אבירי הדרך | nuritha.co.il
שם הסופר מייקל שייבון
מתרגם סמדר מילוא
מס' גולשים שצפו בספר: 3352
אי-שם במאה העשירית חברו זה לזה שני גברים לנדוד בדרכים מסוכנות בהרי הקווקז: זליקמן, רופא יהודי צעיר, צנום וחיוור שנוטה למרה שחורה, בן העיר רגנסבורג שבאירופה, ועמרם, ענק שחור קשיש, לוחם לשעבר, שבא מחבש וחושב את עצמו ליהודי. הרופא חמוש במחט מוזרה ארוכה, והאתיופי - בגרזן ויקינגי עצום. שני אבירי הדרך היהודים האלה מתגלגלים אל ממלכת הכוזרים האגדית השוכנת לחופו של הים הכספי. אליהם מצטרף עלם רך, פילאק שמו, נסיך כוזרי, אשר בורח מפני מבקשי נפשו שכבר רצחו את כל בני משפחתו ומשתוקק בלהט להשיב אליו את כתר המלכות. האם השלושה האלה נכונים לעמוד בראש מרידה של ממש?
ביקורת של יעל אורן>>>
ביקורת של אשר כהן על אבירי הדרך
הדבר הראשון שמשך אותי לספר הזה זו העטיפה היפה והמבטיחה. הדבר השני זה שם הסופר : מייקל שייבון אותו אני זוכר לטובה "מאיגוד השוטרים הידיים" . הדבר השלישי הוא הרעיון: רופא יהודי...
הדבר הראשון שמשך אותי לספר הזה זו העטיפה היפה והמבטיחה. הדבר השני זה שם הסופר : מייקל שייבון אותו אני זוכר לטובה "מאיגוד השוטרים הידיים" . הדבר השלישי הוא הרעיון: רופא יהודי שהינו גם סייף ועריק אפריקאי מהלגיון הרומאי מחפשים הרפתקה. נשמע טוב.
מייקל שייבון יודע לבנות עלילה- הסיפור מתרחש באירופה , בעיקר במזרחה באזור הים הכספי והים הבלטי, חצי האי קרים וממלכת ביזנטיון , זליקמן הסייף היהודי הנוירוטי ועמרם , הענק האפריקאי שהיה לגיונר רומאי מנסים להרוויח את לחמם בכל מיני...קומבינות, עד שנופל לידהם בן אצולה כוזרי(כן , אותם יהודים וספק יהודים ששלטו בחצי האי קרים) שפרס על ראשו. מכאן קצרה הדרך להרפתקה משעשעת ביותר עם סוף מפתיע למדי.
הספר נאה מאוד ומתורגם בצורה איכותית ביותר. נאה מאוד הכוונה גם לצורתו - מהעטיפה , לציטוטים של אבן שפרוט ואיטלו קלווינו (כתב את הערים הסמויות מהעין וגם את האביר שלא היה ולא נברא . כל מי שקרא אותו ישים לב שהוא השפיע מאוד על שייבון), לראשי הפרקים המשעשעים , למפה המצורפת וכן לאיורים עם ציטוטים בגוף הספר. המון בשביל ספר של 169 עמודים.
דבר נוסף שאהבתי בספר זו האווירה ששייבון משרה בסיפור : תאורי הכוזרים על מנהגיהם מאוד אמינים כולל כינויים כמו כגן (כהן ) ובק (מלך ) , קרבות פילים ומאבקי כוח ודת .
הספר קליל ונעים , כמו מרטיני ,ויפה לקריאה בסופ"ש רגוע ושקט או אחר הצהריים של יום חמישי מתחת למזגן. תכינו לכם כמה סנדוויצ'ים ופירות ושתיה בצד וצאו למסע אל ממלכת הכוזרים.
ביקורת של יעל אורן על אבירי הדרך
הספר נקרא "אבירי הדרך סיפור הרפתקאות" ואכן כזה הוא. שני התמהונים חווים בדרכם הרפתקאות שונות ומשונות. הם פוגשים בנסיך כוזרי אשר נמלט על נפשו לאחר שכל בני משפחתו נרצחו. הם פוגשים בסוחרים יהודים המכירים את אביו של זליקמן הרופא. הרופא כמובן מציל חיים לא פעם וכן משמש עשירי למנין. כמו כל ספר הרפתקאות...
