פסיקה - מלכה סגל נגד אפרוחי פלא בע"מ
ברוכים הבאים לאתר פסיקה - פסקי דין בחינם, להלן פסק הדין מלכה סגל נגד אפרוחי פלא בע"מ :
לפני כבוד השופטת הבכירה, רים נדאף
התובעים/המשיבים
1.מלכה סגל
2.משה סגל
3.מ.מ. סגל בע"מ
הנתבעים/המבקשת
1.אפרוחי פלא בע"מ
2.מועצה לענף הלול
1. זוהי בקשת נתבעת 1 (להלן: "הנתבעת") לחיוב התובעים כולם ו/או לכל הפחות התובעת 3 (להלן: "החברה") בהפקדת ערובה על-סך של 150,000 ₪ לכל הפחות, להבטחת הוצאותיה, מכוח סעיף 519(א) לתקנות סדר הדין האזרחי, תשמ"ד – 1984 (להלן: " התקנות") וסעיף 353א לחוק החברות, תשנ"ט – 1999 (להלן: " החוק").
2. התובעים תבעו בכתב התביעה המקורי סעד הצהרתי וכספי. לטענתם, הנתבעת השתלטה על מכסת ייצור הפטימים של התובעים ומנעה מהם לעשות שימוש בחלק מהמכסה, ולא סיפקה להם אפרוחי פיטום בכמות שהיה עליה לספק, ובכלל זה טענו לנזקים עקב אספקת כמות מופחתת של אפרוחי פ יטום על-ידי הנתבעת, ואף לכספים אשר חבה להם הנתבעת.
3. הנתבעת, הגישה בקשה ולחילופין כתב הגנה, בה ביקשה סילוק התביעה על הסף. כן הגישה את הבקשה הנדונה, בין היתר מהטעם שהתובעת הינה חברה בע"מ, ומתקיימים התנאים לחיובה בהפקדת ערובה, תוך שמפנה לסעיף 353א לחוק ולפסיקה בנידון.
4. עוד טוענת הנתבעת, כי יש לחייב את החברה ואת התובעים 1-2 (התובעים 1-2 יקראו: "התובעים") בהפקדת ערובה, בהתאם לתקנה 519 לתקנות, שכן התובעים לא פירטו בכתב טענותיהם את מענם כנדרש לפי תקנה 9(2) לתקנות.
5. כן טענה כי אף משיקולים של סיכויי ההליך ומורכבותו, מידת תום הלב בנקיטתו ושיהוי בהגשת התביעה, יש מ קום להורות על חיוב בהפקדת ערובה: עסקינן בהליך סרק שהוגש בחוסר תום לב ושהינו חסר סיכוי, כפי שפורט בבקשה לסילוק התביעה על הסף ולחילופין בכתב ההגנה.
6. מהתנהלות התובעים כלפי הנתבעת במשך השנים שקדמו להגשת התביעה וגם מהנטען בתביעה עולה, כי המדובר בתובעים אשר נוהגים שלא לעמוד בהתחייבויותיהם, וא ף יצרו חובות לנושים שונים בהיקפים משמעותיים . זאת ועוד, תובע מס' 2, שהיה הרוח החיה בעסקיהם עבר תאונה קשה והינו נכה בשיעור של 100% לצמיתות, כך שאין לו כל מקור הכנסה ממנו תוכל הנתבעת להיפרע . נטען כי קיימים למעלה מחששות כבדים וממשיים שהתובעים לא יוכלו לשלם את ההוצאות שייפסקו לחובתם אם וככל וייפסקו, בשים לב כי תובעת מס' 1 ציינה בדיון שהתקיים בוועדה להסדר הפטם , כי היתה בהליך פשיטת רגל.
7. התובעים טוענים בתגובה כי המדובר בבקשת סרק העומדת בניגוד מוחלט להוראות הדין וההלכה הפסוקה. אומנם בכותרת כתב התביעה לא צוין כי הם מתגוררים במושב יד נתן, שם הם מנהלים את המשק החקלאי שבבעלותם ואשר הנתבעת ביקרה בו לא אחת, אולם בסעיף 1 לכתב התביעה נרשם כי "התובעים מס' 1 ו-2 בעל ואישה, הינם בעלי הזכויות בנחלה חקלאית במושב יד-נתן". בהתאם לתקנה 9(2) לתקנות, אין חובה שכתובת התובעים תצוין בראש כתב התביעה דווקא, אלא על כתב התביעה לכלול את כתובת התובעים. כן, טענות הנתבעת בנדון נגועות בחוסר תום לב, שהרי היא מכירה היטב את התובעים ואת כתובתם, היא ניהלה עימם עסקים במשך שנים, סיפקה להם לאותה הנחלה את האפרוחים נשוא כתב התביעה, ו אף שיגרה אליהם דברי דואר לכתובת במושב יד נתן (ראה: נספח א').
