Kevern had been sitting holding hands with Ailinn on broken deckchairs in the long grass, enjoying an unexpectedly warm spring afternoon, the pair of them absent-mindedly plugged into the utility console that supplied the country with soothing music and calming news, when the sight of her crossed brown legs reminded him of an old song by a long-forgotten black entertainer his father had liked listening to with the cottage blinds down.
Kevern oli istunut käsi kädessä Ailinnin kanssa rikkinäisillä terassituolilla pitkän heinän keskellä, nauttien yllättävän lämpimästä keväisestä iltapäivästä, molemmat kuunnellen hajamielisesti vastaanotinta, jonka kautta koko maa kuuli tyynnyttävää musiikkia ja rauhoittavia uutisia, kun Ailinnin ristityt, auringon ruskettamat jalat toivat Kevernin mieleen laulun, jota oli laulanut kauan sitten unohdettu mustaihoinen esiintyjä ja jota hänen isänsä oli usein kuunnellut mökin sälekaihtimet alhaalla.