אבני חן מן הדרך - אנשי מעלה צביה כותבים: 2013
טבעה של צרות האופקים שהיא מדמה סביבה מרחבים.
תוויות: אמרות, צרות אופקים
להוקיר תודה על נפלאות היש ועל מה שעוד יכול להתרחש
תוויות: אמרות, הוקרת תודה
חופש הוא היכולת למצוא את המפתחות שישחררו אותך מן האזיקים ששמת לעצמך
פורסם על ידי Unknown ב- 21:22
תוויות: אמרות, חופש
סבלנות / נטיע
היה נכון לחלוק את חייך,
עם השקט הבלתי מופר, הנקרא סבלנות,
מלא בתמיכה ללא תנאי,
לכל חי, למאמץ התפתחות.
היה נכון לתת לחייך,
רגע של רוגע מלא,
הרף של ערנות גבוהה,
איכות מרפאה, תחושה של שלמות,
עם השקט האין סופי, הנקרא סבלנות.
אלוהים המכיר את גובה ההר,
המאמץ הנדרש,
הכין מבעוד מועד, פינות חמד, לעזר,
להשאיר מאחור את קשיי האתמול,
להתחיל כל יום מחדש,
מקור רוויה, כוחות התרעננות,
נביעה אין סופית, הנקראת סבלנות,
לך, לכל אדם,
לכל מי שחי אי פעם,
בכל חלקי עולם,
פלזמה של התעלות,
בתמיכה מלאה, נתינה ללא סייג,
מן השקט האין סופי, הנקרא
פורסם על ידי Unknown ב- 4:50
תוויות: אלוהים, נטיע, סבלנות, שירה
הזמן יעשה את שלו... ואני את שלי...
פורסם על ידי Unknown ב- 20:40
מסתורי הזמן / עידית דגן
נ...מ...ז...מ...נ
האם אנו נעים מהר יותר, לאט יותר או שהזמן הוא החולף מהר יותר, לאט יותר ואנו... מהר...לאט?
כשמתבוננים מחלון המכונית הנוסעת אל הנוף, הקרוב חולף מהר יותר בעוד הנוף הרחוק נע לאט יותר...אז אצל מי נמצא הזמן, אצל הקרוב או אצל הרחוק? או, אולי, בנו היושבים ללא נוע במכונית הנוסעת?
האם ההווה הוא מה שרואים או מה שקורה? אז מה ההווה של הכוכבים, מה שאנו רואים מכאן או מה שקורה שם עכשיו? ומה אנו פוגשים כשרואים אחר, את מה שקורן ממנו שהוא מה שהיה או מה שהווה ומתהווה בו כעת?
תוויות: הגות, זמן, מכתבים, עידית דגן, תשומת לב
כאשר אתה מרגיש אבוד, נסה למצוא את פיסת האלוהים שבתוכך.
תוויות: אלוהים, אמרות
היופי הנגלה בטבע / מירב
ה י ו פ י הנגלה בטבע
יתן האל נגיעותיו,
יזרים זוהר ספירותיו,
יחלחל אל ברואי אֶרֶץ, בין תו לתו,
ימלא הרווחים בזיו קרניו.
ויראה אדם זרימת התפארת
ויעמוד נפעם.. אור בעיניו..
ויסות מיידי לכל תא בגופו
ועירור לכל נים מנימי נשמתו.
פֶּרֶץ גיל מציף את לבו,
פועם נרעש מעוצמת מרחבי-אֶרֶץ.
פְּאֵר הבריאה ממלא מהותו,
פותח שְמֵי שֶקֶט בתוכו.
יכיל בלבו את זוהר ה'יש',
ישמור תחושת היופי.. הדר של אש..
יברך על כי שייך הוא לזו הגדולה,
יחזיר הוקרה לנדיבותה.
פורסם על ידי Unknown ב- 23:37
תוויות: אלוהים, הוקרת תודה, יפי הטבע, מירב, שירה