הבורא, עם כל גבהותו, מעוניין שאנו, קרוצי החומר, נפנה אליו תדיר. התפילה נכללת במסגרת עיקרי האמונה. מיד לאחר ארבעת העיקרים הראשונים של שלושה עשר עיקרי האמונה הדנים בבורא: באמיתות מציאותו, בייחודו ובמהותו הבלתי נתפסת בחושינו, בא תורו של העיקר החמישי הדן בנושא התפילה. עיקר זה קובע כי ראוי להתפלל רק לבורא יתברך, ואין להתפלל לזולתו. קריאת עיקר זה מעוררת שאלה: מדוע יעלה בדעתינו לפנות בתפילה ליישות כלשהי מלבד הקב"ה? <?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />