תיאוריות על המקור של החוק	:	דירות בתל אביב
תיאוריות על המקור של החוק
נוב 18
תיאוריות voluntarist. טוענים כי החוק נולד זה טוב להיות אלוהים או האלוהות, ובכן הוא של האיש עצמו. הרצון הופך, לכן, המחבר הראשי של היצירה של הזכות. * את התיאוריות התיאולוגי. מלמדים אותנו כי החוק, עדיין מבולבלת עם הסטנדרטים המוסריים, בא מן האלוהות של אלוהים, הכוח העצום שלו, הסיבה כל מבין זה או שיש, האיש הזה מכיר דרך הגילוי, כמו לדוגמה קרה חמורבי לבין שמש אלוהים שלו, עם אללה ומוחמד, ועוד.
במסורת הנוצרית שלנו הוא גם לימד משה מקבל את החוק של אלוהים עצמו, באחד המעברים היפים ביותר של התנ ך: "יהוה ירד על הר סיני, על ראש ההר, וקמתי כמו אלוהים שהוא קרא משה אל פסגת ההר, משה… אז דיבר יהוה כל המילים האלה לדעת: ' אני יהוה, את האלוהים, מי הביא אותך מארץ מצרים, מבית עבדים: יש לי ששום אלים אחרים יותר ממני. ' אתה לא אתה fabricarás לפיסול, ולא כל תמונה של מה קיים בשמים ממעל, או של מה שקיים על פני כדור הארץ מתחת מאשר במים מתחת לאדמה. לא אתה abow למטה אליהם ולא לשרת אותם; כי אני, יהוה, האלוהים אני קנאי, העונש העוול של האבות על ילדיהם בפני הדור השלישי והרביעי, לגבי אלה ששונאים אותי; במקום זאת, השתמש הרחמים הכבוד האלף עם מי שאני אוהב ולשמור מצותי. ' לא profieras לשווא שם יהוה, דיוס שלך, כי יהוה לא שופטים תמים מי רק המושטת שמו הקדוש לשווא. "זכור את יום השבת כדי לשמור על הקדושה זה.
שישה ימים אתה עובד, לעשות את כל העבודה שלך; זה יותר היום השביעי שבת (שווה לנוח) לכבודו של יהוה, דיוס שלך: לא תעשה אין השחיטה, ולא, ולא הבן שלך, ולא הבת שלך, ולא השרת, או שלך. תירוצים, שלך ניצח או האורח שלך הנמצא בתוך הדלתות שלך; תוך שישה ימים גרם לורד השמיים לבין הארץ, הים וכל זה הוא בהם, אבל ביום שביעית נחה. למה יהוה אשרי את יום השבת, מקודש זה. "לכבד את אביך ואת אמך כך הם להאריך את ימיך על פני האדמה, את יהוה, האלוהים נותן לך. ' אל תרצח. ' לא הדברות. ' לא תגנוב. ' לא depondrás נגד עדות שקר השכן שלך. ' לא חומדים את ביתו של השכן שלך. לא תחמוד אשת השכן שלך, אני n השרת, משרתו-עוזרת בית, ולא שלו בול, התחת שלו או דבר מה השכן שלך שייך ". כל האנשים נתפסים אותם רעם, להם ברק, הצליל של חצוצרה, העישון ההר: אנשים זה ראיתי, רועד, נשמרת משם. ואמר משה: לדבר שלך איתנו ישמעו: ms לא דיבר אלינו, אלוהים, פן נמות! ענה משה אל העם: לא פחד, כי סדר לנסות אני הגיע אלוהים להשפעה של זה הוא הפחד שלו לפני כדי לא חטא! ונשאר העם משם, ואילו משה ניגש את האובך שהיה האלוהים…" היוון המחבר החומש, הנואם המרכזי תיאוריה תיאולוגית זו, לפחות עבור העולם הנוצרי, המערבי שלנו הוא סנט תומאס אקווינס (1225-1274), מחבר חוקי מחקרים חשובים, ביטא, רובם, במסגרת הפילוסופיה של סכולסטיקה, אשר אז יש מובנה מה שאנחנו יודעים היום כמו THOMISM. הוא הטיפש, בתוך שלה מקסימום עבודה SUMMA התיאולוג, שלוש מחלקות של "חוקי": החוק הנצחי (סיבה השולטת היקום, כלומר "סדר השוכנים בה סיבה אותו דבר דיוס שולטת ביקום, לא יכול להיות ידוע על ידי השני חצי זה התגלות"), זה חוק טבעי ("בהשתתפותם של זה החוק הנצחי של היצור רציונלי", "גירסה לא מושלם ולא חלקית של זה לקס אטרנה") (": זה החלק הזה של החוק הנצחי מתייחס ההתנהגות האנושית, זה יכול להיות