מי צריך "שלום אמת"?
המחבר עקיבא אלדר דצמבר 18, 2013
סקר מטעם משרד ראש הממשלה מגלה:הכרה פלסטינית בישראל כמדינת העם היהודי מגבירה את הסיכוי לתמיכת הימין בוויתורים מרחיקי לכת.אבל הרצון להגיע להסכמה רחבה עם הציבור הדתי-לאומי אינו סיבה לבריחה מהכרעה מתבקשת בסוגיית חלוקת הארץ לשתי מדינות
ישראלים רבים, בהם כותב שורות אלה, סבורים כי תביעתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, שההנהגה הפלסטינית תכיר בישראל כמדינת העם היהודי, אינה אלא תרגיל שנועד לסכל הסדר שלום תוך גלגול האחריות לכישלון לפתחו של השכן.
אפשר להבין את הדרישה להנהיג סידורי ביטחון בשטחים ובגבול הירדן, אך לשם מה נחוצה לעם אחד הכרה של עם אחר בזהותו? תשובה לשאלה החשובה הזאת אפשר למצוא בדוח חדש של קבוצת המשבר הבינלאומית "הציבור הדתי-לאומי והסכסוך הישראלי-פלסטיני". הדוח, שמסכם מחקר הממפה את מאזן הכוחות בקרב המחנה הציוני-דתי ובינו לבין החברה הכללית, מדווח על סקר חשאי שמשרד ראש הממשלה הזמין ב-2010.
הסקר גילה, כי הסיכוי שמתנחלים המתגוררים ממזרח לגדר ההפרדה יתפנו בלא עימות יגבר, אם הנסיגה תהיה בעבור "שלום אמת". אחד ממקורביו של נתניהו ציין באוזני מחברי הדוח, כי עורכי הסקר מצאו שהצעד המשכנע ביותר בכך שההסדר הוא "שלום אמת" בעיני הציבור הזה הינו הכרה פלסטינית בישראל כמדינת הלאום של העם היהודי.
עפר זלצברג, אנליסט בכיר בקבוצת המשבר בישראל, אמר לאל-מוניטור כי ממצאי הסקר חיזקו את התחושה במשרד ראש הממשלה, שהכרה של אש"ף בישראל כמדינת העם היהודי תשכנע חלק מהספקנים מקרב היהודים, שהסכם קבע עם הפלסטינים מצדיק ויתורים מרחיקי לכת.
ראשי קבוצת המשבר, שבראשה עומד מי שהיה סגן שר החוץ האמריקאי, תומס פיקרינג, מבינים את הקושי של הפלסטינים להכיר במפורש במדינת ישראל כמדינת העם היהודי. הכרה מעין זו תתפרש כהתכחשות לזיקתם להיסטוריה שלהם. תחת זאת מציעה הקבוצה שהרשות הפלסטינית ואש"ף יכירו בקשרים ההיסטוריים של היהדות אל פלסטין/ארץ ישראל כארץ שלוש הדתות המונותיאיסטיות (כפי שנעשה בהכרזת העצמאות הפלסטינית משנת 1988). בנוסף לכך, ממליץ הדוח שההנהגה הפלסטינית תימנע מהכחשת ההיסטוריה היהודית, כולל קיומו של בית המקדש, ואף תקפיד לגנות הכחשות מעין אלה מפי אנשיה.
תימוכין להנחה שהכרה פלסטינית בזיקה היהודית לארץ ישראל יכולה להיות שובר שוויון בין ימין לשמאל, אפשר לאתר בראיון שסגן שר החינוך אבי וורצמן (הבית היהודי) העניק לערוץ 7 ב-20 במאי השנה. לדבריו, התנאי הראשון לשלום הוא "הכרה ערבית בכך שעם ישראל חזר לארצו ולמולדתו".
אחד הרבנים המובילים בציונות הדתית, הנמנה עם ממשיכי דרכו של הרב קוק, הביע דעה חריגה באומרו לחוקרי קבוצת המשבר, כי הוא וחבריו ה"קוקיסטים" יהיו מוכנים לוותר על השליטה ביהודה ושומרון, אם תוענק להם האפשרות להשפיע על תוכנית הלימודים הפלסטינית. הוא הביע אמנם פתיחות לגבי הרעיון לכונן ועדת חינוך ישראלית-פלסטינית משותפת, באומרו כי הדבר עשוי להיות ביטוי להכרה הדדית. עם זאת הרב לא "הרחיק לכת" עד כדי הזמנת הפלסטינים להשפיע על תכנית הלימודים הישראלית.
