אמ' להן לישר'. מה אתם יושבים. למחר נשיכם בחיקן שלכנענ' <עמ' 158> יהיו ובניכם מ<..>[זוו?ג?ין] עליהן. "ושם ראינו א' הנפ'" וג' "ונהי בעינ' כחג'" וג'. אמת אמרו. "וכן היינו בעיניהם". שקר אמרו. על הראשונה לא לקו. על השניה לקו.
מיד [ישב] כל אחד וא' אצל אשתו והיו בוכין עד שעלתה בכייתן למרום. שנ' "ותשא כל העדה" וג'. אמ' הקב'ה. אתם בכיתם בכייה של חנם. אני אקבע לכם בכייה של אמת. קבע (ל)[ב]הם בט' באב [בכייה]. שבו חרב הבית בראשונה ובשניה. אמ' הק'. אתם בכיתם בלילה. אני אקבע להם בלילה. שנ' "בכה תבכה בלילה" וג'.
ועוד. שעמדו יהושע בן (י)[נ]ון וכלב בן יפנה וקרעו את בגדיהם. שנ' "ויהושע בן נון וכלב בן יפנה" וג'. "ויאמ(')[רו] אל כל עדת בני יש'" וג' "[ארץ אשר עברנו בה לתור אותה טוב?'? הארץ מאד מאד]. אם חפץ בנו" וג'.
"אך ביי'י אל תמרדו" וג'. ומהוא "כי לחמנו הם". כמו שנ' "ואכלת את כל העמים" וג'. "סר צלם מ?ע?'". אמ' כלב בן יפנה שהוא כלב בן חצרון. היה ביניהם איוב שהיה צלם ומת הוא שבזכותו הם הולכים.
מיד "ויאמרו כל העדה לרג{'}ום" וג'. מלמד שנטלו אבנים וזרקום (כלפי) למעלה. [והענן מקבלם].
"ויאמר יי'י אל משה עד אנה [ינאצוני]" וג'. "אכנו בדבר" וג'. אמ' לפניו. רב' שלע'. ומה כסא של שלשה רגלים אינו יכול לעמוד בשעת כעסך. כסא שלרגל אחד על אח' כמ' וכמ'.
"מבלתי יכלת יי'י" וג'. ''יכול'' ראוי לומר. מהוא "יכלת". אילא אמ' משה. יאמרו אומות העולם. תשש כוחו שלהק'. שאין בו כח להציל. אמ' לו. והלא הראיתי להן ניסין וגבורות על ים-סוף. אמ' לפניו. ריב' של'. שמ(ה)[א] יאמרו. במלך אחד יכול לעמוד ובמלך אחר אינו יכול לעמוד. מיד "ויאמר יי'י סלחתי כדברך".
"ועתה יגדל נא" וג' "יי'י ארך אפים ורב חסד" וג'. אמ' רב' [ז'ל]. כשעלה משה למרום !הקב'ה היה מלאך! כותב לפניו. [?י?ו'י יו'י. ארך אפים. אמ' לפניו. רב' ש'ע. ארך אפים למי. ?א'?ל. לצדיקים ולרשעים. <א>מ' לפניו. טוב הוא <ש>תהיה (ארך אפ')] ארך אפים לצדיקים. אבל לרשעים <עמ' 159> לאלתר.
וכיון שחטאו ישר'. אמ' לפ'. ריב' שלע'. יפה כוחך ארך אפים לרשעים. לצדיקים בעולם הזה ולרשע' לעו' הבא. לצדיק' בע' הזה. שנפרעין מהן מעט מעט.
"במדבר הזה יתמו ושם ימ'". אמ' ר' אחא בר יעקב. לא נגזרה גזרה על שבטו שללוי. שנ' "במדבר הזה" וג'. שנפקדו מבן עשרים שנה ומ'. יצאו שבטו שללוי שנפקדו מבן ש?ל?שים שנה. הושיבו. יאיר בן מנשה ומכיר בן מנשה במצ' נולדו. לא מתו. אילא שמת משה בערבות מואב.
ולא נגזרה [גזרה] על יתֵר מבן ששים ומפחות מבן עשרים. ומה טעם. לְמָד "מעלה" מערכים. מה להלן עושין מבן ששים כפחות מבן עשרים. אף כן לא נגז' גז' [על יתיר] מבן ש{ל}שים כפחות מבן עשרים.
מעשה שהיו שנים חורשים והיו המרגלים עוברין. אמ' זה לזה. שמעתי שיש אומה א()[ח]ת שיצאת ממצ' ואומרת שהיא באה עלינו והורגת ויורשת את ארצנו. אמ' לו חברו. מה אתה מלעיג באותן העלובין. (ללוי): [אלולי] הן שוין לבני אדם. אמ'. בחייך היאך הם. אמ' לו. כ(אי)[א]לו שעוברין.
א' רבי הושעיה. לא על זו נענשו. אילא שאמ'. "כי חזק הוא ממנו". מיד "ותשא כל העדה" וג'. אמ' חכמ'. דבר הק' עם אברהם שמונה פעמים. ועם יצחק שתי פעמים. ועם יעקב שמונה פע()[מים]. ועם משה מאה ושבעים וחמש פעמים. כנגד שנותיו של אברהם.
<עמ' 160> $ויקח קרח$.
"ויקח קרח". זהש'ה "בוטח בעשרו". "בוט' בע' הוא יפ'". זה המן הרשע. "וכע' צד' יפרחו". זה מרדכי ואסתר. ד'א. "בטח בע' ה' יפ'". זה קרח ועדתו. "וכע' צ' יפר'". [זה] משה וסנהדרים שלו.
"ויקח". ה'י גונים יש. קיחה הראשון ביד. שנא' "ויקח משה א' שמן המש'". קיחה ב' שהיא מש!ו!כה. שנ' "משכו וקחו לכם". קיחה ג' שהיא קיבול. שנ' "מה יקחך לבך". קיחה ד' עשות מצוה. שנ' "חכם לב יקח מצות". קיחה ה' שהיא זריעה ונטיעה. שנ' "קח על מים רבים".
קיחה ו' ש' נשיאת אשה. שנ' "כי יקח איש אשה חדשה". ק' ז' ש' קנייה. שנ' ''ויקח דויד את הגרן''. ק' ח' שהיא בחירה. שנ' "אני לקחתיך מן הנוה". ק' ט' ש' קריבה. שנ' "קחם נא אלי ואברכם". ק' י' שהי' טעות לב. ביטול מצות. שנ' "זנות ויין ותי' יקח לב".
קיחה י'א שהיא הילוך. שנ' "קח נא את בנך". ק' י'ב ש' גניבה. שנ' "הלוקחים לשונם וינא' נאם". ק' י'ג ש' ערבון. שנ' "קח בגדו כי ערב זר". ק' י'ד שהיא לימוד. שנ' "קחו מוסרי ואל כסף". קיחה ה'י שהיא גסות. שנ' "ויקח קרח".
ד'-א'. "ויקח". וי קח. א'ר יהושע. נתקנא קרח באורים ותומים שלא חקק עליהן שני אותיות משמו ק'ח. והוא לא ידע שי'ו שמות נכתבו עליהן. ארבע לארבע אבות. י'ב לשבטים.
"קרח". שנעשה קרחה לישראל. "בן". שנעשה בן <עמ' 162> כסול בישראל. "יצהר". בן שהרתיח בעבורו כל העולם !ב!צהרים. "בן קהת". בן שהקהה שיני אבותיו. "בן לוי". בן שנעשה לויה לגיהנם.