פועלי כל העולם! כרגע אין פתרונות באופק - הזירה - الساحة - הארץ
פועלי כל העולם! כרגע אין פתרונות באופק
שפיק עזאיזה
תאונות עבודה: שנת 2019 הייתה שנה עקובה מדם, 86 פועלים נהרגו באתרי בנייהצילום: אמיל סלמן
للمقالة بالعربية: يا عمال العالم! لا حلول بالأفق حاليا
יום שלך מתחיל באופן קבוע בשעה חמש בבוקר, כשאתה יוצא לעבודה באזור שנמצא במרחק שעה נסיעה ויותר ממקום מגוריך. זה עשוי להיראות נורמלי בעיני כל אזרח ערבי המתגורר בישראל ומבקש לעצמו "חיים מכובדים".
מצביעים דרוזים – תתמכו במי שמייצג אתכם ולא במי שסוחר בקולכם
לאחרונה פרסם משרד העבודה את הדו"ח השנתי שלו והצביע על כך ששיעור התעסוקה בישראל בשנת 2019 הגיע לכ־80% - גבוה אף יותר משיעור התעסוקה במדינות החברות בארגון ה־OECD, שמגיע לכ־73.7%. ואולם, הנתונים הללו מסתירים את המציאות. פתיחת המאמר, אפוא, גם אם יש בה כדי לייצג את רוב העובדים הערבים – עובדי חברות הייטק או פועלים – איננה מלאה. בין הערבים ישנם כאלה המגיעים לעבודה במשרדים, אך מספרם נמוך מאוד, בעוד שרוב הערבים עובדים באתרי בנייה. יום העבודה של פועל בניין מתחיל בשבע בבוקר, הוא עובר מבניין לבניין ומאתר בנייה אחד לאחר, וחוזר לביתו בשמונה בערב. אז הוא מחפש רק מיטה לשכב עליה ולא לזוז.
כדי לשמור על פרנסתו ופת לחמו, פועל הבניין הערבי מתמודד מול מציאות שקשה לתארה. מעבר לעייפות ולתשישות הגוף, הפועל חי בבית כלא גדול, מוקף בבני אדם אך למעשה מנותק מהם בשל העייפות והתשישות. אתה בהחלט עשוי לפגוש פועלי בניין שבניהם ובנותיהם גדלו והגיעו לשלבים מתקדמים בלימודים והם אינם יודעים דבר על חייהם של אבותיהם. האחרונים עושים לילות כימים כדי להבטיח לילדיהם חיים מכובדים, אך אלה אינם יודעים את הפרטים על חייהם של האבות.
אני רואה בכל אתרי הבנייה שבהם אני מסתובב פועלים שמתרוצצים כל חייהם רק כדי להגיע אל שלב הפרישה והמנוחה בפנסיה, בגיל מאוחר, כמי שנמצאים במרוץ וחייבים להגיע לקו הסיום. מה שמפחיד אותי הוא, שיש אנשים שנופלים בזירה הזו, וזוכים מן החברה בתואר הכבוד "חלל הפרנסה".
בחזיונותיי, גם אני עומד על מסלול המירוצים ומעודד את המתחרים (הפועלים) לעזוב את המסלול, כדי להיות זה שמציל אותם. למה? כי ההגעה לקו הסיום היא ניצחון שכמותו כהפסד, שהרי מה הרווח הגדול בהגעה לנוחות ולרווחה בשנות השישים לחייך?
ענף הבנייה בישראל סובל ממשבר קשה, שהמוסדות השונים מנסים להסתירו ולהעלימו, כאילו הוא אינו קיים. שנת 2019 הייתה שנה עקובה מדם עבור פועלי הבניין, שבה נהרגו 86 פועלים בתאונות עבודה – כך עולה מנתוני ארגון "קו לעובד". זהו מספר ההרוגים הגבוה ביותר בעשרים השנים האחרונות והוא מצביע על עלייה של 23% בתאונות העבודה. זאת, למרות שמשרד העבודה החליט בתחילת שנת 2019 לפעול לצמצום מספר מקרי המוות בתאונות עבודה ב־10%. מקרב ההרוגים 56% הם פועלי בניין – 47 מהם נהרגו בתאונות עבודה בשנה שעברה, ורובם, יותר מ־65%, היו ערבים – אזרחי ישראלי או פלסטינים מהגדה המערבית.
רוב ההרוגים בתאונות בנייה נהרגו בשל נפילה מגובה. עובדה זו מעידה כאלף עדים על כך שהפועלים מגיעים לאתרי הבניה מותשים בשל הנסיעות, יום העבודה הארוך, אופי העבודה ולעתים קרובות גם היעדרם של אמצעי מיגון חשובים שחייבים להימצא בכל אתר בנייה. ואם הפועל לא נופל מגובה, ישנם מפגעים אחרים המסכנים את חייו, כגון קריסת גג של מבנה.
בשנים האחרונות אנו עדים לפעילות ערה מצד פועלי הבניין עצמם ומצד ההסתדרות וארגוני החברה האזרחית. אנו עדים לדרישות חוזרות ונשנות לשמור על חייהם. מדובר, בין היתר, בצמצום שעות העבודה, שכר הולם והעסקת יותר המפקחים באתרי הבנייה (ישראל זקוקה ל־200־400 מפקחים כשבפועל ישנם רק 75 מפקחים במשרד העבודה). במקביל יש להחמיר את האכיפה ולהטיל קנסות כבדים על מעסיקים שיפרו את תקנות הבטיחות. ישראל נחשבת לאחת המדינות המטילות את הקנסות הקלים ביותר - 35,380 שקלים לכל היותר – בעוד כשבקנדה, למשל, מוטלים קנסות בגובה 415 אלף דולר קנדי (על פי נתוני ה־OECD).
לפעילות הזאת נלווים קמפיינים הסברתיים, ובכל זאת אנחנו רואים עלייה קבועה במספר ההרוגים בתאונות בנייה, מה שמצביע על בעיה בכל הצעדים שננקטו עד כה ומבהיר כי אין די בהם. אני סבור שענף הבנייה בישראל זקוק באופן דחוף לכינונה של "רשות לאומית לבטיחות במקומות העבודה". אין די בסגירת אתרי בנייה ל־48 שעות אחרי שפועל נהרג בהם ואין כל תועלת לאותו פועל בביקור של נציגים מטעם משרד העבודה לחקירת נסיבות מותו. נחוץ גוף שינהל מעקב יומיומי ורציני אחר כל אתרי הבנייה בישראל.
ישראל מתגאה בכך שהיא הורידה את שיעור האבטלה, כשם שקטאר התגאתה בכך שזכתה בתחרות לאירוח המונדיאל בארצה בשנת 2022. אולם חרפת ההעסקה הפוגענית של קטאר – שפועלי בניין הועסקו בה בתנאי עבודה קשים ומסוכנים ושגרמה למותם של עשרות מהם – נחשפה קבל עם ועולם והדבר הוביל להפעלת לחצים עליה, באופן שהביא אותה לפעול לשיפור תנאי העבודה שלהם.
ייתכן שהפתרון לפועלי הבניין שלנו הוא שישראל תזכה לארח את המונדיאל. למרות שפתרון זה הוא פוליטי וכלכלי בעת ובעונה אחת, למרבה הצער מדובר בחלום שכנראה לא נזכה לראותו מתגשם.
הכותב מנהל אתר בניה