אפקט של הדרכה
גרסיאלה ברודסקי
בינואר 2000, מפגש של מועצת ה- AMP היה שונה בסגנון העבודה שלו. בהיותנו לא לחוצים על ידי עניינים מוסדיים, ללא משברים, יכולנו לעבוד על נושא הקונגרס בבריסל בסמינר פנימי. "נקודת השיא", ההתערבות שהציע ז'.א. מילר היא בקיצור: "האין אנו יכולים לחשוב שמאחר שיש נתיב של אנליזנט, מפוסק על ידי רגעים של חצייה, הנתיב של הפרקטיקן של הפסיכואנליזה מצויין אף הוא על ידי רגעים מכריעים אלו?"
אם כך, אם החציות שנוצרו במהלך האנליזה יכולות להיות מבוטאות על ידי האנליזנט ובנוסף יכולות להיות מוכרות על ידי אחרים במנגנון של הפאס, האם אין אנו יכולים לקבל, ככותרת היפותטית, שהמסלול של פרקטיקן יכול להיות גם נושא של עדות וגם של הכרה?
ריקרדו נפומיאקי, פלורי קרוגר (חברת ועד ה- AMP) ואני דברנו לאחר מכן עם אלכסנדר סטיבנס, על מנת לדעת מה היו הציפיות שלו ביחס לאסכולה עבור הקונגרס של ה- AMP בבריסל, תשובתו הייתה קצרה: יותר עדויות קליניות של מהלכים של הכשרה או של הדרכה.
השתמשנו אם כן בשיטה שכבר הומצאה על ידי פלורי עבור הקונגרס ב- 2000: בחרנו שלושים וארבעה חברים של ה-EOL, שחולקו לזוגות, כדי להשיג כך 17 זוגות, כנסנו אותם והזמנו כל אחד מהם לכנס חמשה חברים נוספים על מנת להקשיב לעדויות קליניות של מסלולי הכשרה. 192 חברים השתתפו אם כך בהתנסות חדשה זו. פעם בחודש שלושה זוגות הציגו לכל החברים את מצב העבודה במהלך ערבי אסכולה וב- 15 לדצמבר הם מסרו למועצה את תוצאות שמונת חודשי העבודה. המועצה בחרה שלוש עבודות כדי לייצג את ה- EOL בבריסל.
נתחיל עם משהו מוכח: הפרקטיקה משתנה. פרויד, לדוגמא, לא ערך אנליזה באותו אופן להומוסקסואלית הצעירה ולדורה משום שלמד את השיעור שדורה לימדה אותו. בדומה, הקליניקה של לאקאן אינה זהה כאשר הוא עורך אנליזה למקרה של הנס הקטן בסמינר IV וכאשר הוא שב לכך ב- 1975, במהלך הקונפרנס של ג'נבה על הסימפטום. זה לא רק שהפרקטיקה של אנליטיקאי אחד שונה, אלא גם הפרקטיקה של כל הקהילה. אני סבורה, לדוגמא, שההתערבות של מילר במהלך המפגש בקאראקאס ב- 1980, כאשר דיבר על "לאקאן האחר" בפני ציבור שהבין רק את הטקסטים של לאקאן ואת הפרקטיקה של הפסיכואנליזה החל מ- "ערכאת האות", ייצר הלם עצום. רבים מהאנליטיקאים הלאקאניאניים שינו את אופן עבודתם בחדרי הטיפול שלהם אחרי התערבות זו כפי שהם חזרו וספרו. לבסוף הקליניקה עצמה של אנליטיקאי משתנה כמידת הזמן החולף.
יש רפרנס של לאקאן שהייתי רוצה להזכיר, הוא שייך ל"דבר הפרוידיאני". הוא מדבר על הערך של העבודה של פרויד עבור דיסציפלינות אחרות ואומר: איזו עוד הדרכה היא מהסדר המתודי של הכשרה זו ומהאפקט של אמת ממסר זה, כאשר התלמידים שלהם אתם מוסרים, מביאים אליכם עדות של טרנספורמציה, שלעיתים התרחשה בן לילה, בפרקטיקה שלהם, שהפכה להיות פשוטה ואפקטיבית יותר אפילו טרם זה הפך עבורם בהיר יותר".[1]
נקודת המוצא שלי היא שאין הכשרה פרוגרסיבית של אנליטיקאי, אלא שההכשרה של אנליטיקאי הינה רצף של נקודות של קרע, של אי-רצף. קולגה מה- EOL, ליאונרדו גורוסטיזה השווה לפני זמן לא רב את הכשרת האנליטיקאי עם רגעים פוריים, מילה שאולה, שמתכתבת היטב עם הקליניקה של הפסיכוזה.