ידוע באופן רציונלי"); החוקים האנושית, אשר Ius Gentium Ius Civile, להבין ו לציית שלטון חוק טבעי, בעקיפין, אלוהי. * את התיאוריות Contractualistas. הם מבוססים על ההנחה על קיומו איש בתוך החברה. בהתחלה האדם חיו בטבע, חופש מוחלט, נהנה את יתרונות הטבע נתן לו. רכוש פרטי לשבור להרמוניה זו ולהשלים השליטה של גברים מסוימים על פני אחרים את המשבר הכלכלי. למרות מתי לדבר בנושא הזה, תמיד לצטט אותם שלושה מחברים rationalist איזה דיבורים קדימה, הוא הצורך להשאיר התברר כי היה Lisofon יוונית הרתה לראשונה את תורת האמנה החברתית. תומס הובס (1588-1679). התחנך ב אוקספורד, היה מחנך של נסיך ויילס צ'ארלס השני. הפרסום של עבודתו "לויתן", אבל להיות כך המהות ריאקציונריים, עלה לו גורשו מאנגליה, אשר הצליח להחזיר רק במהלך הממשלה של קרומוול. גם היה המחבר של עבודות כמו connoted החל CIVE, הטבע האנושי או אלמנטים הבסיסית של המדינה, של גוף פוליטי, ELEMENTORUM PHILISOPHAE, וכו ' "ב הסינתזה לויתן-גבוהה יותר של מחשבה פוליטית מודרנית-הובס מיישב אורגני אותן מגמות התנגשות של הקפיטליזם" "התחלתית: המדינה כעקרון של חקיקה רציונלית של התנהגות חברתית של אותם האנשים את ההצהרה הבורגנית בודדים מימוש של האינטרסים שלהם מוטל בספק של הכיתה"; אומר פרופסור Camusso Guillermina Garmendia. עבודתו הידועה ביותר, מפורשת כי להיות אדם חופשי נקבע לעשות מה שנעים החושים שלו, לצרכים שלך, רצונות, כך הוא הופך להיות וולף על אותו האיש (הומו homini לופוס). שלושה גורמים הראשי של המחלוקות ביניהם, גברים יהיה "הראשון, התחרות, שנייה, את חוסר האמון, שלישי, התהילה". זה גם מחזיק המחבר כי "כל עוד אחד שומרת על זכותה לעשות מה מספק אותך, האנשים נמצאים במצב של מלחמה. אם אחרים לא רוצה לוותר על ימין שלו כמו שהוא, אין שום סיבה אז אף אחד לא להתפשט ייחוס הזה כי זה נוטה מעדיף שלום, הייתי מציע את עצמו כמו טרף (אשר אף אחד. זה לא נדרש). העברה הדדית של זכויות הוא מה שאנשים מכנים את החוזה. ' המטרה הסופית, המטרה או עיצוב של גברים (שאוהבים באופן טבעי ליברטי, שליטה על אחרים) כדי להציג את ההגבלה הזו על עצמם (אשר אנו רואים אותם חיים ויוצרים הברית) הוא ההישג של חיים הרמוניים יותר הטיפול של שימור משלהם, בנוסף… הדרך היחידה להקים את הדומה נפוץ, מסוגל להגן עליהם מפני פלישת זרים ופגיעות אחרות, לשמח אותם כזה גורל עבור פעילות משלה ואת הפירות של כדור הארץ מזינים את עצמם ולחיות, זה מעניק שלו במלוא העוצמה וכוח אדם או הרכבה של גברים כל אלה על ידי השבלוניים של קולות, באפשרותך לצמצם את הרצון שלהם צוואה. זה שווה לספר: לבחור אדם או הרכבה של אנשים המייצגים את האישיות שלך, כי כל אחד רואה עצמו, הוא מזהה את עצמו כמו המחבר של כל אשר או מקדמת את מי מייצג אדם שלו, אלה דברים שמטרידים את השלום, את האבטחה נפוצה; זה בנוסף להגיש כטוב כל רצונו של אותו ולאחר שלו פסקי-דין למשפט שלו. זה משהו יותר מאשר הסכמה או קונקורדיה: ממש יחידה של כל זה ב, ו אותו אדם, הנהיג על ידי ברית של כל אדם איתם אחרים בצורה כזאת כאילו אמר לכל: לאשר או להעביר אדם או הרכבה של גברים זו זכותי של למשול לי לי אותו דבר, במצב הזה את transferiréis כדי שהוא ימין, autorizaréis כל מעשיהם באותו האופן. אז עשיתי את זה, הקהל רק אצל אדם זה נקרא מצב, בלטינית, Civitas"… כמו