סיבוב במסגד של מושב זכריה | חלון אחורי
המבנה מגודר. על הגדר שלטים המציינים את שם היישוב "מושב זכריה", למקרה שהמבקר מתבלבל וחושב שהגיע לכפר ערבי, ומתחת "מבנה מסוכן, הכניסה אסורה!".
הגדר פרוצה. הכניסה חופשית. מרבית הפתחים נאטמו, אך דלת הברזל פתוחה ואפשר להיכנס. בפנים חשוך ורק כמה קרני אור מצליחות לחדור מבעד לפתח. נכנסתי בשקט. בפנים ניתן לראות אולם גדול עם קמרונות יפים. בקצה השני של האולם פתח המוביל למדרגות לולייניות ששימשו את המואזין, כשטיפס לקרוא לתושבים להתכנס לתפילה. באולם יש ריח צחנה והוא מלא גרוטאות. המבנה אכן מסוכן. בבסיסו של צריח המואזין הגבוה הוסרו לא מעט מאבני הבסיס. נראה כי המגדל עומד ליפול בכל רגע.
הרמתי טלפון לסגן ראש המועצה האזורית ותושב זכריה יוסי משה כדי לברר מה המצב. הוא סיפר שהפגיעה בבסיס המגדל בוצעה כבר לפני 30 שנה והוא לא דואג למצב הבניין. קבוצת "חוליגנים" ניסתה למוטט את הבניין, אך תושבים עצרו אותם ומאז המבנה נותר במצבו. אין תכניות לשמר או לפתח את המבנה.
זכריה נראה כמו כל המושבים: אותן דרכים, אותם בתים, וחוץ מזה כלום. אבל לזכריה יש גם מבנים היסטורים. במקום לחזק את המקום ולהדגיש את עברו ההיסטורי בחרו להזניח. ברור שחידוש המבנה יכול לבוא רק מתוך ביטחון ועוצמה, אבל כנראה שכאן הם לא קיימים.
העולים הכורדים שהובלו אל זכריה בתחילת שנות החמישים, החליפו את התושבים הערבים שחיו בכפר עד סביבות 1950. מעניין לחזור ולראות מה התרחש כאן בין השנים 1948 ו-1950, עם אותה קבוצת תושבי זכריה הערבים שנותרו בכפרם כיישוב ספר אחרי מלחמת העצמאות.
יותר מידי בלגן היה כאן כשנותרו תושבים ערבים, 200 מתוך 1,200 שחיו בזכריה לפני 1949. מסתננים באו, שדדו והלכו וגם התושבים עצמם היו מסוכסכים אחד עם השני. כך לדוגמה באפריל 1950 פורסם בעיתון כי מחמוד חג' שהין תושב כפר זכריה יחד עם שני מסתננים (ככל הנראה תושבי הכפר שגורשו במלחמה), "התפרץ לאחד הבתים של תושב כפר זכריה ובאיום של נשק שדד שקי קמח, פחי שמן ובגדים בשווי של כמה עשרות לירות". באותו שבוע הוצאה פקודת מעצר נוספת לאחמד שדרמה ועבדול עזיז, תושבי הכפר, שהואשמו בגנבת 1,000 ק"ג שקדים "השייכים לנכסי נפקדים שליד הכפר".
תיאור מפורט של הכפר שהיה אז עדיין מאוכלס ערבים, הוצג בכתבה שהתפרסמה באותה שנה: "הקרבות חלפו, החזית דממה, שלט גדול ועליו הכתובת 'אתה נמצא בכפר שתושביו אזרחי ישראל' נתקע בפתח הכפר. תושבי זכריה ניסו לקומם את כפרם כשלפניהם קשיים רבים. עונת השנה חלפה, הבקר הצאן והעופות נטבחו או נפוצו לכל רוח, רוב הגברים אינם. על כל אלה, כנופיות מסתננים החלו לבקרם מדי לילה, ביקורים הכרוכים בשוד, בהשחתת היבול, בעלבונות ובהכאות. […] הצבא והמשטרה פעלו בסביבה פעמים מספר והצליחו להטיל מורא בלב המסתננים. אולם, כשהרושם פג, חזרו אלה שוב לבקר באזור". העיתונאי שסיקר את סבלם של תושבי הכפר, טען כי הפתרון הוא "פינוי לאזור אחר", אך פתרון כזה לא יפתור "את בעיית אזרחותם המלאה של תושבי כפר ספר ערבי שבתחומי המדינה".