אישיות בכירה אחרת במחנה הדתי-לאומי הציעה נוסחה נוספת של הכרה הדדית: "המוסלמים יכירו בכך שהיהדות קדמה לאסלאם ושמולדת העם היהודי היא מהים ועד הנהר, ואילו היהודים יכירו בקשר ההיסטורי של הפלסטינים לארץ שבין הים לירדן ולעיר ירושלים בפרט".
כדי למצוא בסיס להכרה הדדית, מציע הדוח לקדם דיאלוג בין אימאמים ומנהיגי דת מוסלמים אחרים לבין הרבנים הקוקיסטים לגבי תכני החינוך בעת שלום.
זלצברג,שערך כמאה ראיונות תוך התמקדות בסוגיות הקשורות לסכסוך עם הפלסטינים ולפתרונו, מציין כי בצד הכרה הדדית, גם אפשרות של תושבות יהודים במדינה הפלסטינית עשויה להפחית במידה ניכרת את התנגדותם. למרות שהקוקיסטים מבקשים להימנע מחיים תחת ריבונות פלסטינית, המחקר מלמד כי בקרב חסידיו של הרב קוק יש לא מעט כאלה שאם תוקם מדינה פלסטינית יעדיפו להישאר במקומם כקהילה, שתקבל שירותי חינוך ותרבות מהמשרדים הממשלתיים הישראלים, מאשר לעקור מבתיהם.
בקטגוריה זו כלולים לא רק הזרמים הניאו-חסידיים, כמו זה של הרב מנחם פרומן ז"ל, אלא גם אנשי "תקומה", שמדגישים את קדושת הארץ. הדוח ממליץ שממשלת ישראל תקיים דיאלוג פנימי על מקומה של הדת בעשיית שלום בהשתתפות מנהיגים מכל הזרמים היהודיים, לרבות הציבור הדתי-לאומי. אם במהלך הדיאלוג הזה יובהר, שכל הסכם קבע יובא למשאל עם ויגובשו הבנות לגבי ביצועו בצורה שמכבדת את המפונים, רובם הגדול של הרבנים הממשיכים את דרכו של קוק יקבלו את הדין.
עם כל חשיבותן של ההמלצות, כדאי להזכיר שהניסיון לפייס את הציבור הימני לא הביא לשינוי עמדותיו, אלא לחיזוק מעמדו הפוליטי. לאחר רצח ראש הממשלה יצחק רבין בנובמבר 1995 נקראה החברה הישראלית כולה להתכנס תחת "צו פיוס" מאחד. החשש מקרע פנים ישראלי הביא את ראש הממשלה הזמני שמעון פרס ואחרים במחנה השלום לעצור את תהליך אוסלו ולהפנות את מאמציהם להדגשת המשותף בין חלקי הציבור היהודי. שינוי המגמה הזה שיחק לידיו של המחנה האמוני, ששמח תמיד להזמין את אחיו היהודים "לעשות שבת".
את השנים שחלפו מאז ניצלו מנהיגי המתנחלים בהצלחה רבה להעמקת השתלבותם-השתלטותם על מוקדי הכוח בחברה הישראלית ומסמוס ההחלטה על חלוקת הארץ. רבים מהם, מהם יהודים לא דתיים, בראשם יו"ר מועצת יש"ע לשעבר דני דיין, אינם מהססים להכריז על ניצחון באומרם כי המסמוס יצר בשטחים מציאות בלתי הפיכה.
הרצון להגיע להסכמה רחבה ככל האפשר אינו סיבה לבריחה מהכרעה.בין הים לירדן, בשטחים בשליטתה של ישראל, היהודים נהפכו כבר למיעוט.אם קצרה ידו של ראש הממשלה להשיג את תמיכת מפלגתו שלו בפיתרון שתי המדינות עליו לפעול מיד למען משאל עם.
השאלה האחת והיחידה שיש להציג בפני העם היא:האם את/ה מעוניין/ת לחיות במדינה בעלת רוב יהודי או במדינה בעלת רוב פלסטיני.האופציה של מיעוט השולט ברוב חלפה מן העולם הנאור.
נמצא ב: zionism, two-state solution, religion and state, rabbis, palestinian-israeli peace process, jews, israeli-palestinian negotiations, israeli-palestinian conflict