הזכות לייצג את האדם מכל מוענק למי כל הם הריבון רק על ידי ברית אחד אחר, לא של הריבון בכל אחד מהם, שם יכול להיות הפרה של האמנה על ידי הריבון, וכתוצאה מכך אף אחד נתיניו, בהתבסס על הפרה, יכול להשתחרר מן החומרים להגשה שלך… כמו כל נושא, מכוח מוסד זה, מחבר של כל המעשים ופסיקות של הריבון הוקמה, מתברר כי כל דבר זה הריבון לא יכולים להוות לשון הרע לביטולה של הנתינים, ולא צריך להיות מואשם עוול על ידי אף אחד מהם לא… הוא שזה העתקתי את זה סיבה עבורם וביוגרפים של העמדה מחבר את מגמה נחוש לכיוון אבסולוטיזם, אולם "יושב להם בסיסים הפוליטית של הרשות ושל החברה הבורגנית". מה מתייחסת באופן ספציפי הבריאה של החוק או חוקים, להעתיק את החלק הרלוונטי ביותר של עבודתו מצוטטת: "… אבל באותו אופן כמו גברים, להשגת שלום, ועם זה, השימור של עצמם, יצירת אדם מלאכותי מי שנקרא מדינה, אז יש לנו גם מי עשו מחרוזות מלאכותי, קרא חוקים אזרחיים עצמם, על ידי הבריתות הדדית יש לקבוע חריפה, בקצה אחד, השפתיים של האיש או הרכבה למי הם נותנים את הכוח הריבוני; ועל ידי סוף אחר, האוזניים שלהם. אלה קשרים חלשים, מעצם טבעה, יכול, עם זאת, להיות מתוחזק על ידי הסכנה אך לא על הקושי לשבור אותם." ג'ון לוק (1632-1704). הרופא הזה של המקצוע הוא שהאב הבלתי ניתנת לערעור של ליברליזם אנגלית, מייסד אמפיריציזם שלו. כמו הובס, היה משכיל באוקספורד, לעזוב את המדינה שלהם, אלא בגלל הסוף של מלחמות הדת במאה ה-17. עם כניסתו של גיירמו השלישי של Orange לכתר, מתחיל תפקידה המובילים בעולם האינטלקטואלי והפוליטי. עלים יושב החשיבה שלהם בעצם את מטופלים ON ממשלה אזרחית ובתחום שלו מאמר על ההבנה האנושי. הוא אומר כי החברה הטבעית האיש אינו בר אם לא חיים תחת החוק הטבעי, כלומר שאין לו "מושלם לחופש סדר הפעולות שלהם, להיפטר שלהם אנשים ורכוש לי טוב, במסגרת חוק הטבע ללא רשות, או להסתמך על רצונו של אדם אחר". מתי הוא יבין כי הצדק לקחת לידיים שלהם הוא הגורם לבעיות גדולות, ללכת לאמנה לנציג בפקולטה המדינה להעניש ולעשות כללים כולם מכבדים. . אבל שזה לא שימוש לרעה של כוח חייב להיות כמה ענפים שונים, LEGISLATE, GOVERN, השופט. שלה התפיסה, כפי ניתן להבחין היא פחות פסימי זה של הובס, ההיפך מזה, מאמין כי החוזה שהפכו אותם גברים לא מבוסס על פשע או משלוח סך של אותן זכויות טבעית של הגבר גבר או הרכבה אחר אך המשלחת או המנדט כדי להגן על המדינה להבטיח את זכויותיהם. "בנאדם, כפי נולד, כמו זה הודגם, עם הכותרת את החופש ואת לא sofrenado הנאה מושלמת כל הזכויות וההרשאות של חוק הטבע, כמו גם אחרים כל כמו שלך או למספר אותן בהקרן מן האדמה, הנו מטבעו הכוח לא רק לשמר את הנכס שלכם, כלומר, חופש החיים שלה, מימון נגד תלונות, טענות של אנשים אחרים" , אבל גם להעמיד לדין ולא להעניש אחרים הפרות של החוק, כפי שהוא רואה זה התמרמרות ואפילו המוות עצמו, הפשעים שבהם דוחה את העובדה, לדעתו מחייבת אותה. אבל אינו מאפשר כל חברה פוליטית קיימת או לשרוד כפי שהיא אינה מכילה את היכולת לשמר את הנכס, ולא על מנת זה מעניש הפשעים של רבים בחברה כזו שייך, בנקודה זו, והוא לבד, יהיה האגודה פוליטי אחד שבו כל חברי עזב את כוחה הטבעי, פורש ממנה בידיו של הקהילה על כל המקרים אשר מכירים את השיחה להגנה משפטית להקים את החברה. לכן, שום קביעה מסוימת של כל חבר