קייטנת אילן- תודות
בני הנוער, סיימו בשבוע שעבר את קיטנת איל"ן והמשיכו מסורת מופלאה וארוכת שנים...
אומרים שבעצם הנתינה יש גם הרבה קבלה.
אנו גאים בכם על ההשקעה והנתינה האין סופית, על היכולת לקבל את השונה בחמלה, בהכלה ובחום.
אין ספק שאתם נוער נפלא!
תודה מכל הלב גם לכל החברים והחברות שנרתמו בכל דרך שהיא ותרמו מזמנם ומכישוריהם.
מופע הבועות של יונה הקוסם – סיכום קצר לקייטנת איל"ן בגבע 2016
קשה לסכם שבוע שכזה... נסו לדמות אותו לפעילות בועות הסבון שערך לנו יונה רבי באחד הערבים. חומר גלם פשוט - מים וסבון הופך למחזה מרהיב של צורה, צבע ותנועה רק בזכות הרוח.
בשבוע הזה התנפצו, ולו לרגע, המון בועות - הבועה של ילדי גבע, הבועה של ילדי בית הספר 'קשת' מזיכרון יעקב, בועות החיים של נערות מתנדבות מאשדוד, מעין-חרוד מרם-און ומבית-חגי, הבועה בה חי כל חניך איל"ן בתוך ביתו ומשפחתו. ומתוך הבועות המתנפצות הללו נוצרה בועה יפהפייה שהיא כל כך חד-פעמית שאין דרך לתארה במילים. אבל, מי שראה אותה ינצור אותה בליבו לתמיד ואולי אולי אף ירצה לחזור ולהפריח בועות של אהבה ורצון-טוב גם בשנה הבאה.
לכם העוסקים במלאכה - מחנכים, מדריכים, מתנדבים, מבקרים, אופות העוגות והורים - לקבוצת גבע כולה, עולה הרצון להודות מקרב לב על התגייסות של שנה שלימה, למטרה משותפת, זו השנה ה-16, על קניית החלות, על מכירת דברי יצירה, על סיוע כלכלי, על העידוד והתמיכה, לנפץ בועות ולהפריח בועות בכל פעם מחדש. ומעל הכול, לכם הנערות והנערים הנפלאים שגדלים כאן אתנו, זכות גדולה לפגוש בכם בנקודות התעלות רוח שכאלה.
מכתבים מכרמית ומאורית- אמהות של שניים מהנערים המתנדבים מ'קשת' לקייטנת אילן בגבע
אורי וגיא היקרים,
זכיתי לאסוף 4 מדריכים מ"קשת" חזרה מהקיטנה.
מה ששמעתי במכונית בשעת הנסיעה הזו ריגש אותי עד דמעות.
גודל המשימה, ההתגייסות של כל קיבוץ גבע במשך שנים (קינאתי... והערצתי), ההתמסרות המוחלטת של שניכם, היכולת של החבר'ה שלנו להתמודד, להתבונן, להמשיג ולהעריך. הם למדו כל כך הרבה על עצמם, פרצו גבולות והכירו שלושה עולמות חדשים - בני הקיבוץ ("הם כל הזמן ביחד! גם אני הייתי רוצה לחיות ככה. והם חייבים להתגייס לקיטנה הזו, כל שנה"), המטפלות הפיליפיניות ("מה שעשינו בשבוע - זה כל החיים שלהן. הן כל כך חזקות. הן השאירו ילדים בבית ולא רואות אותם בכלל") והנערים הנכים ("עכשיו אני הולך הביתה ויכול להשתין לבד, ולגרד לעצמי במצח". "פתאום הבנו שהם גדולים מאיתנו, ומאיפה לנו הזכות להגיד להם מתי ללכת לישון?"). הם מבינים את התרבות הייחודית שיצרו בקשת במשך השנים, את היכולת והלגיטימציה לדבר, לשתף ברגשות, להקשיב ולקבל אחרים. על כך אני חייבת תודה גם לכל הצוות בקשת שליווה אותם במשך השנים (במקרה שלנו, כבר 12 שנה) ולכל ההורים.
עם החזרה הביתה פתאום הגוף הבין מה עבר עליו השבוע - האינטנסיביות וחוסר השינה (המתמשך...) והגיב בתשישות.
אני מלאת תודה והערכה לשניכם, לגבונים ולכל קיבוץ גבע על המסורת המופלאה הזו ומקווה שגם בשנים הבאות נזכה לשתף בה את נוער קשת.
הדברים היפים שכתבת מחממים ומרוממים את הלב. במהלך השבוע שוחחתי עם רועי ובכל שיחה כזו, התמלא ליבי גאווה על הבחירה שלו להצטרף והתפעלות מהיכולות שגילה לנוכח כל כך הרבה אתגרים בו זמנית. ליוותה אותי גם דאגה, אני חייבת להודות. כי אולי "זה גדול על הילדים הרכים והרגישים שלנו ?"
אך נראה כי הרגישים והרכים הללו איתנים, עמוקים ובעלי יכולת נתינה נדירה ורק צריך להמשיך לסמוך עליהם.
תודה לך על כך שפתחת בפניהם צוהר לעולם חדש, שונה ומאתגר כל כך. הסיפורים והחוויות החלו לזרום ובטח עוד ילוו אותנו. זו בלי ספק, התנסות שינצרו כל חייהם .
דף מספר 2229