כנראה שהרשויות לא אהבו את הבלגן שנוצר. אחרוני תושבי כפר זכריה הערבים סולקו לתחום ירדן (70 תושבים קיבלו פיצויים ועברו את הגבול לבלי שוב) וחלק אחר לרמלה הסמוכה, שם הם גרים עד היום. במקביל, וועדת שמות היישובים של הקרן הקיימת לישראל קבעה בחודש יוני שמות לעשרות יישובים כמו גבעת יערים, עגור, בטחה, אחיהוד, וגם זכריה. באוקטובר 1951 כבר נערכה חגיגת אסיף גדולה ביישוב שאכלס יהודים בלבד.
אני מקווה שהיום בזכריה יניחו את הפוליטיקה בצד וישכחו לרגע שהם גרים בבתים ועל אדמה של אזרחים שברחו או גורשו מפה. שיתחילו להתייחס יותר ברצינות למקום שהם חיים בו ולא בכזה אופן סתמי. התהליך הוא לא פשוט והטיפול חייב להיות מורכב אבל הוא מחייב, כי רק כך תוקעים שורשים אמיתיים באדמה.
הכפר כפי שמופיע במפה משנת 1880 (מקור: אתר עמוד ענן)
מבנה בית הספר של ילדי הכפר הערבי שוכן נטוש בכניסה ליישוב וצמוד לשער
המבנה המצולם למעלה שימש כבית ספר לילדי הכפר בתקופת המנדט הבריטי. כאן ניתן למצוא את פירוט התלמידים, המורים והאירועים שליוו את בית הספר.
זה המבנה השלישי שנותר שלם מהכפר הערבי והיחיד שמשמש עדיין לייעודו המקורי: מגורים
את המסגד מקיפה גדר פרוצה ועליה תלויים שלטים המכריזים את שם המקום, את מצבו של המבנה ואת האפשרות לבקר בו.
למרות ההזנחה, המבנה יפה גם היום
אולי ונדליזם (אנשים ששדדו את אבני החיפוי הנאות) ואולי הבלאי, גרמו לבסיס מגדל המואזין להתפרק ולהתפורר. זה באמת מבנה מסוכן ואני משער שלא רחוק היום שהמבנה כולו יקרוס.
החזית הדרומית מציגה שני שלבי בנייה: אגף מזרחי מלבני שכולל אולם תפילה עם קמרונות ומגדל מואזין ואגף מערבי מרובע הכולל חדר אחד.
החזית הצפונית והאטומה של האגף המערבי המורכב מחדר אחד
דלת הכניסה הפרוצה למסגד
בפנים מתגלה מחסן/מזבלה ובקיר הנגדי הכניסה למגדל המואזין
האולם מחולק למספר חללים המוגדרים באמצעות הקמרונות והעמודים הנושאים אותם
ולסיום יש גם סרטון:
מאת מיכאל יעקובסון, בתאריך 04/05/2012 בשעה 16:00, בקטגוריות זכריה. תגיות: אדריכלות, זכריה, מבנה מסוכן, מושב, מסגד, נכבה, עמק האלה.	44 תגובות
« סיבוב במועדון לחבר של קיבוץ נתיב הל"ה
סיבוב בבית הכנסת של תיכון אמית בפתח תקוה »
דניאל ונטורה - פליט מאירופה שהגיע ארצה בשנת 1945	ביום 04/05/2012 בשעה 17:08
אני שותף לרגישות שלך, גם אם מדובר באוייב, ולא אחזור על תיאור אירוע תש"ח. הייתי אז בארץ וידעתי היטב מה צפוי לשש מאות אלף היהודים אם צבאות ערב יממשו את האיום להשמיד את הישוב שנותר כאן אחרי שואת יהודי אירופה, אשר לקראתו תושבי זכריה עזבו – זמנית – את הכפר.
טוב שניתן היה לנצל את המבנים, גם ביפו, רמלה לוד לישוב ניצולי השואה.
מתוך יראת כבוד, המסגד, כמו עוד כמותו נשאר על תילו. אולי ניתן להצטער על כך בדיעבד.
