הזנת יונקים: בליל או מזון מרוכז?
אריה ברוש, יואב אהרוני, פבל קורילוב - מנהל המחקר החקלאי, המחלקה לבקר לבשר
בשנה שעברה דיווחנו על ניסוי בו נמדדו הגדילה ומאזן האנרגיה של עגלים יונקים שהוזנו בתוספת בליל יונקים, בהשוואה לתוספת מזון מרוכז עד לגמילה. מצאנו כי עגלים שניזונו על בליל יונקים באביסה חופשית, בנוסף לתחליף החלב המוקצב להם, נטו לצרוך יותר אנרגיה מהמזון המוצק, ולגדול בקצב מהיר יותר עד לגמילה. ממצאים אלה, שדווחו בכנס זיכרון יעקב בשנה שעברה עמדו בניגוד לממצא של רונן מלצר וחובריו, שדיווחו על מגמה הפוכה בהשוואה דומה, כלומר - על מזון מרוכז בלבד צריכת המזון וקצב הגדילה של עגלים יונקים היו טובים יותר מאשר על בליל. הועלתה האפשרות כי צריכת המזון המרוכז בניסוי שלנו היתה נמוכה בגלל שהגשנו כופתיות מסחריות, שאינן בנות השוואה למרכיב המזון המרוכז שנמצא בתוך הבליל שהוגש לטיפול השני.
כדי לברר נקודה זו חזרנו על הניסוי פעם נוספת. הפעם השווינו שני בלילים שההבדל היחיד ביניהם היה שאחד מהם היה מורכב ממזונות מרוכזים בלבד, והשני כלל אותם מזונות מרוכזים, באותם יחסים, ובתוספת 12.5% שחת בקיה. 30 עגלים בגיל של כשבוע, 15 לכל טיפול. הוקצו לטיפול המזון המרוכז ולטיפול הבליל. משטר ההגמעה היה שווה לשני הטיפולים: גמילה בגיל 56 ימים והקצבה של 25 ק"ג תחליף חלב לעגל. שני הטיפולים שוכנו בשתי חצרות שניזונו מאותה מינקת אוטומטית. כמות החלב שנצרכה, וזמני היניקה נרשמו לכל עגל בנפרד. צריכת המזון המוצק נרשמה קבוצתית לכל שבוע במהלך הניסוי. לאחר הגמילה הועברו העגלים משני הטיפולים למשך 10 ימים להזנה בבליל יונקים בהרכב זהה לזה של טיפול הבליל, ובתוספת אנטיביוטיקה. העגלים נשקלו עם הגמילה, לאחר גמר הזנת הבליל הרפואי, ופעם נוספת כחודשיים מאוחר יותר. במשך תקופת היניקה נמדדו ב-6 עגלים מכל טיפול קצב הלב, צריכת החמצן וטמפרטורת העור, וחושבה הוצאת האנרגיה היומית. מדידות אלה בוצעו 3 פעמים בכל עגל, בגיל ממוצע של 31, 38 ו-55 ימים.
עד לגמילה צרכו עגלי שני הטיפולים כמויות שוות של תחליף חלב, 21.9 ו-22.1 ק"ג לטיפול מ"מ ובליל בהתאמה. צריכת המזון המוצק היתה גבוהה יותר בטיפול הבליל, 526 ו-614 גרם ח"י לעגל ליום בטיפול המ"מ והבליל בהתאמה, וצריכת האנרגיה המטבולית ממקור של מזון מוצק היתה גבוהה ב-13% בטיפול הבליל, בהשוואה לטיפול המ"מ. הגדילה עד לגמילה היתה טובה יותר בטיפול הבליל, 605 ג' ליום לעומת 495 ג' ליום בטיפול מ"מ (= P 0.005). אולם פער זה נסגר רובו ככולו תוך 10 הימים שבהם ניזונו עגלי שני הטיפולים על אותו בליל רפואי. בסיומה של אותה תקופה הצטמצם ההבדל בגדילה המצטברת מתחילת הניסוי לכדי 30 גרם ליום, הבדל שלא היה מובהק. פער דומה ולא מובהק בין עגלי שני הטיפולים נשמר גם חודשיים מאוחר יותר.
קצב הלב של עגלי שני הטיפולים ירד מגיל 31 יום לגיל 38 ימים, ועלה במידה ניכרת לקראת הגמילה, בגיל 55 ימים, קצב הלב של עגלי טיפול הבליל נטה להיות גבוה יותר, אולם ההבדל לא היה מובהק. ייצור החום לכל ק"ג משקל מטבולי עלה בעגלי שני הטיפולים מגיל 31 י, מצביעים על כך כי אכן לא ההקלה בעומס החום, אלא השינוי בשעון הביולוגי של בעלי החיים - הוא הגורם להבדלים בין הטיפולים. אם אכן זהו הגורם, ואם בנוסף, משטר האבסת הלילה מקטין את עומס החום, לפחות בפרות חולבות גבוהות תנובה, מתבקשת מסקנה נוספת: לא עומס החום כשלעצמו הוא הגורם לירידה בצריכת המזון בפרות בתנאי קיץ, אלא צריכת המזון בפועל היא תוצאת שיווי משקל שבו עומס החום הוא רק אחד מתוך גורמים רבים, כאשר היחס בין תנאי הממשק לבין השעון הביולוגי הטבעי הוא גורם נוסף בשיווי משקל מורכב זה. מים (פחות מ-700 קילוג'אול ליום) ליותר מ-900 קילוג'אול ליום בגיל 55 ימים, ולא היה הבדל בין שני הטיפולים במדד זה, לא בסה"כ ייצור החום היומי ולא בתבנית ייצור החום במשך היממה. גם טמפרטורות העור של עגלי שני הטיפולים במשך היממה היו דומות, אולם ניכרה מגמה לטמפרטורת עור נמוכה יותר בעגלי טיפול המ"מ בשעות הבוקר המוקדמות.
ממצאי ניסוי זה דומים מאד לממצאים עליהם דיווחנו בשנה שעברה, ועולה מהם כי לא הרכב המזון המרוכז אלא חסרונו של המזון הגס בבליל הוא שגורם לצריכת מזון נמוכה יותר וקצב גדילה נמוך יותר של עגלים יונקים. ממאזן האנרגיה מתברר כי צריכת האנרגיה הגבוהה יותר של עגלי טיפול הבליל לא העלתה את ייצור החום שלהם, והופנתה כולה לתוספת גדילה. אולם, פער הגדילה בין הטיפולים פוצה ברובו מייד לאחר שעגלי טיפול המזון המרוכז נחשפו לבליל שהכיל שחת בקיה.