הנקודה השנייה שלי היא כי רגעים אלו של קרע הם על פי רב תוצאה של מפגש. מפגש בפרקטיקה, בקריאה, באנליזה, בהדרכה. אולם זהו מפגש המגלה סדק בידע (שאנו כותבים S(A)) שלא יכול להסגר במהירות עם האמצעים הסימבוליים והדמיוניים העומדים לרשותנו.
התוצאה של מפגש זה היא אפקט של שיסוע סובייקטיבי. אני מאמינה כי ראינו הרבה פרקטיקנים – שמגיעים לנקודה זו - מתכווננים לעבר הפרקטיקה של הפסיכותרפיות או לעבר הפסיכיאטריה, או גם – לאחרונה שמתי לב – לעבר פעילות פוליטית, כלומר לעבר פרקטיקות אחרות, המאפשרות לתפור סדק זה באחר יותר מאשר הפסיכואנליזה.
הנקודה השלישית שלי היא שקיים ניגוד, סתירה בין אפקט סובייקטיבי זה והמקום שמיועד לאנליטיקאי בדיסקורס של האנליטיקאי, משום שהוא עצמו אינו סובייקט בהתנסות. אומר כי זה ניגוד שווה ערך שכבר לקח חלק בפסיכואנליזה, מאחר ועבור מספר אנליטיקאים (לאמיתו של דבר מספר גדול), אפקט סובייקטיבי זה הוא כלי מהיותר חשובים בהכוונת הטיפול. זה מה שאנו מכנים הקאונטר-טרנספרנס, הודות לאפשרות ליישב את השיסוע הסובייקטיבי עם הפרקטיקה האנליטית עצמה. עבורנו, להפך, האפקט הסובייקטיבי חייב להיות מטופל במקום אחר, מחוץ לפרקטיקה : באנליזה ובהדרכה.
בין העדויות שהאזנו להן במהלך החודש האחרון, הייתי רוצה היום להתייחס לאחת, מאחר שהיא משרטטת היטב אחת מהנקודות שמצאנו לעיתים קרובות במחקר הקטן שלנו : מדובר במה שאכנה, בהתייחס לפול אלואר (Eluard), האיווי הקשה לרפא.
כדי לשוב וללמוד את המונחים של אחת מהעבודות בצמדים, הייתי רוצה לסמן שהאיווי לרפא אינו קטגוריה הומוגנית. במקום הראשון, הכרחי להבחין בין הפסיכותרפיה והוורסיות התרפויטית של הפסיכואנליזה. אולם גם בפסיכואנליזה, האיווי לרפא, להקל או למנוע סבל הם מהמכשולים הגדולים ביותר בהכשרה של האנליטיקאי.
העדות אודותיה אדבר אתכם מחולקת לשני חלקים :
לפני המפגש של השדה הפרוידיאני ב- 1986, האנליטיקאית מציגה מקרה בהדרכה, כשיש ספק ביחס לדיאגנוזה של הסובייקט. הפציינט היה אדם הרגיל להצליח אולם היה מיוסר על ידי הקשר עם הנשים.
היו לו תמיד נשים רבות והוא רצה להשביע את רצונן, דבר שהוביל אותו לעבוד כל היום כדי להצליח בכך. אולם מה שהדאיג את האנליטיקאית לא היה זה, אלא המפגשים הסודיים של אדם זה עם זרים בשירותים הציבוריים. האנליטיקאית מספרת שהציגה את המקרה באופן מפורט וכי, לאחר זמן מה, היא מקבלת כמו תשובה : "את אוהבת מאוד פציינט זה".