8. הנתבעת לא טענה או הוכיחה כלל, כי לחברה קשיים כלכליים או כי היא לא תוכל לשלם את ההוצאות, ככל שיפסקו כנגדה, והיא בכלל לא יכולה לטעון טענה שכזו לאור כך שקיבלה מהחברה במשך שנים, מיליוני שקלים. החברה, הינה חברה מבוססת, ולשם כך צרפו התובעים אישור מרו"ח (ראה: נספח ב' לתגובה).
9. יתרה מכך, אין המדובר בתובעת יחידה שהינה חברה בע"מ, אלא בשלושה תובעים, ששניים מהם הנם יחידים, ובכלל זה התביעה מבוססת, ואין המדובר בהליכי סרק, וגם מטעמים אלו יש לדחות את הבקשה.
10. עוד טוענים התובעים , שהנתבעת יודעת היטב, שתובע מס' 2 מפעיל גם היום את חוות גידול הפטימים בנחלה של התובעים, וכי הנתבעת סיפקה לתובעים משך שנים אפרוחים במיליוני שקלים, והתובעים פרעו לה את כל סכומי העתק שהגיעו לה, מתוך פדיון ייצור הפטימים על ידם. לתובעים יש נן הכנסות גבוהות, ואין כל חש ש שלא יוכלו לשלם הוצאות משפט ככל שיוטלו עליהם. כן, בכך שלפני למעלה מעשור הגיעו התובעים להסדר עם נושיהם לסילוק חובות שמקורם במחלה גנטית שהייתה באפרוחים שסופקו להם, אין כדי ללמוד על כך שלא יוכלו לשלם את ההוצאות. המדובר בהסדר נושים משנת 2004, והם סיימו אותו לפני שנים רבות. דווקא הסדרת חובותיהם, מלמדת על כך שאין כל ממש בחשש שלא ימלאו אחר חיובם בתשלום ההוצאות. מה גם, שלא ניתן לטעון לחשש בדבר היעדר יכולת להיפרע מהתובעים את תשלום הוצאות המשפט שיושתו עליהם, ככל שיושתו, שעה שהתובעים הינם בעלי הזכויות בנחלה חקלאית במושב יד נתן, שבה חוות ענק לגידול פטימים בעלת ערך כספי גבוה.
11. לטענת התובעים, זכות הגישה לערכאות הינה זכות יסוד חוקתית שאין לחסומה מחמת יכולת כלכלית, ובכלל זה יש להתעלם מכל טענה עובדתית שבבקשת הנתבעת, משהנתבעת לא תמכה את בקשתה בתצהיר.
12. הנתבעת בתשובה לתגובת התובעים, טענה בקצירת היריעה, כי יש להיעתר לבקשתה, הואיל ועל החברה להוכיח שביכולתה לשלם את הוצאות הנתבעת, והם לא צירפו לתגובתם אסמכתאות בדבר יכולתם הכלכלית הנטענת , כך שהמסקנה המתבקשת היא שמצבה הכלכלי אינו כנטען על ידה, אחרת הייתה מביאה ומניחה בפני בית-המשפט אסמכתאות המוכיחות אחרת.
13. בכל הנוגע למען, טוענת הנתבעת , כי התובעים תיקנו בתגובתם את מחדלם, ברם אין בכך לאיין את טענותיה כי יש מקום לחייבם בהפקדת ערובה, שכן אי הפירוענם בכתב התביעה מעיד על כוונתם להכשילה בגביית ההוצאות שיפסקו לזכותה, ככל שיפסקו. כמו כן, גם בטענת התובעים, כי הם בעלי זכויות בנחלה אין בכדי לאיין את בקשתה, משהטענה נטענה בעלמא, לא ברור אילו התחייבויות יש להם ביחס לזכויות האמורות . היא טענה שלא תמכה את בקשתה בתצהיר, הואיל ובקשתה אינה נסמכת על טענות עובדתיות.