מסוים, הקהילה להפריש מגיע להיות בבוררות; על ידי חוקים מקיפה וחסרת פניות וגברים מורשה על ידי הקהילה של ביצועה, מחליט כל ההבדלים להם זה קורה מאי ביניהם חברי החברה הזו בה לגבי כל עניין של ימין… "… הסוף הגדול של אנשים בחברה, היא הנאה רכושם בשלום ובבטחה, ולא מכשיר סומו אמצעים לעשות זאת הם החוקים הוקמה בחברה כזאת, לכן הראשון ואת הבסיסית בין החוקים חיובית של כל הקהילות הפוליטי הוא הקמתה של המחוקק בהתאם לחוקי הטבע זה אפילו אל המחוקק חייב בימי יסוד כלל. . זה השימור של החברה, ורק במידה קיצונית תואם טובת הציבור, של כל אדם זה.. " ז'אן ז'אק רוסו (1712-1778). לא יש ביטוי שמזכירה יותר את המחשבה רוסו את זה של "האדם הוא טוב על ידי הטבע, אבל זה פוגע ביכולת של החברה". יש המצאה לא מזהה את רוב עבודתה האמנה החברתית. הוא יותר, כדי enunciating דוקטרינות אלה "contractualistas" על המקור של הזכות המחבר הראשון זה הפנטזיות שלנו בדיוק ג'ון ג'יימס רוסו. בעבודתו הפוליטי שהלחין בעצם המקור. על הנאום שלו, הקרן של אי-שוויון בין האנשים, וכמובן, החוזה החברתי שלה, שימש כל הנמקה פילוסופית, הבסיס עבור הקפיצה הגדולה שאומר המהפכה הצרפתית. זה מייעד המחבר הגורם העיקרי של הנפילה של אדם רכוש פרטי, בד בבד, ברור, עם הוגי הקומוניזם של המאה הבאה. תגיעו גם ההנחה זהה של הובס (הומו homini (לופוס), אבל ולהבהיר כי האיש מומר של הזאב אחרי שחייתי בחברה! ב מה יש חמוש עם החוזה החברתי, אקוניה Rozo פרופסור, בספרו כבר מצוטט אומר: "זה רובם סופרים נחשבים הזה הבסיסית אותם היבטים של העבודה הם הבאים: כדי.-התיאוריה של הסכם או חוזה חברתי כדי להסביר את המקור של הכוח, של המדינה, של הממשלה." הפיתוח, בשל החוזה החברתי, מערכת של ערבויות עבור הזכויות והחירויות של האדם. b התיאוריה של הגנרל וויל, כתוצאה תפיסות הדמוקרטית והעממית של זכויות פוליטיות של גברים; כאן מתפתחת רוסו שלהם תפיסת הריבונות פופולרי או החלקי והשלכותיהם המוסדי של ההצבעה נכון, הדרישה המנדט, ביטול המנדט, המופע האחרון, המוסדות של הדמוקרטיה Semidirect. ג התיאוריה של הממשלה, שם למד צורות שונות של המדינה והממשל, באופן פונקציונלי, קרי על פי הפונקציות כמו סרגלים וקבע להם לשחק, בהתאם מטרות או למטרות מי לעשות. עניין רב הן המסקנות שלו כדי להגדיר כסוג טוב יותר של הממשלה להשיג חומר גדול, ההתפתחות הרוחנית של העם. "הנה רוסו מודרני, אנליסט, אובייקטיבי ומחויב להישגים של ממשלות ולא עם הדוגמה הפוליטיים והאידיאולוגיים…" "אני מניח הגברים בנקודה זו כי מכשולים אשר מתנגדים שלה שימור הטבעי מצב בשל עבור עמידותו בפני הכוחות שבו כל אדם יכול להשתמש כדי להישאר במצב הזה. לא תמיד דניאל טאוב. המצב הפרימיטיבי הזה לא יכולים לשרוד, ואז המין האנושי ימות אם היא לא שינתה את דרכו של להיות. עכשיו, גם גברים יכולים לא מתרבים כוחות חדשים, אבל רק לשלב, לכוון אותם שם, תרופה נוספת, יש להם לשרוד, כדי ליצור על-ידי agragación סכום של כוחות להתגבר על ההתנגדות, להכניס אותם לתוך המחזה מאת ניידים בלבד, לגרום להם לפעול יחד. סכום זה של כוחות יכול לא להיוולד יותר תחרות של כמה; אבל כמו הכוח ואת החופש של כל אדם הם כלי הנגינה הראשון של שימור, איך compremetera ללא פגיעה בו, מבלי להזניח את תשומת הלב זה חייב עצמו? הקושי הזה חל ערכת נושא שלי יכול להיות