סיפור על עזה וגדיים שבעה : דף דף, ספרות ילדים : ספרים : ביקורות לפי סדר א"ב
סיפרה וציירה: אלונה פרנקל
24 עמודים מצוירים ומנוקדים
הנוסח המוכר לנו של המעשייה העממית על העז ושבעת הגדיים עֻבַּד לראשונה לפני כמאתיים שנה בידי האחים יעקב ווילהלם גרים. מאז הולבשה המעשייה אין-ספור אַדָרוֹת, ועתה זכתה לעיבוד חדש בעברית, שבו המספרת אלונה פרנקל היא גם המאיירת.
הסיפור בתוכנו ובמהלכו קרוב מאוד לזה שפרסמו האחים גרים. אלונה פרנקל מספרת אותו בסגנון מהוקצע ועם זאת פשוט ונוח לאוזן צעירה.
את איוריה של פרנקל קל לזהות בדרך כלל, וכך גם בספר הזה. הגדיים ואמם צוירו בצורות סְכֶמָתִיוֹת רכות-עגולות, בגוונים פסטליים, רכים ועדינים, ואילו קווי המתאר של גוף הזאב זוויתיים וחדים; כולו שחור, עיניו צהובות וצרות, מלתעותיו חדות כטפריו ולשונו המשתרבבת אדומה ומאיימת.
נוגעים ללב שני האיורים שבעמודים הראשונים: באיור הראשון נראית אמא עִזָה החובקת בזרועות עגולות את שבעת גדייה, ובאיור שלאחריו היא נראית מַתְרָה בגדיים ומזהירה אותם מפני 'הזאב הרע, הרעֵב והטורף'. העז, שבאיורה זה של אלונה פרנקל נראית פשוט כמו אמא, כל אמא, ממלאה כאן את הציפיות הבסיסיות מאֵם: מחבקת, מגוננת, מאכילה ומזהירה מפני סכנות.
כדאי להזכיר את ההקדשה שבעמוד הפנימי –
לאמא שלי, פָּנִי [בפולנית גברת] גוסטה גולדמן לבית גרובר.
מבוגרים ישימו לב גם לשתי המילים המוגדלות בסוף העמוד שלפני האחרון –
'הגדי שהזאב הרע, הרעב והטורף לֹא מָצָא.'
בהקשר זה נזכיר את ספרה של אלונה פרנקל למבוגרים – ילדה (מפה הוצאה לאור, 2004).
הספר מגולל את קורותיה של פרנקל כילדה בזמן מלחמת העולם השנייה – תחילה בבית איכרים בכפר ואחר כך עם הוריה במחבוא בעיר. הַמְחַבֶּרֶת מספרת כי אמה נהגה לקרוא באוזניה שוב ושוב את המעשייה על העז ושבעת הגדיים, ומוסיפה כי הזדהתה עם הגדי השביעי, אותו בר מזל שהצליח להתחבא ולהישאר מחוץ לבטנו של הזאב הטורף (עמ' 229). המעשייה מובאת בספר במלואה.
מומלץ לבני שלוש עד חמש.