14. ביום 4.1.18 דחיתי את בקשת הנתבעת לסילוק התביעה על הסף, הוריתי על צירוף המועצה לענף הלול כנתבעת נוספת , תוך שקבעתי כי התובעים יגישו כתב תביעה מתוקן. כן, בכל הנוגע לבקשה להפקדת ערובה הוריתי לתובעים להמציא אסמכתאות כמפורט בהחלטה דנא. כתב תביעה מתוקן הוגש.
15. התובעים הגישו הודעה לבית-המשפט אליה צרפו חלק מהאסמכתאות הנדרשות, כאשר הנתבעת הגישה תגובה להודעתם.
16. לאחר עיון בבקשה ובתגובות, נחה דעתי כי דין הבקשה בכל הנוגע לתובעים 1-2 להידחות, ובכל הנוגע לחברה להתקבל.
הבקשה לחיוב התובעים – תקנה 519 לתקנות :
17. הסמכות לחייב תובע בהפקדת ערובה להבטחת תשלום הוצאות הנתבע לכשייפסקו לו בסוף ההליך השיפוטי, מעוגנת בתקנה 519(א) לתקנות .
בעת שקילת בקשה לחיוב בהפקדת ערובה על בית-המשפט לאזן בין זכות הגישה לערכאות לבין זכות הנתבע כי לא ייצא מפסיד באם תידחה התביעה נגדו. כן יובאו בחשבון סיכויי ההליך, מורכבותו, שיהוי בהגשת התביעה, מיהות הצדדים, תום לב ופגיעה בכוח בזכות הקניין של התובע. הכלל בערכאה הראשונה הוא, כי אין להפקיד עירבון להבטחת הוצאות הנתבע, אלא במקרים חריגים בלבד (ראה: א. גורן סוגיות בסדר דין אזרחי (מהדורה 11, 2013) בעמ' 736)
18. הלכה היא כי, ככלל, אין להתנות את זכותו של תובע להביא את עניינו לבירור לפני ערכאות שיפוטיות בהפקדת ערובה כספית להבטחת הוצאות הנתבע אלא במקרים נדירים ובנסיבות חריגות, וכי אין לחייב תובע במתן ערובה להוצאות הנתבע מחמת עוניו בלבד; עקרון זה נובע מ חשיבותה של זכות הגישה לערכאות שהיא זכות חוקתית (ראה: רע"א 6353/12 יובל אברהם נ' טל יגרמן ואח' (16.1.13)).
כבוד השופט זילברטל קבע עוד ברע"א 6353/12 דלעיל כי :
"עם זאת נפסק, כי בין יתר השיקולים שניתן לשקול כאשר נבחנת בקשה לחייב תובע בערובה להוצאות נתבע יובאו בחשבון סיכויי קבלתה של התביעה והשאלה כלום מדובר בתביעת סרק. אלא שלטעמי, בין היתר בשל הקושי להעריך את סיכויי התביעה כאשר עסקינן בהליך בערכאה הראשונה, שיקול זה כשלעצמו אינו יכול, בדרך כלל, להביא לחיוב תובע בערובה להוצאות הנתבע, אלא במקרים של הליך שניתן להגדירו כהליך סרק מובהק. הלכה היא כי בסוגיה האמורה על בית המשפט לנהוג "במתינות", מה גם שמשמעות אי הפקדת ערובה להוצאות הנתבע היא דחית התביעה ... מערכת הכללים הנ"ל משקפת את האיזון הראוי שבין זכות הגישה לערכאות אל מול אינטרס הנתבע להבטחת הוצאותיו...".
19. בתקנה 9(2) נקבע כי כתב התביעה יכיל בין היתר את פירוט מקום מגוריו ומען להמצאת כתבי בי-דין של התובע. התובעים ציינו בסעיף 1א לכתב התביעה המקורי , כי התובעים 1-2 הינם בעלי הזכויות בנחלה חקלאית במושב יד נתן, והחברה הינה חברה פרטית אשר בשליטתם (ראה גם: סעיף 1א לכתב התביעה המתוקן) .
התובעים לא ציינו מפורשות שהם גרים במען זה, כאמור לעיל, ולאחר מכן תיקנו את מחדלם זה במסגרת תגובתם, והנתבעת מודה בדבר בסעיף 2.4 לתשובתה, אך טוענת כי אי פירוט מענם בכתב התביעה מעיד על כוונתם להכשילה בגביית ההוצאות שיפסקו לזכותה ככל ויפסקו.
איני מקבלת טענה זו, הן לאור תיקון המחדל ע"י התובעים והן ממה שעולה מכתב ההגנה כי בין החברה לנתבעת התקיימו יחסים עסקיים, וחזקה שהנתבעת ידעה את כתובתם של התובעים . אף צורפו לכתב ההגנה חשבוניות שהוצאו על-ידי הנתבעת עם כתובת תובעת מס' 1.