כאמור בתנאים אלו: למצוא צורה של אגודת מגן, מגן עם כל נפוצות כוח אדם נכסי כל אחד מבני הזוג, ולכן מצטרפים אחד לכולם, מציית אך יותר זהה, נותר חופשי כמו בעבר. זו הבעיה הבסיסית, פתרון אשר נותן האמנה החברתית… אז ברית חברתית הוא לא שחצן טופס, כרוך למעשה המחויבות, בלבד, כי באפשרותך לתת לכפות אותם לאחרים, על זה שהוא מכחיש לציית אליו יהיה הגנרל נאלץ זה על ידי כל הגוף; מה שאומר אין עוד דבר זה אתה יחייב להיות חופשי… " … זה לא מספיק כי האנשים שנאספו מוגדרת פעם אחת חוקת המדינה הקמתה. הגוף של חוקים, לא רק מי החליט פעם אחת עבור כל הבחירות של שופטים. בנוסף מפגשים יוצאי דופן בכמה מקרים בלתי צפויים העשויות לחייב, שיש התאמה תקופתיים, בלי ששום יכול לבטל אותם או להרחיב אותם, כך יום מיוחד להיות העם זומן על ידי החוק, אלא אם כן הכרחי כל כך יותר פורמאלי… " של צד אחר, ובכל זאת העבודה שלו, פחות ידוע, אמיליו, מציינת אבן דרך זה קשור עם הרומן פדגוגית. זוכר איך שהמושיע באותו סימון בוליבאר התחנך תחת השפעת ענק האקסיומות שלה, על ידי אחד מהמורים מספר (אולי רק זה יכול לתמוך ולעצב את מזגו למזגה היפראקטיביים) אשר היה בחיתוליו: סיימון רודריגז. תיאוריות הפעולה לא בהתנדבות. הם טוענים כי הזכות נוצר באופן טבעי וספונטני, כי בלי זה דו קיום בשלום אינו אפשרי. . לא, על תפיסה זו, התערבות על ידי רצונו של האדם ולא של האלוהות תוצאתו של הזכות. * האסכולה ההיסטורית. הסביבה שבו נולד המפורסם והמשפיע האסכולה ההיסטורית נקבע על ידי הגובה של הדיון חשיבה אשר יש לשיאו ב- תנוחות אידיאולוגי, הפיתוח של המהפכה הצרפתית. כאשר המהפכה היו המקבלים אותם הישגים בינוניים שלו "עולם התורה", התחיל באירופה, ובמיוחד ב אנגליה וגרמניה תגובת נגד הזה "רציונליזם ahistorical" של סימנים מקדימים גדולים ומנהיגים שלהם. ביחס הפילוסופיה של החוק, ההצעה כנגד הרציונליזם של iusnaturalismo, זה היה תמיד מלווה השמרני רעיונות שכלל במסלולכם היסטוריה, הרגלים, דת כמו גיבוריו של התפיסה של העולם. ההיסטוריה של החוק ואת המסורת המשפטית שלהם תפקיד כמו החזית. הוא היה, כי, של ריאקציה חזקה ללאומיות, זה בטון, זה מיוחד, זה פופולרי, מהם החברתית, אם כן רוצה, נגד זה הגיוני זה מופשט, אותו אידיאלי, זה כללי, אקדמי, זה אוניברסלי. רק דבר אחד בתוך הסכים האסכולה ההיסטורית של הדיון: שניהם היו שורשים מטאפיסית. זה בגלל אמונתו בעקרונות המציאות השלטון משתנה ונצחי. זאת, בהתחשב אמונתו כי הזכות היא "מידול על-ידי כוחות בשקט, סוד, בלתי ניתנת לפענוח רק יכול להיות שנתפסו על ידי תהליכים אינטואיטיבי ולא על הסיבה." בגרמניה, התגובה היה חזק יותר מאשר בכל מקום אחר, בא לידי ביטוי לא רק בתחום של משפט ופילוסופיה, אלא אמנות, שירה, ספרות, וכו '.; antirracionalista רומנטית, חזקה ולא הגיוניות, עם הפרצים עמוק לאומני. המוצר של כל זה היה בית הספר ההיסטורי, עם שלה מציגים העליון שלוש ב גרמניה, גוסטבו הוגו, פדריקו קרלוס דה סאוויני, חורחה PUCHTA ו רודולף פון IHERING; נציג שלו למצוינות אנגליה, EDMUNDO בורק ו אקספוננט שלה, בצרפת, הידוע ביותר, אם כי לא מאוד משוכנע אז'ן LERMINIER. גוסטבו הוגו (1764-1844). . זה המטען של לגבש בשלב קודם כל הראשונית סקיצה של historicist האידיאולוגיה, בפרט שלה שתי יצירות ידני של חוק טבעי כמו של הפילוסופיה של נכון