אפשר לכבד את ההחלטה ל"שמור" על מבנה המסגד אך בוודאי לא לדרוש את השיקום מחדש – עבור מי !!!!
dot	ביום 04/05/2012 בשעה 17:15
תהליכי מחיקה ואישרור.. שכבות על שכבות . שאלות בעלות שנתקלות בדיונות של זמן… דחייה, מחיקה, בניה אישרור.. שוב ושוב … של מי , מי אחראי, אחריות, היסטוריות משתנות בזמן, חושפות כאב כול כך עמוק.. קרקע בשכבות מרימה עצמה לפעמים בהתפרצות מזרימה לבה רותחת בסדקים. ואולי כאן מקומנו המשרטטים המשקמים המתגעגעים הכואבים ….
עבודה יפה ותפקיד חשוב..
בעל בסטה וסוחר מדופלם	ביום 04/05/2012 בשעה 18:32
אם כבר ירדת לרמת המיקרו לגבי סבלם (האמיתי !) של תושבי הכפר מן הראוי היה להזכיר גם את אלה מהם שנהרגו בתש"ח ובפרט את השתתפותם (או לא…) בפעילות התקפית נגד יישובים יהודיים באיזור ונגד שיירות שניסו לפרוץ את המצור על ירושליים. לא יזיק גם ללכת אחורה עד מאורעות 1921.
מיכאל יעקובסון	ביום 04/05/2012 בשעה 18:35
מסכים איתך. אני פחות נכנס לסבל של צד זה או אחר. אני יותר מתייחס למקום. גם למקום יש זכות וצריך לשמור עליה.
רונית	ביום 04/05/2012 בשעה 18:46
תודה, מרתק. היה ראוי לבצע שימור ברמת התערבות מינימלית למניעת סכנה והארכת חיי המבנה ולהשאיר לעתיד את ההחלטות המורכבות.
אסתר	ביום 04/05/2012 בשעה 18:47
הכרתי בבאר שבע את דר' עבדאללה מירושלים. לדבריו הוא במקור מזכריה – אני זוכרת שהופתעתי כי עד אז לא ידעתי שזה היה כפר ערבי. פגשתי בו לאחרונה לפני הרבה שנים ואז הוא ניהל מרפאה בבאר שבע אולם אין לי מושג היכן הוא נמצא כיום. גם בתל אביב יש בתי כנסת שנעזבו לאחר שהקהילה שלהם הלכה בדרך הטבע והמבנים מוזנחים ומטונפים. למה אנחנו כאלה? אין לי תשובה. תודה על הפוסט.
dima	ביום 04/05/2012 בשעה 22:19
מה הרישיון של התמונות שלך ? (יהיה מצויין להעלות אותם בערך מושב זכריה בוויקיפדיה)
מיכאל יעקובסון	ביום 05/05/2012 בשעה 20:14
בויקיפדיה יש כבר תמונה של המסגד, לא אני צילמתי אותה אבל לא צריך שם שתים.
bddaba	ביום 05/05/2012 בשעה 8:49
מסכים עם כל מילה שלך מיכאל, במיוחד לגבי הזלזול, האטימות, חוסר הכבוד הזה למורשת בנוייה ולא משנה של מי. תודה רבה על הפוסט הזה. חשוב מאוד שצילמת. שרון רז
גדי	ביום 05/05/2012 בשעה 10:31
רונית (נחום) גיסר	ביום 06/05/2012 בשעה 21:50
אני תושבת המקום לשעבר ומשפחתי גרה שם עד היום. בילדותי היינו נוהגים לעלות עד לצריח ולשחק שם, ידוע לי שניסו להפוך את המקום לבית קפה מסעדה ובכך לנסות לשמר את הבניין אך מכל מיני סיבות זה לא צלח! חבל שהיום המקום מוזנח ומלוכלך.
הישוב מקסים פורח פעיל מאוד מכל הבחינות ויש בהחלט מה לחפש בו.