ככל הנראה, היא מאוד התעקשה ונחה דעתה עם הנושא הדיאגנוסטי, עם זאת נשארה מבולבלת לחלוטין. לאחר מכן, לא עוברים אלא ימים ספורים כשהיא נזכרת במילים שאיתן החלה את ההדרכה : היא אמרה שאדון C. היה אדם מבריק, שהיה לו עתיד מבטיח, אולם שהכפייה שלו להעביר יום ולילה בלפקוח עין על נשים, תפסה את כל חייו. האנליטיקאית ממקמת גם אפקט ראשוני של שיסוע סובייקטיבי ורווח ראשוני של ידע ברגע שבו היא מבינה שני דברים. הראשון אפשר לה למקם שמקומה בטרנספרנס, רחוק מלהפריע להגנה, חיזק אצל האנליזנט את הרושם שהוא היה ילד אהוב מאוד. השני, זיהה שלשאיפה לטוב של הפציינט לא היה כל קשר לטוב של האחר אלא לסיפוק הנרקסיסטי של האנליטיקאית.
שנים מספר אחר כך, האנליטיקאית החליטה להציג את המקרה בימי עבודה כדי להציג מהו האיווי לרפא. היא רצתה להציג פירוש, משהו שלמעשה אמרה לפציינט ונזכרה באפיזודה שהייתה לאחר מכן : היא פוגשת את הפציינט ברחוב, מחוץ לפגישה. הגבר מדבר בתא טלפון (בתקופה ההיא עדיין לא היו קיימים טלפונים ניידים). הוא הקדיש חלק הגון מזמנו לפעילות זו. האנליטיקאית אמרה לו: "al pie del canon".[2] זה אומר להיות תמיד על המשמר, למלא את החובה להלחם.
כאשר האנליטיקאית שאלה עצמה מדוע נזכרה במיוחד בפירוש זה, היא הבינה שהאיווי לרפא, לפחות במקרה זה, לא הסתיר רק את הסיפוק הנרקסיסטי, אלא בעיקר את ההזדהות הפאלית שהייתה המכשול הגדול ביותר על מנת שהאנליטיקאי יתפוס את המקום של האובייקט בדיסקורס שלו. במקרה זה, התקדמות האנליזה של האנליטיקאית, אפשרה לה להבין היכן הייתה מבולבלת.
משמעות מחודשת זו של האיווי לרפא שהאנליטיקאית מנסחת במילים: "להיות תחת הסרגל של האנליטיקאי" אפשרה לה למצוא לבסוף תשובה לשאלה שהנחתה אותה מספר שנים לפני שהתכווננה להדרכה : לפרש בכיוון של הפאלוס כלל לא לקח בחשבון שמה שכוון את החיפושים של גבר זה, היה בדיוק מה שייתר את הפאלוס בנשים שלהן חיכה. הטעות בפירוש גילתה אם כן את הערך של האקטינג- אאוט של המפגשים ההומוסקסואליים שניסו לתקן את עמדת האנליטיקאי : "את הפאלוס, אני יודע היכן למצוא, מה שאני מחפש זה דבר אחר."
אני מאמינה שעדות זו מאפשרת לשרטט שלוש נקודות, שלדעתי מבנות את מה שמאפשר להציג כמבנה כללי של אפקט של הכשרה:
1. הסדק בידע, אינו כל כך בידע הרפרנציאלי – אובססיה או פרברסיה – אינו ב לדעת-איך, אלא בפרברסיה בת חלוף שמרוקנת את הסיפוק שהאנליטיקאי משיג מ"פציינט טוב".
2. השיסוע הסובייקטיבי שנמצא בפירוש של ההדרכה.
3. העיבוד של הידע : באיווי לרפא (נרקסיזם והזדהות פאלית).
תורגם מ: no.76 QUARTO,
[1] Lacan, "la chose freudienne", Ecrits, Paris, Seuil, 1966, p. 404
[2] תרגום ליטרלי יהיה : "למרגלות התותח", בצרפתית יכולים למצוא שווה ערך בביטוי: "תמיד מוכנים לירות" או "לנשק היכון"
Etiquetas: מאמרים מתורגמים, עבודות חברי ג'יאפ, שימושים של הדרכה, שימושים של הדרכה-טקטס מתורגם
Moments de Crise of Crisis- Sharon Zvili-Cohen
Pablo Picasso אפקט של הדרכהגרסיאלה ברודסקי נקוד...