וחיובי הם חוקים אותם ייחודי מקורות של החוקים משפטי? הוא טוען כי החוק נוצר בתרחישים שונים הרשות המחוקקת (מותאמת אישית, המשפט המקובל ודיני הפרטוריאני); החוק הזה נולד של החברה תוך כדי התחלקות החוזה, אלא אם כן הרצון להטיל, אלוהי, באופן דומה למה שקורה עם השפה. כלומר לפי הנוסחה של הוגו, הזכות נוצרת לאט, בהדרגה, שורש של הטראומות שלו, הצרכים שלו, שימושים עצמו כמובן של העם, שהם מראים אנשים כיצד לפתור מצבים שלהם עם רקע בבירור עם החוק. החוק הופך את עצמו עם יד מכנית של העם. פדריקו קרלוס דה סאוויני (1779-1860). היה זה פרופסור באוניברסיטת ברלין, כפי הידוע, תלמידו של הוגו. הוא למד הבסיסים של זה דרך החשיבה אשר פיתח בפירוט, שגרם ידוע בעולם של האינטלקט. הפגישה של בית הספר, תקפו את החוק וגם המקור הבלעדי של החוק של קודיפיקציה של אותו. זכור כי החוק הוא תוצר של הרוח של העם. של שלהם עבודות היא להתבלט מטופלים של זה הבעלות, במיוחד, של זה יעודו של שלנו המאה עבור זה חקיקה וימינה עבור זה מדע של, הזה פורסם ב 1814 האחרונה להתווכח על זה המוצע של הפרופסור של אוניברסיטת היידלברג, טיבו, המתבטא במאמרו על זה צריך של זכות אזרחית עבור גרמניה, שם זימון כמעט להם משפטנים של אותה מדינה להרחבה של קוד אזרחי מזה גילוף אולי, של קוד נפוליאון עצמו. הוא נכלל אנטוניו טיבו התזה, על ידי נטייה לאומית ברורה שלה, שיש פרצים גדול בין המלומדים של חוקי המדע, אבל הארגומנטים של סאוויני, כפי שהיא מכונה, הם היו הרבה יותר חזק וגמרת את הטלת עצמה. בתשובה זו ברורה על טיבו, פדריקו קרלוס דה סאוויני תוקף בגלוי את הרעיון כי החוק היה המקור היחיד של החוק, כמו המגמה של הקידוד של אותו הדבר, כמו חוק וחוק לפני הופכת משנה של מדינה הוא התוצר של הרוח של האנשים או VOLKSGEIST. "הזכות נוצרת תחילה, בידי המחבר, המנהגים, האמונות פופולרי, ולאחר מכן לפי המדע של החוק; תמיד, לכן, תחת, הכוח הפנימי, ו tacitamente פעיל, לא תחת שיקול דעתו של המחוקק בכל… אחר מהם, קטעים מתוך המאמר הזכיר כי לעתים קרובות הוא ציטוט, אומר המחבר: "כי התלות הטבעית של הזכות של המנהג, דמותו של הכפר, היא שומרת גם עם הזמן, לא של מצב אחר זה עם השפה." ובאשר לזה, החוק אין רגע אחד של מנוחה…" סאוויני, זה היה מגוחך כי הם התחילו מ הזה petrificaba "רציונלי" נלקח בסטנדרטים משפטיים של קידוד לא ידוע היכן מבלי לצאת למרחב ההכרה על העובדה כי את הסטנדרטים הללו לאותה חברה, הופך להיות חובה ואת כוח אז כן אתה יכול לחשוב על העברה על הנייר ולהפוך אותם לתוך סטטי למשך זמן. בקיצור, מה יש לעשות כאשר קידוד אינו רציונלי להוציא תקנים כך הם מתחילים לרוץ מהרגע המסלול שלך הושלמה אימון אבל ההיפך לזהות בבירור סטנדרטים הם כבר בכוח בתוך החברה, כי הם נוצרו על-ידי אותו דרך מותאמת אישית, ולכתוב אותם בצורה של מאמרים, פרקים, כותרות, בסופו של דבר, השאירו אותם המבוטא תיעוד כתוב משהו אם לא קשור בכלל כוח לכתוב ויהיה כוח משפטי מלא! "בזכות הבולטת ביותר של סאוויני, מחזיקה Cossio, מורכב ב מדגישה כי עורך הדין חייב ללכת בעיות מפרק ניסיון משפטי, אם אתה רוצה לדעת את התורה". "על בסיסים אלה מהווה את הבעיה אם זה היה או לא בעמדה כדי להכתיב קוד לגרמניה. סאוויני התגובה היא שלילית. לפני פונה קידוד זה זה חיוני כדי לעודד (כך במקור) 'מתקדמת ארגון של המדע של