דליה גבריאלי נורי	ביום 03/01/2015 בשעה 8:37
ביקרתי שלשום, ינואר 2015, בבית סטודנטית שלי לשעבר המתגוררת במושב. אני מתעניינת בקשר מזרחים-פריפריה והוזמנתי לבוא ולראות. אני מכרחה לומר שהישוב זכריה הוא בעיני שובר סטריוטיפים ומפרק נרטיבים ברמות שטרם נתקלתי בהן. זה ממש אבל ממש לא ישוב פריפריה מזרחי. זה גן פורח שחלקים רבים ממנו מזכירים קיבוצים בשנותיהם היפות. ביקרתי בחממות ענק המגדלות כלניות ונוריות לייצוא להולנד. ביקרתי בבתים יפים מאד ומטופחים מאד. ראיתי עולי כורדיסטאן שבנו את עצמם והם שמחים ומרוצים וחיים ברווחה. אני כותבת כאן אך ורק מה שראו עיני. ייתכן שזכריה היא היצא מן הכלל שמאשר את הכלל אודות ישובי פריפריה מזרחיים. אך זהו מקום מרתק ומחמם לב.אני מציעה לך מיכאל להכנס לבתים ולדבר עם תושבים, אולי בזמן פסטיבל האוכל המופלא שנערך כאן מדי שנה בחורף (אכלנו פעם בבית לילי עזיז אוכל כורדי מעולה). כחוקרת תרבות ישראלית אני אומרת לך שזה יישוב ראוי מאד להתעמקות. ואין בדברים שכתבתי כאן כדי למעט מחשיבות הדברים שכתבת אודות המסגד. ואין בדברי כדי למעט מחשיבות ההיסטוריה של שנת 48. השאלה לאן "נעלמו" הערבים שחיו בזכריה, ואיך והיכן הם חיים היום כואבת מאד.
ליאור	ביום 09/05/2012 בשעה 17:42
דבר לא השתנה…גם היום זהו חזיון נפרץ: "הבקר הצאן והעופות נטבחו או נפוצו לכל רוח, רוב הגברים אינם. על כל אלה, כנופיות מסתננים החלו לבקרם מדי לילה, ביקורים הכרוכים בשוד, בהשחתת היבול, בעלבונות ובהכאות. […] הצבא והמשטרה פעלו בסביבה פעמים מספר והצליחו להטיל מורא בלב המסתננים. אולם, כשהרושם פג, חזרו אלה שוב לבקר באזור". כנופיות פשע פלסטיניות וערביות מלוד ורמלה מטילות את חיתתן על האיזור בעסקי הברחת שב"חים, תקיפה, רצח, השחתה, שוד, גניבות חקלאיות נהיגה אלימה מכוונת ועוד ועוד. אלא מאי? מסחטת דמעות ארכיטקטו-פוליטית אפקטיבית יותר מן האמת. האם חקרת ובדקת מה פתאום כפר ערבי נקרא זכריה? ה"יה" זה לכבוד אללה? אתה בטוח שלא מדובר בכפר יהודי שאולץ להתאסלם בתקופה זאת או אחרת? אתה יודע כמה בתים ערביים/מוסלמים יש ביהודה שעל משקופי האבן שלהם הייתה חקוקה מזוזה? אולי המסגד הוקם על חורבות בית כנסת? נבדק? בדקת מה היה חלקם של תושבי הכפר בהריגת הל"ה באותה דקדקנות שאתה מבכה את הנזק לבסיס המינרט? ואחרון חביב: מדוע להתנשא על תושבי חבל כפרי ש"אין בו דבר"?
מיכאל יעקובסון	ביום 09/05/2012 בשעה 19:38
אז אחרי הנאום הארוך, המייגע וההיסטורי, מה אתה מציע? להרוס אותו? להמשיך להזניח? להרוס, לחפור ולחפש בית כנסת? יש לך אלטרנטיבה?
ליאור	ביום 15/05/2012 בשעה 12:28
אני מציע להתמקד במה שאתה מומחה בו: ביקורת ארכיטקטונית משובחת. ה"לחלוחית" הפוליטית מעוררת התנגדות ואיננה רלבנטית למפעל החשוב שלך.
מיכאל יעקובסון	ביום 15/05/2012 בשעה 13:40
שים לב לכותרת של הבלוג הזה. מיומו הראשון הבלוג מתייחס גם להיבטים הפוליטיים של הפרויקטים.
רפי	ביום 10/05/2012 בשעה 11:57
"סתם מקום שאין מה לחפש בו. חוץ מהמסגד כמובן."
נראה לי שמי שמלכלכך פה זה אתה.
יוסף	ביום 21/05/2012 בשעה 10:20
כל הכבוד. כל גסי הרוח והלב שמזלזלים בשימור וכיבוד מסגדים הם כמובן הראשונים להתבכיין על חילול בתי כנסת. וכל איזכור של העבר והחרבתו מתפרשת אצלם מייד כמשהו מאיים.
זכריה הוא מקום יפהפה, למרות שהשלטון הישראלי גם גירש את הפלסטינים, גם הרס את בתיהם, וגם זרק לשם עולים מכורדיסטן והפך אותם לדפוקים. תושבים בזכריה סיפרו לי פעם שמשפחה אחת מדהיישה היתה באה בשבתות רק להסתכל על ביתם שחרב. רק להסתכל. לא יותר, עכשיו גם את זה הם לא יכולים לעשות.
