilaterala insatser, där icke-statliga organisationer, lokala aktörer och lokala myndigheter medverkar. Med det upplägget måste vi också lösa många av de byråkratiska samordningsproblem som vi har i dag.
Om processen för dessa barn som befinner sig i flyktingläger och som inte går i skolan och som borde ha rätt till vidarebosättning tar lång tid får vi veta av aktörerna i flera medlemsstaters gränsorgan att det beror på att det tar lång tid för medlemsstaterna att samordna sig för att till exempel kontrollera transithandlingarna, vilket i princip kan göras med hjälp av ett instrument som vi i initiativbetänkandet har föreslagit ska införas av Europeiska stödkontoret för samarbete i asylfrågor. Stödkontoret är en vidarebosättningsenhet med begränsad personal men med personer som ständigt arbetar med vidarebosättning, som vet hur man kan utbyta information om bästa metoder, som vet hur de nya medlemsstaterna ska introduceras till vidarebosättningsmekanismerna och som vet hur man samordnar till och med EU:s utrikestjänst för att underlätta vidarebosättningsprocesserna.
Eftersom vi redan har beslutat att dessa personer ska få vidarebosättning finns det ingen anledning för oss att dröja med att ta itu med de byråkratiska hindren så att vi verkligen kan integrera dem på europeisk mark.
Talmannen
Den gemensamma debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum kl. 12.00 i dag.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Stavros Lambrinidis  
Vi röstar i dag om antagandet av ett gemensamt vidarebosättningsprogram för EU för asylsökande från problemtyngda tredjeländer i EU. Det är dock en annan debatt som behöver föras. I över tio år har Europa upplevt ett inflöde av ett stort antal flyktingar och invandringsvågor. Sydeuropa har fått axla hela bördan av den europeiska humanismen, vilket blev övermäktigt för en tid sedan. EU har visserligen - med rätta - en fond för tredjeländer men ingenting för medlemsstaterna.
Detta erkänns åtminstone i föredragandens betänkande. Andra betänkanden, t.ex. om inrättandet av ett europeiskt stödkontor för samarbete i asylfrågor utgör - åtminstone på pappret - en skyldighet att stödja stater vars asyl- och mottagningssystem är särskilt hårt belastade på grund av deras geografiska läge. Ett uttryckligen angett mål är att stödja utvecklingen av en solidaritetsmekanism, t.ex. transport av personer som har rätt till internationellt skydd inom EU.
Låt oss hoppas att Europa successivt upptäcker solidaritet. Vi måste komma i håg att all fördröjning här kommer att skada våra oskyldiga medmänniskor.
Jiří Maštálka  
När det gäller Schengens informationssystem vill jag framhålla att de statliga myndigheterna i Tjeckien samt lokala myndigheter och enskilda politiker, även ledamöter i Europaparlamentet, ständigt får klagomål från de tjeckiska medborgarna över de omotiverade och förödmjukande poliskontrollerna och inspektionerna som de ofta utsätts för när de reser till Tyskland, både vid statsgränsen och inom de vidare tyska gränsregionerna. Denna rutin som den tyska polisen och de tyska tullmyndigheterna så nitiskt och flitigt följer har en betydande negativ inverkan inte bara på förbindelserna mellan Tjeckien och Tyskland utan framför allt på de tjeckiska medborgarnas inställning till europeisk integration. Efter Tjeckiens anslutning till Schengens informationssystem fick de tjeckiska medborgarna höra att de fritt och obehindrat kunde röra sig inom EU:s territorium, inklusive Tyskland, precis så som det föreskrivs i och garanteras av Schengensystemet. Enligt min mening är de tyska statliga myndigheternas beteende mot personer som reser från Tjeckien i en klar majoritet av fallen ogrundat och strider mot den proklamerade fria rörligheten för personer.