חוק', אשר יכול להיות משותף האומה כולה. בעוד היא התקדמה בהתיאוריות ואת אותם מחקר משפטי, מדינות שהיו קוד (מזכיר את ההידור פרוסי, הקוד אוסטרי, לא) צרפתי קוד אשר נחשב כארעי "מחלת פוליטי"), ימשיך ליישם אותה; שלושה תנאים בהם היה רק המשפט המקובל ומשפט מוניציפלי, היו נחוצים כל כך מוצלח זכות אזרחית: 1 – מספיק מקורות במשפט בהתבסס על עמוקה ומתפזרת. ובכן המדע נכון; 2. שופטים של probity מנוסה; 3-טופס של הליך הבין היטב אפילו כדי למנוע גיוון המשותפים הנכון. התזה dilatory סאוויני בתחום של קידוד היה מוטל על טיבו… רק לאחר המלחמה הפרוסי חינם, שכבר השיג את האחדות הפוליטית של האימפריה החדשה, מתחיל, בשנת 1874, כדי כתיבת הקוד הגרמני האזרחי, כי גיירמו II שהופצו בשנת 1896, ואשר הפך יעיל ב- 1 בינואר, 1900…" לא חייב להתעלם החיבור הזה, לפני שהכל היה אצילי, סיבה, על ידי אשר שיש העמדות האלה זה יכול נחשב, עם בודנהיימר, שמרנית… חורחה PUCHTA (1797-1846). תלמידו של סאוויני השלים את המחשבה. בית הספר מעל כולם עם מסקנותיו על האנשה של volksgeist. במשהו אחר מלבד סכום המצפון של העם אתה כותב את הכפר. בדרך זו רוח העם, באופן פרדוקסלי לוקח הגוף והופך להיות משהו בטון, מדידים ומובנים כמו כל objetivizado. RUDOLFF פון IHERING (1818-1892). הגלגול הראשון של בית הספר של תורת המשפט של הריבית נחשבת והיא תמיד נוכחת כמו אקספוננט מבריק של דוגמטי. בתיאוריה לגמר שנוצרו על-ידי אותו "אינה חיובית משפטי כפי ולאלה דדוקטיביות של רעיון או תוכנית, אך בשל צרכי החיים החברתית. יכולה להיות מספיק ללא ידיעת אותם תנאים חברתיים יעילים של העם ושל הזמן זה מונפק (כך במקור) מכוסה כל חוק או כל קוד… הימין האמיתי הוא לא אשר שניסח במונחים מופשטים על-ידי כללי משפטי, אבל אשר מתגורר דרך אמיתית על ידי העם, זה חל פסקי דין והחלטות… ". צור שלום המטרה של הזכות והוא אמצעי כדי להשיג את זה הקרב. הוא הקצה, מצד שני, הוא הבורא של בסדר, במאבק הוא חייב למצוא בצד ימין: "בסדר בעולם צריך לרכוש על ידי להילחם;" אלה עקרונות החוק כי הם בכוח. היום, זה היה חיוני כדי לכפות אותם על ידי המאבק לא קיבל אותם למי, אז בסדר, הזכות של אנשים כפרט, להניח כי הם מוכנים להגן עליה. את האנשים ואת הפרט… הזכות היא עבודה ללא לאות, לא רק עבודה של רשויות ציבוריות, אלא של כל האנשים… "* ספר סוציולוגי. החוק הוא תוצר חברתי או "הביטוי של החיים החברתיים". החוק לידי ביטוי בתחילת הצביון המוסרי מובחן, דתית או חברתית כללי ותאימות שלהם היה הבטיחו על ידי הקבוצה החברתית. לאחר מכן החוק הגיח באופן ספונטני, המנהג היה מקורו הראשוני בלבד. בצד ימין יש לומד זה מהזווית של תופעה חברתית, ולא מנקודת מבט אחרת, כמו יכולנו ללמוד כל חפץ אחר של הטבע גופני טבעי. מהעמדה הזו הזכות ייקח את הטופס של "להיות" ולא של "חובה להיות", כמו le ידוע על ידי המסורת. תופעה זו יהיה אז מניפולציות, לאימות על ידי התנסות, כמעט נקבע כי מבחינה אנטומית. דורקהיים אמיליו. מחזיק, גם, כי הזכות הוא מוצר חברתי וכי צריכות ללמוד הוא בעקבות השיטה סוציולוגי, עם המנחים הבאים: 1-חייב להיות שנצפו בתור תופעה חברתית, עצמאית של הפרט המצפון. 2. אותם הרעיונות של הבסיס המוסרי של החוק הן מוצר חברתי. 3. מהות תופעות חברתיות היא סולידריות חברתית או כפייה נמצאים בשליטת הקבוצה על האנשים. 