יוסי לוי	ביום 30/05/2012 בשעה 12:53
מודה באשמה, אסור לחלל מקום קדוש ולא חשוב לאיזה דת. אך\אבל מדוע מחבר המאמר לא מזכיר
באותה כתבה (באותה נשימה) את פיצוץ בית הכנסת העתיק "החורבה" (בעיר העתיקה של ירושלים)
ע"י חיילי הלגיון הערבי. ושאלה נוספת האם תושבי זכארייה לא השתתפו ברציחתם ה-"ל"ה חיילי הפלמח בדרך לגוש עציון, שהרי הכפר זכארייה לא רחוק פיזית ממקום רציחתם.
מיכאל יעקובסון	ביום 30/05/2012 בשעה 15:59
ולמה לא הזכרתי את חורבן בית המקדש? אתה רוצה שנתנהג כמו חיות או שמא אנחנו עם סגולה שהתגובה שלו היא לא ישר להרוס ולהחריב. החרבת 'החורבה' היא בהחלט מעשה חמור, אך אסור ללמוד ממנו "עין תחת עין" כפשוטו ובטח כששם מדובר בכוחות הצבא הירדני וכאן באזרחים. אם כבר רעבים ומחפשים נקמה, אז הפיכת המסגד לבית כנסת הוא התגובה המוכבדת ביותר שיכולה להיות.
לגבי השתתפות התושבים ברציחת לוחמי הפלמ"ח: לא ראיתי את ממצאי החקירה אם היו תושבים שותים ברצח (ובטח לא כולם), או שהיו אלה כוחות צבאיים של האוכלוסיה המקומית בדומה לכוחות שהתגבשו באוכלוסיה היהודית כמו ההגנה והאצ"ל. אך גם אם השתתפו, אין סיבה להתייחס למבני הדת של הכפר כאל מזבלה.
daniel ventura	ביום 30/05/2012 בשעה 16:14
עם סגולה! לא לזה הכוונה. נכון, כנראה, לא טבחו בל"ה – כפרם של אלה אותר ולא נעשתה פעולת נקם. בית כנסת – רק אם התושבים ירצו! דני
תמיר	ביום 04/06/2012 בשעה 11:20
אני מוגדר כ " ימני " מובהק חילוני מהצפון אבל חושב שיש לשמר מסגדים מהסוג שהזכרת ובטח שלא להפוך אותם למשהוא אחר וכן , הפריע לי מאוד " הלחלוחית "
הפוליטית שמובילה למחשבות על " שמולניות " מובנית מצד הכותב
הראובני	ביום 12/10/2012 בשעה 11:37
שמח על תזכורות על העבר הפלסטיני של יישובים יהודיים. זוהי הבעייה הבסיסית של הסכסוך: הכחשת ה״נקבה״. אנחנו שחזרנו מהצד השני של הפלנטה אלפיים שנה אחרי, מתכחשים לאותו כוח שפועם בצד הפלסטיני פחות מיובל אחרי הגירוש וממרחק של עשרות ק״מ בלבד ממקום מושבם הנוכחי בצד הפלשתיני. אלא שהנרטיב ה״שמאלני ״ בעניין הוא לזרא: הפלת התיק על ״ההתנחלויות״ נועדה לשלם את ה״מחיר״ שם ולא כאן, איפה שבאמת כואב. מהנרטיב הזה מבעבעת הרבה שינאה עצמית. מי שמכיר קצת חברה׳ בהתנחלויות יודע שהציבור שם רחוק משמות התואר האפילות שמנסים להדביק לו ב״שמאל״ במשך עשורים. הגירוש מעזה היה דוגמא לאצילות הנפש של הציבור החבוט הזה.
ולעניינו, המוסר הכפול שמובנה לעתים ברבים שרואים עצמם כנושאי בשורת השמאל. לא תמיד זה אמיתי. לעתים נועד לשרת טיפוח של תחושה עצמית של ״נאורות״. כשזה המסובב של הדברים הפיקציה הזו מתנפצת בד״כ באותה אימרה. לחדי עין. רובינו לא כאלה, וכך נמשך הקרנבל הנרטיבי של הלקאה עצמית במשך עשורים. והרי דוגמא חיה:
במאמרו מציין הכותב את ״זלזולם של תושבי זכריה״ ומייחסו ל״טמטום אטימות או נקמה״. כולם. כל התושבים. אם חשב שרק חלקם או מיעוטם , או רק אלה ששפכו פסולת – הרי שלא טרח לציין זאת. לעומת זאת בהתייחסו למעורבות אנשי הכפר בהרג אנשי הל״ה נחרד להדגיש ״ובטח לא כולם״.. נאור ואוהב האדם באשר הוא אדם. זהו, שלא..