הספר נקרא "אבירי הדרך סיפור הרפתקאות" ואכן כזה הוא. שני התמהונים חווים בדרכם הרפתקאות שונות ומשונות. הם פוגשים בנסיך כוזרי אשר נמלט על נפשו לאחר שכל בני משפחתו נרצחו. הם פוגשים בסוחרים יהודים המכירים את אביו של זליקמן הרופא. הרופא כמובן מציל חיים לא פעם וכן משמש עשירי למנין. כמו כל ספר הרפתקאות הגיבורים חשופים לסכנות אין ספור אך כמובן מצליחים לצאת בשלום.
לסיכום זהו ספר מהנה למי שאוהב את הז'אנר. אני מאד נהניתי בעיקר מתאור הדמויות. אביר יהודי זהו מלכתחילה דבר והיפוכו.
מצאתי את עצמי מחייכת לכל אורכו של הספר מילה טובה נוספת לגבי התרגום. המתרגמת עשתה כאן עבודה טובה כשתרגמה את הספר בסגנון ארכאי במקצת. זה מתאים לסוג הסיפור ובעיקר לתקופה.
מומלץ לימי הקיץ החמים וגם ללילות החורף הקרים.
לשאר הביקורות של יעל אורן
ביקורת של שרון שלו על אבירי הדרך
כשהגיע הספר אלי ישר התמלאתי שמחה. קודם כל – האיור על העטיפה פשוט מקסים ומשך אותי ישר לראות במה מדובר. ואז גם גיליתי שמדובר בספר הרפתקאות (ועוד אחד עם איורים!) ובנוסף לכל זה – כולה 183 עמודים, יעני נסיים אותו צ'יק צ'ק, כמו ממתק.
אז מה יש לנו כאן? שני גברים שנודדים להם בהרי הקווקז, אחד רופא...
אז מה יש לנו כאן? שני גברים שנודדים להם בהרי הקווקז, אחד רופא יהודי – זליקמן, בחור רזה, צעיר ודכאוני, אחד ענק אתיופי קשיש – עמרם. זליקמן מסתובב להגנתו עם איזו מחט ארוכה מוזרה למראה ועמרם חמוש בגרזן עצום (ששמו, בתרגום גס היה משהו בסגנון "מְחַלֵל אִמךָ"). הם מסתובבים להם בדרכים, כל אחד וסיבותיו שלו, ומרוויחים כמה גרושים מכל מיני "הצגות" מבוימות שהם עושים בפונדקים, בלי שהנוכחים יודעים שהם מכירים. הכל קורה במאה העשירית לספירה.
החברים מתגלגלים להם לממלכת הכוזרים, שם הם לוקחים על עצמם משימה – להעביר את פילאק, נסיך כוזרי (הבן של ה"בֶּק" המנוח), למקום מבטחים. פילאק בורח מאנשים שהרגו כבר חלק ממשפחתו ומבקשים עכשיו את ראשו והוא? הוא "רק" רוצה להשיב את השלטון לחיק משפחתו. הנסיך מת לנקום בכל מי שצריך את מות קרוביו ואיכשהו יוצא שהשלושה מוצאים את עצמם במרכז של מרידה. במהלך המרידה הזו מתחוללת שפיכות דמים מטורפת.
פילאק הזה הוא חתיכת קוץ בטוסיק ולא ממש סובל מרות והם מסתבכים בגללו בכל מיני הרפתקאות שונות ומשונות. הוא גונב מהם, בורח מהם, לא מפסיק לקלל ולקטר ובסוף אפילו נעלם עם סוסו של זליקמן, הילל. האחרון מתרץ את המרדף אחריו ברצון שלו להחזיר אליו את סוסו האהוב. בקיצור – השניים (או שלושה בעצם) נכנסים לכל מיני הרפתקאות ופוגשים דמויות צבעוניות ומשעשעות בדרך.