20. מעבר לכך, מעיון בכתב התביעה ומהאמור בבקשות ובתגובות, לא נראה כי סיכויי הצלחת התביעה קלושים או כי עסקינן בתביעת סרק המחייבת היענות לבקשה להשית על התובעים ערובה לתשלום הוצאות הנתבעת.
21. בנוגע לסעד הכספי , הרי שלתובעים ולנתבעת טענות כבדות משקל הראויות להתברר במסגרת ההליך גופו, אך לא ניתן לומר בשלב זה כי סיכויי הצלחת התביעה קלושים, או כי עסקינן בהליך סרק מובהק.
22. בכל הנוגע למצבם הכלכלי של התובעים , ועל אף שהם לא המציאו את כל המבוקש מהם כאמור ב החלטתי מיום 4.1.18, וגם אם מצבם הכלכלי אינו שפיר, הנטל הוא על הנתבעת להוכיח, כי לא ניתן יהיה לגבות מהם את ההוצאות שייפסקו נגדם לטובתה, ככל ש אלו ייפסקו בערבו של יום, שכן כאמור אין לחייב תובע במתן ערובה להוצאות הנתבע מחמת עוניו בלבד. הנתבעת לא עמדה בנטל זה, ולא הוכיחה שמצבם הכלכלי הוא קשה עד כדי כך שלא תוכל לגבות מהם את הוצאותיה במידה והתביעה תידחה.
ערה אני לאמור בבקשת הנתבעת בנוגע לתובע ים (ראה: סעיף 6.3 לבקשה). עם זאת, יש להתחשב באמור בסעיפים 5-6 להודעת התובעים, ובכלל זה בעובדה שהם בעלי זכויות בנחלה מס' 72, ואף עיינתי ב אישור מטעם מושב יד נתן, מיום 15.1.18 אשר צורף להודעתם. כן ערה אני לאמור בתגובת הנתבעת להודעת התובעים, בדבר האישור שצרפו על כל המשתמע מכך, ובכלל זה לאמור בסעיפים 3.3 ו-3.5 לתגובה זו.
יחד עם זאת, אין במכלול כדי להראות שהתובעים מצויים במצב כלכלי כה קשה עד כי לא יוכלו לעמוד בהוצאות שיוטלו עליהם, ככל שתידחה התביעה.
הפקדת ערובה – החברה:
23. סעיף 353א לחוק, קובע כי:
24. הנטל להוכיח כי יש הצדקה לפטור את החברה-התובעת מהפקדת ערובה מוטל עליה, שכן הכלל הוא חיוב החברה בהפקדת ערובה , ואילו הפטור הוא החריג, שיחול רק מקום שבו הראתה החברה כי יש ביכולתה לשלם את הוצאות הנתבע, או שהוכיחה נסיבות אחרות המצדיקות את הפטור. בהקשר זה יש לבחון, בין היתר, את מצבה הכלכלי וכן את סיכויי התביעה אם כי, ככלל, אין לערוך בחינה מעמיקה של סיכויי ההליך ויש להיזקק לשיקול זה רק מקום שבו מדובר בסיכויים גבוהים ביותר או קלושים ביותר. עוד נפסק כי משהגיע בית המשפט למסקנה כי יש לחייב את החברה-התובעת בהפקדת ערובה עליו לקבוע את שיעורה באופן מידתי המאזן כראוי בין כלל השיקולים הרלוונטיים (ראה: רע"א 6528/14 רפיח בית החלמה בע"מ נ' משרד הבריאות –מדינת ישראל (18.1.15). ראה גם: רע"א 857/11 מועצה אזורית באר טוביה נ' נוריס לפיתוח והובלות בע"מ (23.5.11)).
מטעם הזה, אין לקבל את טענת התובעים בתגובתם, לפיה היה על הנתבעת להוכיח כי החברה אינה מסוגלת לעמוד בתשלום ההוצאות ככל שתחויב בהן. בכל הנוגע לחברה, הנטל מוטל עליה להוכיח שיש ביכולתה לשלם את הוצאות הנתבעת , ככל שיפסקו נגדה.
