לימוד יומי [שעור 69] – ב' שבט תשע"ז - לקט אמרות – דברי חיזוק לשמירת לשון: תפוז בלוגים
לימוד יומי [שעור 69] – ב' שבט תשע"ז - לקט אמרות – דברי חיזוק לשמירת לשון
29/01/2017 00:08:39
דין וחשבון שבועי
בכל ערב שבת יתבונן אדם בנפשו, אם דבוריו באותו שבוע היו כדין. מי שבחן את עצמו ומצא כי במשך השבוע לא נכשל בלשונו, ראוי כי ירשום את הדבר בפנקסו, ישמח בחלקו ויתן הודאה לה' על שעזר לו בזה ויבקש אותו שיעזרהו גם להבא.
עצתה של התורה
התורה נתנה עצה לאדם, כיצד להינצל מעוון לשון-הרע: "זכור את אשר עשה ה' אלקיך למרים בדרך בצאתכם ממצרים" (דברים כד, ט). מרים נענשה בעונש חמור על שום שדיברה לשון-הרע על משה, ועל ידי זכירת ענשה, בא אדם לידי הבנת חומרת האיסור של לשון-הרע.
יש מפקפקים בתועלתה של עצה זו, משום שהם רואים מישהו האומר פסוקים אלו (יש הנוהגים לאמרם מדי יום אחר התפילה) ומיד לאחר מכן הוא מדבר לשון-הרע. לפקפוק זה אין כל הצדקה, כי אמירה בלבד, בודאי אין בה תועלת, ומי שבאמת חפץ להסתייע בעצה זו, חייב לתת את דעתו ביתר שאת למצוה זו ולזכור את מעשה מרים בשעת דבורו. חשוב כמובן לציין, כי מצות זכירת מעשה מרים אינה באה במקום החובה ללמוד הלכות לשון-הרע, אלא בנוסף לה.
אחריותו של תלמיד חכם
גדולה אחריותו של תלמיד חכם לשמור את לשונו, יותר משל כל אדם אחר. טעמו של דבר, כי תלמיד חכם החוטא, מהוה דוגמא רעה לאחרים וגורם במעשיו לחילול שם שמים.
מידת הבטחון מגנה מפני עוון לשון-הרע
ככל שאדם מתחזק יותר במדת הבטחון בה', כן מתמעטת הסכנה שיכשל בלשון-הרע. לדוגמא, מי שחברו גרם לו הפסד כספי או פגע בכבודו, יצרו מפתה אותו להשיב לחברו כגמולו ולדבר בגנותו. אבל אם איתן בטחונו בה', הוא יודע כי הכסף והכבוד ניתנים לו מידו יתברך, ואין אדם יכול לגרוע ממנו את שנגזר לו מן השמים, ממילא נחלש כח היצר, המפתהו לגנות את זה שהרע לו.
הנמצא בין אנשים המספרים לשון-הרע ובמקום לגעור בהם הוא שותק, נענש על כך, אפילו אם הוא מכירם ויודע שהם אינם נשמעים לתוכחה. הטעם הוא, כי שתיקתו נראית בעיניהם כהודאה בדבריהם, בעוד שחובתו היא להגן על כבודו של האיש שהם מגנים. לכן, מאחר שהוא מצא כי בלתי אפשרי להוכיחם, היה עליו להסתלק מחברתם. [שערי תשובה, קצו].
בחר לך את חבריך
מאחר ועוון לשון-הרע, לדאבון לב, נפוץ מאוד בין האנשים, ראוי לכל מי שיראת ה' בלבבו, שלא להצטרף לחבורת אנשים, אם לא שהוא מכירם כזהירים בשמירת הלשון.
אדם הרוצה לקבל על עצמו תענית על מנת לשוב בתשובה לפני ה', טוב יותר שיקבל עליו תענית מן הדיבור מאשר יקבל עליו תענית מן האכילה, ודרך זו טובה יותר הן לגוף והן לנשמה [ספר "ראש הגבעה"]. כך כותב גם הגאון מוילנא באיגרת הגר"א: עד יום מותו צריך האדם ליסר את עצמו, ולא בתענית וסגופים, כי אם ברסן פיו ובתאוותיו, וזוהי התשובה.