הראובני	ביום 12/10/2012 בשעה 12:08
ולגבי הפיכת מסגד למזבלה. לא ניכר בתמונות, והסרטון משום מה לא נפתח כאן. אם כן – מבאס..
אך נניח שכך הוא. ״מישהו״ כנראה. או כמה. ״בטח לא כולם״, כאמור.
נכון, גם כל שאר תושבי הכפר אחראים ״מינסטריאלית״ באופן לא ישיר אם לא טרחו להתפנות ולפנות את הפסולת. לא תמיד אנחנו ״פנויים״ למשימות כאלה ולא תמיד זה עושה אותנו ״נוקמים״ או ״מטומטמים״.
אבל את האחריות המיניסטריאלית הזו אפשר להחיל על כל מי שראה או יודע על המפגע במסגד.
כמו כותב המאמר למשל.
ובמיוחד כשזה מפריע לא מספיק כדי לדווח על כך לאנושות כולה.
ועל זה נאמר ״שאני אתכופף? מה פתאום״
ועל זה אמרו חז״לינו ״הפוסל – במומו פוסל״
מיכאל יעקובסון	ביום 12/10/2012 בשעה 12:17
ראובני שלום. ראשית: תודה רבה על תגובותך. הסרטון עובד, גם בקישור הבא:
erez	ביום 23/01/2013 בשעה 6:59
הנימה המזלזלת שלך במושב "זכריה נראה כמו כל המושבים: אותן דרכים, אותם בתים, וחוץ מזה כלום." נירא לי שקצת לא הבנת את מהות המושב, אנשים שגרים כאן מחפשים שקט ולהנות מהטבע. אני תושב זכריה מוכן לפתוח את דלת ביתי להוכיח לך שהדרך והבית שלי בהרבה יותר יפים משלך.
מיכאל יעקובסון	ביום 23/01/2013 בשעה 9:07
דבריך לא סותרים את מה שכתבתי, ותגובתך רק מחזקת אותם. את ושכניך מזלזלים בסביבה ומה שיש לך להגיד לי זה לבוא לראות את הבית שלך. תתעורר. תצא קצת החוצה ותסתכל סביבך.
erez	ביום 23/01/2013 בשעה 19:13
לא הבנתי מה הכאב שלך? שתושבי זכריה הם לא אנשי "רשות העתיקות", ולא דאגו להקים אנדרטה לתושבים הקודמים? את מי נירא לך שזה מעניין. הא ושגם זכריה הוא "כמו כל המושבים"
כנראה שכחת מה התפקיד של המושבים היה בהקמת המדינה, שכחת את הטבח שהיה בנתיב הלה. ולמה לכולם חייב להיות את אותם השקפות עולם כמו שלך אדון נאור בעל משקפים וגוון לבן
מיכאל יעקובסון	ביום 23/01/2013 בשעה 19:25
(1) הערך וההשפעה של אנדרטה הוא נמוך, אבל כן יש להותיר חלק מהרבדים שקדמו להתיישבות החדשה בזכריה. הרובד ההיסטורי-חברתי-פוליטי יעשיר את המושב שנראה לדעתי היום סתמי.
(2) נכון שהחיים במקום יכולים להיות נפלאים, אך לכאורה המקום חסר ייחוד. זה צריך מאד לעניין את התושבים ואם זה לא מעניין אותם אז שימשיכו לחיות כמו באפריקה ודרום אסיה. בדומה לשאר היישובים העניים בישראל, גם אצלכם הצביעו כמעט מחצית בעלי זכות ההצבעה לליכוד.
(3) ציינת שהעבר לא מעניין אותך. אז מדוע הזכרת את תפקיד המושבים בהקמת המדינה. תפקידים משתנים אך היישוב ממשיך להתקיים, הזמן לא קפא וצריך להתקדם.