25. בבואו של בית-משפט לבדוק אם יש מקום לחייב את החברה התובעת בהפקדת ערובה על פי סעיף 353א לחוק, עליו לבצע בחינה תלת שלבית: בשלב הראשון, נבחנת יכולתה הכלכלית של התובעת לעמוד בהוצאות שתפסקנה מבחינה כלכלית. בכלל זה, בית המשפט יביא בחשבון את מצבה הכלכלי של התובעת, את סכום התביעה, מהות ההליך הצפוי, לרבות מורכבותו, הצורך במומחים או גילויים חריגים, שכר הטרחה הצפוי, וסיכויי התביעה. אם במסגרת בחינה זו לא הצליחה התובעת להוכיח כי יש ביכולתה לעמוד בהוצאות הנתבע במידה ותביעתה תידחה, הדיון עובר לשלב השני. בשלב השני, בית המשפט יבחן אם ישנן נסיבות המצדיקות מתן פטור מהפקדת ערובה. בשלב השלישי, בית המשפט קובע את גובה הערובה. בשלבים השני והשלישי, בית המשפט נדרש לאזן בין זכות הגישה לערכאות לבין זכותו של הנתבע לקניין. כמו כן, בקביעת הערובה רשאי בית המשפט להתחשב בנכונותם של בעלי השליטה בחברה לערוב באופן אישי להוצאות (ראה: רע"א 4128/17 LAUDERBAIE YACHTS LTD (חברה זרה) ואח' נ' יצחק טאוב ואח' (29.6.17)).
26. בענייננו, לא עלה בידי החברה להוכיח, כי יש ביכולתה לשאת בתשלום הוצאות הנתבעת, ואנמק;
27. מדו"ח רווח והפסד עולה, שבשנת 2015 החברה אכן הרוויחה, אך הייתה ביתרת הפסד לאור חובות שגררה מהעבר, כך שבשורה התחתונה יתרת (הפסד) למאזן הייתה 365,151 ₪.
חרף תגובתם של התובעים, לא ברור מדוע לא הגישה החברה את הדו"חות של שנת 2016, כדי שניתן יהיה להיווכח בדבר מצבה הכלכלי עד כמה שניתן נכון להיום , וזאת בשים לב שבהחלטתי מיום 4.1.18 התבקשה החברה להמציא דו"חות רווח והפסד ומאזנים עדכניים. ההסבר שניתן למחדל זה אינו משכנע.
28. החברה הגישה אישור של רואה חשבון מיום 14.1.18, ובו צוין כי: "כרואה החשבון של החברה ובהתאם לבקשת מנהלי ה הריני לאשר כי בדוחותיה הכספיים של החברה לשנים 2015 (מבוקר) ו-2016 (לא מבוקר) הציגה החברה רווח חשבונאי בסך כולל של 523,027 ₪ ו- 369,969 ₪ (בהתאמה).
ברם, לא די באישור זה הגם אם הוא משנת 2018, שכן יש לבחון אותו במכלול יחד עם דו"ח רווח והפסד. אכן היה רווח נקי לשנת 2015 לאחר מימון היה 523,027 ₪, אך נראה שבגלל גרירת חובות עבר החברה נמצאה ביתרת הפסד, יתרת הפסד ה מטילה ספק בדבר יכולתה לשלם את הוצאות הנתבעת אם תזכה זו בדין, ספק שלא נסתר על ידה.
משכך, משלא הוצג בפניי דו"ח רווח והפסד נכון לשנת 2016, לא ניתן לדעת הלכה למעשה מה מצבה הפיננסי של החברה עד כמה שניתן נכון להיום , ומשכך היא לא עמדה בנטל המוטל עליה להוכיח כי תוכל בבוא היום וככל שתידרש לשאת בהוצאות הנתבעת אם תזכה זו בדין.
29. החברה התבקשה להמציא אישורי בנק בדבר מצבה הכלכלי, אלא שגם במקרה דנא היא כשלה , שכן הציגה תדפיס בנמוד וחצי מיום 8.1.18, אשר אומנם בכותרתו נכתב יתרה עדכנית: 89,638.42 ₪ ויתרה למשיכה – 89,638.42 ₪ , ונראה אף שנכון ל- 10.12.17 היתרה עמדה על 10,956.66 ₪, ברם, לא ניתן ללמוד ממנו דבר אודות מצבה הכלכלי של החברה , שכן לא ידוע מה הם סך התחייבויותיה לבנק וסך פיקדונותיה, ואין כל מניעה שהחברה אומנם ביתרת זכות, אך יש לה מנגד התחייבויות במאות אלפי ₪, כגון הלוואות וכיוצ"ב.