4-לכל מחלקה או מצב של סולידריות חברתית היא מצב של החוק. 5. השיפוטיים הם הגילויים החיצוניים של כפייה חברתית לממש בכל קבוצה. בעבודתו המחלקה לעבודה סוציאלית, המחבר טוען כי היו שני העונשים הגדולים בחברות פרימיטיביות: "נוקשים" (הפלילי), "משקמת" (האזרחי), אבל זה בצד ימין יהיה הדיכוי, בחברות בסיסית השכיחות כמעט כל אשר היה צונח לאורך זמן. מוריס HAURIOU. מתאר את השלבים להקמת מוסדות משפטיים (או הזכות כמוסד): 1 – הרעיון הוא סובייקטיבי, הוא התוצר של אדם השראה. 2 – כאשר הרעיון אינו מחייב תהליכים כדי להיות מקובלים והוצאה לפועל או הופך יעיל בעבודה סוציאלית. 3. הרעיון הוא מורכב אנונימי עצמאית של יוצרה. 4. הרעיון OBJETIVIZADA מגייס שרתים, רשתות ומפזרים. 5. הרעיון זה הופך במהותה של המוסד מסגל לעצמו משך זמן לא מוגדר. לאון DUGUIT. אדולפו Miaja, בספרו מבוא ימין הבינלאומי לציבור, כך מתאר של טופס זה היציבה של Duguit: "הבחינה של הטבע האנושי, את ההתבוננות הכנתי אותם מראים כי האדם כל הזמן חי בחברה, תוך שיתוף פעולה עם שלהם דומים זה, בעקבות דורקהיים, הוא בעל שתי צורות: סולידריות מכנית, או על-ידי הדמיון, סולידריות אורגנית, או על-ידי חלוקת העבודה." את סולידריות דורש חברתי כללי התנהגות אשר, עבור Duguit, הכללים הלא-רציונלי, אבל העובדה החברתית אותה לידי ביטוי באופן מופשט, מנקודת המבט קשרי הגומלין בין פעילויות חברתיות נפרדות. "לצד כללים אותם מוסרית וכלכלית, ישנם תקנים משפטית: חוק חברתי כלכלי ומוסרי רוכשת אופי משפטי רגיל בזמן בכך, על ידי סיבות זה יכול להשתנות, המסה של רוחות אותם יש מודעות כי והתקבל אישור החוק הזה יכול להיות סמוך ובטוח, על דרך קבע, על ידי ריאקציה חברתית המקבלים של ארגון פחות או יותר פיתחו". מצד שני, כבר בנושא הקשורים למדינה, אומר כי החזקים הם אלה פועלים בשם הריבונות לכפות את רצונם על החלשים ב להלן כי המדינה מבוססת על כוח, כוח זה הוא לגיטימי כאשר נעשה שימוש לממש את זכותו. פרידריך אנגלס וקרלוס מרקס. הם המקור של ימינה "צורך להסדיר את יחסי הייצור ואת" "תחזוקה של המעמדות החברתיים". החוק נולד הצורך מנגנון השליטה של סוג אחד על פני האחר. בצו זה של רעיונות, כטפסים המדינה טפסים משפטיים לא מבין באופן מלא בלי התייחסות מסוים התנאים גשמי של החיים. "ההשתקפות של היחסים בצורה של עקרונות משפטיים, מתרחשת האדם מתנהג מבלי להיות מודעים לכך. משפטן מדמיין כי הוא פועל עם עקרונות א-פריורי, בעוד שבמציאות הם רק השתקפויות כלכלי". בייצור החברתית של האנשים החיים שלו חוזה מסוים יחסים הכרחי ובלתי תלוי לרצונם, יחסי הייצור, אשר תואמות את שלב מסוים של התפתחות כוחות חומריים פרודוקטיבי. הקבוצה של אלה יחסי הייצור בצורת המבנה הכלכלי של החברה, בסיס אמיתי על אשר עולה על superesrtructura משפטיות ופוליטיות, ועם צורות מסוימות של מודעות חברתית". היא רק על ידי אזכור תיאוריה זה אתה יכול להתקשר אלי "גנטי" על ביתו של הזכות, בהתאם את כל ספרות זולה על הגזע העליון אריה, המציא, שפותחה על ידי הנאציזם הגרמני. אבל מסיבות ברורות מדעית לא שווה את זה עונש להקדיש יותר מקום embeleco הזה. אנריקה רבי AFTALION, חוסה וילאנובה. מבוא למשפט. גרסה חדשה עם שיתוף הפעולה של חוליו Raffo. Abeledo-פרו, מהדורה שנייה (מהדורות הדפסה מחדש
The Soccer World
Fetus During Childbirth