לקט הארות וביאורים נפלאים ממעיינו העמוק של רבינו הקדוש רבי נחמן מברסלב מלוקטים מספריו הקדושים ומספרי תלמידו הגדול רבי נתן מברסלב, לפרשת השבוע: פרשת וישב (פרשת השבוע)
וַיֵּשֶׁב יַעֲקֹב בְּאֶרֶץ מְגוּרֵי אָבִיו (לז, א)
"ביקש יעקב לישב בשלוה, קפץ עליו רוגזו של יוסף" (רש"י)
כשהקדוש ברוך הוא רואה שיש צדיק שבכוחו לקרב את ישראל לאביהם שבשמים, הוא דואג לכך שתהיה עליו מחלוקת, באופן שלא יהיה קל כל כך להתקרב אל הצדיק הזה.
דומים לזה דברי חז"ל, שלא קיבלו גרים בימי דוד ושלמה, בזמן שישראל היו חשובים ומכובדים, כי הגרים הללו לא התגיירו לשם שמים, רק לשם כבוד.
כן הדבר אצל הצדיק, מעוררים עליו מן השמיים מחלוקת, כך שמי שיתקרב על ידו למרות הכול, ברור יהיה שכוונתו לשם שמים ואכן ראוי לקרבו.
זה שכתוב: "וישב יעקב בארץ מגורי אביו" – 'מגורי' מלשון גרים, שהיה מגייר גרים כדרך שאבותיו גיירו (עפ"י בראשית רבה). לפיכך קפץ עליו רוגזו של יוסף, שלא יתגיירו על ידו גרים שאינם מתכוונים לשם שמים.
(ליקוטי מוהר"ן ח"א רכח)
וְהִנֵּה קָמָה אֲלֻמָּתִי (לז, ז)
כל מנהיג ומושל מקבל את כוחו רק מההשגחה העליונה שהיא זו שמינתה אותו והיא זו שמנחה אותו בכל פעולותיו כמו שאמרו חז"ל והמתנשא לכל לראש אפילו ריש גרגותא מן שמיא מוקמי ליה – אפילו האדם שאחראי על חלוקת המים לשדות ממנים אותו מן השמים.
דבר זה מרומז גם בפסוק 'מהעדה מלכין ומהקם מלכין' [= שהקב"ה מסיר וממנה מלכים] ואותיות הק"ם הם ר"ת השקיפה ממעון קדשך ללמדנו שהכל בהשגחה פרטית ראשי תיבות אלו – קמ"ה מופיעים גם בפסוק והנה קמה אלומתי שבא לרמז שיוסף יהיה מלך.
('ליקוטי מוהר"ן' ח"א רלד)
וְהִנֵּה הַשֶּׁמֶשׁ וְהַיָּרֵחַ וְאַחַד עָשָׂר כּוֹכָבִים מִשְׁתַּחֲוִים לִי (לז, ט)
הקדוש ברוך הוא מנהיג את עולמו על ידי צבא השמים, כמבואר בספרים הקדושים שכל כוחות הטבע מושפעים על ידי השמש, הירח והכוכבים.
אבל הצדיקים מגלים את האמת, שאין שום טבע בעולם וכי כל המאורעות כולם – בהשגחתו הפרטית.
כשזוכה האדם להאמין בכך באמת, אזי כל צבא השמים וכל כוחות הטבע כפופים ומשועבדים אליו.
זה שאמר יוסף הצדיק: "השמש והירח והכוכבים משתחווים לי" – הם כפופים אליי!
(ליקוטי הלכות, כבוד רבו ות"ח ג, כ)
וַתִּתְפְּשֵׂהוּ בְּבִגְדוֹ…. וַיַּעֲזֹב בִּגְדוֹ בְּיָדָהּ וַיָּנָס וַיֵּצֵא הַחוּצָה (לט, יב)
מדרך התורה לשמור על הבגדים שיהיו נקיים ומכובדים.
אבל לפעמים יצר הרע משתמש בבגדיו של האדם כאמצעי להטריד אותו ולבטל אותו מעבודת ה'. לפעמים נדמה לאדם על אחד מבגדיו שהוא מיושן, ושאת הבגד השני הוא מוכרח לחדש, ועל השלישי שאם יקנה אחר זה יוסיף לתדמית שלו, וכן הלאה…
במקרה כזה צריך האדם להתגבר ו"לעזוב בגדו בידה" – לא לשמוע לפיתויי היצר, אלא 'לנוס' על נפשו ו'לצאת' מזה ולדבוק בעבודת ה'.
('שיחות הר"ן' ק)