30. החברה צירפה תדפיס מרשם החברות, כאשר תחת פרטי החברה צוין שם, שהיא חברה מפרת חוק מ- 25.6.17, ונראה כי היא לא עומדת בתשלום האגרות. אי תשלום אגרה שנתית, מחזק את המסקנה, אשר לא נסתרה על-ידי החברה, כי לא יהיה ביכולתה לשלם את הוצאות הנתבעת אם תזכה זו בדין.
31. בתדפיס רשם החברות נראה שעומדים לחובת החברה מספר שעבודים, כאשר בנוגע לשעבודים 9-10 צרפה החברה אישור מחברת י.בראון ובניו בע" מ, לפיו לחברה ולתובעים, אין חובות כלפיהם והשעבודים 9-10 הרשומים לטובתם אצל רשם החברות על נכסים וזכויות של החברה, אינם תקפים עוד וניתן למחקם. החברה, טענה בנידון, כי חובותיה לחברה דלעיל סולקו במסגרת הסדר הנושים משנת 2004 האמור בסעיף 5 לתגובת התובעים לבקשה להפקדת ערובה, וכי אי מחיקת אותם שעבודים מפנקס רשם החברות מקורו ככל הנראה בחוסר תשומת לב מצד החברה.
לא די באישור זה והיה צריך לתמוך אותו בתצהיר, במיוחד שעה שנראה שהאישור שניתן על-ידי חברת י.בראון ובניו הינו מיום 16.1.16 ועדיין השעבוד מופיע בתדפיס רשם החברות עד היום.
יתרה מכך, בנוגע לשעבוד מס' 11, אשר הינו לטובת ברקאי פטמים בע"מ, צרפה החברה אישור מטעם ברקאי פטמים בע"מ, ושם צוין כי לחברה אין שוב חוב כלפי חברתם, בהתאם למצב הכרטסת משנת 2009.
אומנם, החברה טענה בנידון , כי אי מחיקת אותו שעבוד מפנקס רשם החברות מקורו ככל הנראה בחוסר תשומת לב מצדה. ברם, באישור דלעיל, לא צו ין כי יש למחוק את השעבוד ואין די בו, במיוחד משלא נתמך הוא בתצהיר.
32. ממכלול האמור לעיל עולה, כי החברה לא עמדה בנטל המוטל עליה להוכיח, שישנה הצדקה לפטורה מהפקדת ערובה. בראייה הכוללת נראה שבשנת 2015 החברה נמצאה בהפסד, הדו"ח רווח והפסד של שנת 2016 לא צורף , והחברה אף מוגדרת ברשם החברות כחברה מפרת חוק, לא עומדת בתשלום האגרות השנתיות.
33. באשר לסיכויי ההליך, אומנם כתב התביעה המתוקן מגלה עילת תבי עה, וכולל טענות שיש בוודאי לדון ולהכריע בהן, אך מאידך כפי שעולה מכתב ההגנה שהוגש בתגובה לכתב התביעה המקורי ובכלל זה כעולה מטענות הנתבעת בבקשתה, לנתבעת עומדות טענות הגנה ראויות שיש להכריע בהן לגופן. יחד עם זאת וכאמור לעיל, ככלל, אין לערוך בחינה מעמיקה של סיכויי ההליך ויש להיזקק לשיקול זה רק מקום שבו מדובר בסיכויים גבוהים ביותר או קלושים ביותר. בענייננו, אין לומר כי זה המצב.
34. מעבר לכך, החברה לא עמדה בנטל המוטל עליה להראות מהן אותן הנסיבות שבגינן לא מוצדק לחייבה בהפקדת ערובה, ובשקלול כל הנתונים דלעיל, אני קובעת כי האיזון הראוי בין האינטרס של החברה-התובעת 3 לממש את זכות הגישה שלה לערכאות אל מול זכות הנתבעת להבטיח את פירעון הוצאותיה אם תידחה התביעה, איזון זה מחייב קבלת הבקשה להפקדת ערובה, וחיוב החברה – תובעת מס' 3 בהפקדת ערובה בסך של 25,000 ₪.
35. לסיכום, הבקשה להפקדת ערובה כנגד התובעים 1-2 נדחית. הבקשה להפקדת ערובה כנגד החברה מתקבלת, ואני מורה לחברה – תובעת מס' 3 להפקיד בתוך 30 יום סך של 25,000 ₪ בקופת בית המשפט, אחרת תידחה התביעה.
לעיוני ביום 30.6.18.
תובע: מלכה סגל
נתבע: אפרוחי פלא בע"מ