(4) כמעט כל ההרוגים בשיירת הל"ה היו לבנים כמוני. איפה אתם הייתם בתש"ח? איפה אתם הייתם היום עם "הלבנים" לא היו מחליטים להעלות אתכם לישראל?
erez	ביום 25/01/2013 בשעה 0:02
זה ברור שהאשכנזים הם אנשי העלייה. הם היגרו לארץ ישראל מתוך יהדותם והם הראשונים שהגיעו לכאן חוץ מכמה משפחות של תמנים. אחרי מלחמת העולם השנייה שהבינו שאין מקום אחרי ליהודים חוץ מישראל הם העלו את אחיהם שישבו באפריקה ובאסיה לארץ ישראל מתוך יהדותם (לא שזה אומר לך משהו) ולצידם הקמנו מדינה ונלחמנו במלחמות, אז צער לי על הנופלים בנתיבה הלה, אבל במהלך השנים היינו כתף אל כתף בכל מה שקשור להקמת המדינה. ולגבי העבר המון מושבים וערים בארץ הזאת נכבשו ונמחק מהם פיסות היסטוריה של התושבים הקודמים. כפי שאתה הרואה במושב זכריה המסגד נשאר מוזנח כמו שאתה טוען מכיוון שאין לתושבים שימוש בו, ובטח שלא נרצה לשמוע מואזין ממנו כל בוקר ובטח שלא נרצה לראות כל מני טיולים מאורגנים של פלסטינים במושב. למה? כי ישראל היא מדינה של יהודים והיא ברובה כבושה, אבל כבושה ביושר לאחר כל מלחמה שרצו להרוג אותנו פשוט השגנו עוד ועוד שטחים ממלחמות לא יזמות שלנו. והחיים במושב זכריה נפלאים, חלקנו חקלאים/ עצמאים קלבנים. והשאר עובדים ולא בטלנים וכולנו משלמים מסים וחיים את הוויה הישראלית. ואל ת'שכח שאנחנו חיים במדינה דמוקרטית וכל אחד רשאי להצביע מה שעולה לרוחו אז אל תתנהג כמו דיקטטור ותנזוף באנשים על דעתם הפוליטית. ישראל היא לא איראן פולץ מסריח שכמותך
מיכאל יעקובסון	ביום 25/01/2013 בשעה 8:08
אני מודה לך שאתה משתתף בצערם של לוחמי הל"ה (למרות שהיו אשכנזים). וזה היה צפוי שבסוף גם במקום לומר דברים של טעם תתחיל לקלל ולנבוח. אוסקוט.
דליה גבריאלי נורי	ביום 03/01/2015 בשעה 8:18
מיכאל. האתר שלך חשוב ומעורר השראה. הדברים שכתבת בסעיף 4 אודות אשכנזיותם של אנשי הל"ה ושאר הדברים הכתובים שם– מצערים מאד מאד. אני מתפללת שהם נכתבו בעידנא דריתחא, בתגובה לטוקבקיסט שעצבן אותך ולא שהם משקפים דברים שאתה מתכוון ומאמין בהם.
רון	ביום 01/09/2013 בשעה 17:13
אני מבטיח לבוא לשם עם הטרקטור שלי בהזדמנות הראשונה ולמוטט אותו.
ככה יהיו פחות אשליות לאנשים על גרוש היהודים מישראל.
משה פרנק מורה דרך וחוקר א"י	ביום 25/02/2015 בשעה 6:18
מיכאל, ביקורת זה נהדר, אבל תושבי הכפר הערבי זכריה לא ברחו בשנת 1948. הם עזבו בהסכם עם ממשלת ישראל ובחסות האו"ם. חלקם קיבל פיצויים ועבר לדהיישה, חלקם קיבל בית ופרדס ברמלה. הערה אשוב לאתר שלך ואספר קצת יותר. אתה יותר ממוזמן להתקשר אלי 0544991800, לקבל מידע אמיתי, ולא מוטה פוליטית, ולפרסם תיקון ראוי בבלוג המצוין שלך. בכל מקרה – תודה רבה.
מיכאל יעקובסון	ביום 25/02/2015 בשעה 8:32
אודה לך אם תשלח לי את ההסכם או כל מסמך אחר בנושא. תודה!
