עמיחי כהן - הסיכום שלי למרתון השני שלי והראשון האמיתי שלי
אמרה לי איזה אחת " את העולם מניעים שני דברים כסף ופחד " .
בהיסטוריה הספורטיבית התחרותית שלי כבר חוויתי הכול : התמוטטתי עקב היפוגליקמיה , רצתי תפוס 17 ק"מ עד שלא יכולתי לזוז, רצתי בדופק גבוה עקב מחלה עד שנתפסתי ,דשדשתי לתוך עצמי בק"מ אחרונים של תחרויות ועשיתי מרתון שפוי אחד שהמטרה בו הייתה " לסיים "...
עם הפחד מלחוות שוב את כל אותן חוויות מפוקפקות שמוציאות את הכיף מהספורט הנפלא הזה הגעתי למרתון השני שלי בברצלונה .
באימונים למרתון בהם קו ההתחלה והסיום וירטואליים והלחץ היחיד שקיים זה להספיק להגיע לעבודה במהלך השבוע או לסידורים אחרי ריצות נפח ביום שישי הייתי מצטיין ( אם יורשה לי) עם תוצאות מדהימות , שיפור מתמיד ותחושה שלרוץ בקצב 05:00 יהיה פאנן אמיתי למרות שהיכולת היא של 04:50 .
לברצלונה אני נוסע עם המון רגשות אשם על הפרידה מהאישה והילדים ביום ההולדת שלי וחג פורים וחוסר וודאות לגבי השהות היחסית ארוכה בחו"ל עם אנשים שאני מכיר מ"היי" ו"ביי" באימונים אם בכלל, חוץ מהשכנים שגיא ומיכל שמעט ממתיקים את הגלולה המרה .
שותפי לחדר "המ"פ" מקבל אותי ב"היי" בלי "ביי" ולמחרת בבוקר כבר מחכה לי פוסט ארוך בפייסבוק של ברכה ממנו ואני מקבל עליי את תפקיד "קשר המ"פ " וחולק עימו מיטה רחבה והרבה אהבה (מהסוג התמים ...).
היום הראשון משפר תחושות ואני מגלה קבוצה מדהימה של רצים ובעיקר של מלווים, שעוטפים אותנו כמו צמר גפן , סובלים את הקוטריי וההתעסקות האינסופית שלנו בעצמנו ותחושותינו. כולנו מסיירים בעיר בחוסר עניין משווע וריצת ה 5 מכניסה אותי היטב לאווירה – ברצלונה הגעתי !!!
בארוחת ערב חוגגים לי יומולדת כאילו היינו משפחה והמשפחה האמיתית באמצעות הדוורים שגיא ומיכל שולחת לי ברכות מרגשות ששולחות אותי לישון עם חיוך על השפתיים בציפייה ליום הבא.
ביום השני המ"פ עובד ואני מחפש את עצמי ומפנה זמן בארוחת צהריים לפגוש את אחייניתי האהובה עדיקו ובעלה ( האיירונמן) אופיר, שהגיעו לחגוג לה 30 ועל הדרך לתקוע איזה סאב 3 למחרת . הפגישה איתם והחפירות ההדדיות מעלות עוד יותר את המורל ואת היום מסכמים בארוחת ערב עם האורז הכי יקר באירופה ...
בוקר המרוץ אנחנו מפתיעים את עצמנו ביכולת להפתיע את בעלה של זבלה ליום הולדתו ועולים על הרכבת אל הלא נודע – חימום , צילומים , שיחת סקייפ רטובה עם הבן בבית , פגישה רטובה עם עדיקו ויאללה לכלוב - אורי קראנץ ואני .
7 ק"מ ראשונים מבין את תמונת הדפקים, החום, ההתרגשות והמצב הגופני שלי ודי ברור לי שהמוביל יהיה הדופק והלא המהירות – המשמעות נשחרר את אורי לדרכו ונרוץ בתוך הזון בלי להיכנס להרפתקאות מיותרות (פחד, זוכרים ?).
המרוץ מתקדם, אני שולט בדפקים, מתבאס מהקצבים ומרוצה ששום משבר או תפיסה לא מגיעים לאורך כל הדרך .ההבנה ש 03:30 לא יהיה כאן מתבהרת לאיטה ובחישוב פשוט אני מסביר לעצמי שהמטרות הנן : לסיים , במצב גופני שפיר -בלי לסבול ובזמן מתוכנן בסדר הזה והיום על המטרה האחרונה אנחנו מוותרים (יהיו עוד הזדמנויות ) .
חוצה את קו הסיום מאושש ובמצב גופני פיקס , מחפש פנים מוכרות , אחיי ואחיותיי המרתוניסטים החדשים והישנים מתחילים להתקבץ. אופיר מקטר על המסלול, עדיקו מרגיעה בבית וגם הבשורה שהמ"פ התייבש מגיעה ואיתה ההבנה "שקשר המ"פ " צריך להישאר בשטח לקבל את פני האחרונים (אור-לי סליחה שנאלצתי לעזוב טרם הגעתך – גמלתי לך אחרי) ,גמגום ספרדית עם מאבטחיי הקניון , משימת פינוי וארגון אימא מחליפה , מקלחת ויאללה לקמפ נואו .
היה גם אחד מסי שזכה לראות אותי צופה בו מבקיע שלושער ונכנס למקום ראשון במלכות שערי ברצלונה במשחק בלתי נשכח ( תודה שגיא שהיית נודניק מספיק להושיב אותי ערב הטיסה להזמין כרטיס ...) .
פחד אכן מניע אותנו וזה טבעי ( יש שיקראו לזה בגרות ולהקשיב לגוף ), מרתון בחו"ל רק עם קבוצה ומעודדים כמו שהיו לנו, משמעת המים של צפ בתחת ( מקלחת כל שעתיים ), צפ הוא בן אדם , מה שקורה בברצלונה – עולה לפייסבוק , כרטיסי הכניסה לחדרים אזלו במלון שלנו, אין כמו ארוחת הבוקר במלון שלנו , ויטמינצי'ק טוב לבריאות ולמורל, 50 יורו זה אחלה מחיר למעיל משומש, 3 יורו ל-3 עפיפונים זה מחיר בסדר , אקספו זה חרטה, אין מגפיים בברצלונה, בורגר קינג לוקח מקדונלד , המסלול בברצלונה שטוח וטאפס זה שם פלצני לסלטים.
ותודה שטסתם ניטרו – תתאמן שנה ותשפר דקה .....