הספר חמוד ומשעשע. שמור כמובן מקום של כבוד לעיניין היהודי בכל העסק, שתמיד נחמד לי ללמוד עליו דברים שלא ידעתי ותקופות שלא הכרתי. זהו הספר השני של שייבון שאני קוראת. קראתי לפני המון שנים את "ההרפתקאות המדהימות של קוואליר וקליי". זה צירוף מקרים ש"נפלתי" שוב על סיפור הרפתקאות. האמת שבספר הקודם, מלבד בשם הספר, שייבון לא מצהיר שזהו ספר הרפתקאות, בעוד שכאן, ב"אבירי הדרך" זה ממש מופיע על הכריכה ככותרת משנה. מעניין למה שייבון הרגיש צורך לציין את זה כאן. בכל אופן, לי זה לא ממש שינה.
אני חייבת לציין שלא תמיד הבנתי מי נגד מי ולפעמים ממש הלכתי לאיבוד, במיוחד שיש הרבה חיילים שמחליפים צדדים כמו גרביים עבור המרבה במחיר, ואולי זו אני עם ההפרעות ריכוז שלי... אבל זה בסדר, כי גם אם לא ממש מבינים לגמרי מי נלחם במי – זה עדיין נחמד.
הספר קליל ובאמת סיימתי אותו מהר, הוא משעשע לפרקים ואהבתי מאוד מאוד את האיורים ששזורים בכל פרק (פרי עטו של גארי ג'יאני), בכלל אני חושבת שצריך להכניס יותר איורים בספרים. זה עזר לי במקומות שלא ממש הבנתי מה קורה. לסיכום – ספר חמוד. הוא באמת סוג של "ממתק" בין ספרים כבדים אחרים וסך הכל נהנתי ממנו מאוד.
העטיפה מקבלת כאן חמש קואלות שמנות ומדושנות. האיור הזה שבה את ליבי מייד. הוא הסיבה שבכלל נגשתי לראות על מה הספר. האיור הוא של מורן ברק והוא הרבה יותר מוצלח מכל העטיפות שראיתי של הספר ברשת (מצאתי ארבע לפחות –פה יש שתיים ופה עוד אחת ואפילו כאן). רואים את עמרם וזליקמן, כל אחד והנשק שלו ומתחתיהם שיירה של פילים (שהיא קצת כהה ובקושי רואים אותה בהתחלה) ומבצר או טירה. ברקע יש לילה זרוע כוכבים וירח. זה מאוד מעניין כי כל אחת מהעטיפות נראית אחרת לגמרי. אני תוהה מה היו השיקולים של ההוצאות השונות.
"אחד הרבנים הרופאים הנודעים של העיר רגנסבורג ציין בפרשנותו לספר שמואל, חיבור שאבדו עקבותיו אבל הוא מצוטט בספר השאלות והתשובות של רבי יהודה החסיד, כי מלבד התורה, הנושא האחד והיחיד הראוי ללימוד באמת ובתמים הוא מדע הצלת החיים. אם לשפוט על פי הפרשנות הזאת, שזליקמן למד עליה מפי סבו - נמנו בחוג מכריו עכשיו שני מלומדים גדולים, ואחד מהם היה סוס".
"למראה הפרנקי שהציל את חייו חש חנוכה שמשהו תופח בקרבו, כמו שלפוחית האויר שמאפשרת לדג החידקן לצוף ולשחות כהלכה במעמקי ים הכוזרים. אפשר לשבור בני אדם בדרך נוראה יותר משדימה בליבו אי פעם; אבל אפשר גם לאחות את השברים. התקווה הייתה משקה רב עוצמה, ולרגע, כשהיא צורבת במעמקי גרונו, לא היה בכוחו אלא לעמוד שם ולגעות כברווז".
"תודה שהצלת את חיי," אמר
"אני לא מציל חיים," אמר זליקמן. "אני רק מאריך את חוסר התוחלת שבהם"
"מה שטוב לטווח הקצר תמיד רע לטווח הארוך".