יהושע לידסקי – 70 שנה למדינה
“ליצנות רפואית זו מצווה גדולה”
יהושע לידסקי מתנדב כליצן רפואי בבי”ח – מה שלא מובן מאליו במגזר החרדי • פרויקט מיוחד: 70 ישראלים שנעים להכיר
“כשאומרים בעולם החרדי על אדם שהוא ליצן מתכוונים לרוב לאדם לא רציני, שלא מגשים את ייעוד לימוד התורה ועושה בדיחה מכל דבר. הרבה פעמים חושבים שליצנות זו הפקרות, אבל כשמדברים על ליצנות רפואית זו ממש מצווה. לבקר חולים זו מצווה גדולה, לשמח אנשים זה דבר גדול – וכשעושים את זה לא מתוך הוללות והפקרות, זו שליחות”.
לידסקי (44) מתגורר בבני ברק, והוא נשוי לאודרי ואב לשמונה. “ראיתי מודעה של מישהו שמלמד קסמים, והחלטתי ללכת אליו. למדתי דברים פשוטים, התאמנתי על זה וראיתי שמכל קסם אפשר להוציא מוסר השכל מעניין”, הוא מספר על מה שהניע אותו לתחום הליצנות הרפואית.
“בציבור החרדי אי אפשר ללכת לקורסים של תיאטרון, אבל מישהו המליץ לי על קורס ליצנות רפואית שבמסגרתו לומדים גם משחק”. לידסקי נרשם לקורס ועולם חדש נגלה בפניו: “זה קורס מדהים, אתה לומד על עבודה עם רגשות, על התמודדות עם מבוכה, תקשורת, הקשבה”. ואז החל להסתובב בבית החולים וטיפל דווקא במבוגרים.
“תמיד חושבים שליצן רפואי זה לילדים, אני חושב שאני משפיע דווקא טוב יותר על מבוגרים. הרי ילדים – אם לא כואב להם אז הם שמחים, פעילים, לא תמיד מודעים למצב שהם נמצאים בו. מבוגרים מודעים למצב הלחץ והמתח”.
“אני ניגש לחדר של מבוגרים, שואל איזו חידה ומשם מתפתחת שיחה שלא פעם מגיעה לכדי חיזוק נפשי אמיתי. היה לי מקרה שהגעתי לחדר והמטופלת ישנה. עשיתי את הקטע שלי מול בעלה ושקענו לשיחה טובה ועמוקה, הייתי עבורו אוזן קשבת. חזרתי לשם אחרי שבוע והם לא היו, האישה נפטרה. נפל לי הלב. ביררתי פרטים עליהם והרגשתי שאני חייב ללכת לשבעה”. מה שקרה באוהל השבעה, עבור לידסקי, היה לא רק ניחום אבלים, אלא התחזקות פנימית של ממש .
“באוהל האבלים הבעל ראה אותי וסימן לי לבוא וביקש שאעשה את אותו קטע שעשיתי לו בבית החולים. הוא אמר לי שבגלל שהאופי שלי זה התחזקות ומוסר השכל טוב, כדאי שאעשיר את כולם בזה. כך מצאתי את עצמי בסוכת האבלים מעביר מסר שבחיים גם אם לא הכל נראה אפשרי – אם מאמינים מספיק חזק, אפשר הכל”.