משה פרנק מורה דרך וחוקר א"י	ביום 26/02/2015 בשעה 0:39
לפני שנתיים נפגשתי עם אחד הנכדים של אלה שעזבו את זכריה וקבלו פתרון ברמלה, בית ופרדס. הוא הראה לי את ההסכם עליו היו חתומים נציג הממשלה, ראש המשפחה ונציג האו"ם. הוא סיפר שהדוד שלו היה במשפט עם המדינה בטענה שהפיצוי שקבל על אדמתו, 370 דונם פלחה, לא היה מספיק. הוא הפסיד במשפט. למה לא משפצים את המסגד? שאלה טובה לשאול את הווקפ, שהוא הבעלים של הנכס. כשגרתי בזכריה, בשנת 1996, ראיית מספר פעמים את האוטובוסים של התנועה המוסלמיץ הפלג הצפוני, באים למגרש הריק ליד המסגד לבכות על הגירוש. התגובה של 3 נציגי הישוב, שהגיעו למקום, היתה להגיש להם שתיה קרה ועוגיות, לאחל להם כל טוב ולבקש מהם לא להפריע לגני הילדים הסמוכים. 2 בתי האבן שצלמת הם בית הספר שבנו הבריטים למען תושבי הכפר (עומד ריק בכניסה למושב) ובית המוכתר (שבו גרים היום). לדברי התושבים, שאר הבתים לא היו ראויים לשימור ולכן הורידו אותם. במקום שבו הייו בתי הכפר הערבי נמצא היום המרכז המטופח של זכריה, שבו מועדוני נוער וקשישים, בתי כנסת ועוד מבני ציבור. זכריה איננו טיפוסי לישובי הפריפריה המזרחיים. הוא מאורגן, מסודר, מתפקד נהדר (בין השאר בזכות יוסי משה)
מיכאל יעקובסון	ביום 26/02/2015 בשעה 0:43
תודה משה על התשובה המפורטת.
משה פרנק מורה דרך וחוקר א"י	ביום 26/02/2015 בשעה 2:45
תושבי זכריה היהודיים לא "הובלו לכאן" (ככתוב אצלך). הם ישבו במעברה (ליפתא או נהריה, לא זוכר מי מהשתיים), וכשתושבי זכריה הערבים החליטו לעזוב, אלה לדהישה ואלה לרמלה, הם יצאה משלחת לזכריה לבחון את המקום ולאשר את עליתם להתישבות (כמו שעשו תושבי עגור). אחרי שאישרו, עברה לכאן הקבוצה וגרה בבתי התושבים שעזבו. כשהסתימה בנית בתי הסוכנות, עברו אליהם התושבים החדשים ורוב המבנים הישנים נהרסו. הסיבה לעזיבת ערביי זכריה עזבו ידועה גם היא. אפילו אצלך זה נכתב. אחיהם, שעזבו את המקום ביוןני – יולי 1948, לבקשת הצבא המיצרי, ונמצאו במדינת אויב בסופה, נהגו לעבור את הגבול ולשדוד את תושבי ישראל: בית גוברין, נתיב הלה ואחרים. כל מי שהיה פה. מי שלא נשדד, לפעמים נרצח. בגלל התקפות טרור אלה, ביקשו תושבי זכריה שימצא להם פתרון אחר. ואז הוצע להם לעבור לדהישה או לרמלה.
MICHAEL KAMINER	ביום 08/05/2015 בשעה 1:53
תודה מיכאל, מפעל תעוד חשוב מאין כמותו לאסון גדול שפקד את העם הפלסטיני
משה פרנק מורה דרך וחוקר א"י	ביום 08/05/2015 בשעה 18:15
מיכאל קמינר, תסביר לי בבקשה: אדם שעבר מזכריה לרמלה בשנת 1950 (שנתיים אחרי כיבוש / שחרור עמק האלה), קיבל פיצוי על הרכוש שהשאיר ושיקם את חייו ברמלה – איך הוא מעיד על האסון שפקד את העם הפלסטיני? כל מעבר דירה הוא אסון? אולי שידרוג?
אסתר	ביום 09/05/2015 בשעה 10:58
אני חושבת שבראש ובראשונה עולה סוגיית אי-כיבוד מבנים של דתות אחרות, במיוחד כשזה בא מעם שמבכה את בתי הכנסת שנותרו בגולה.
אישיו	ביום 23/05/2016 בשעה 12:27
כל הכבוד למשה פרנק שמביא צד אובייקטיבי בעניין!
Dot	ביום 25/05/2016 בשעה 1:54
מעניינת ביותר בעיני היא התופעה שבה בלוג שנכתב כבר לפני כמה שנים ממשיך לחיות ולעורר דיון/פלוגתא/ויכוח/ פולמוס/ בולמוס.
תנועה גלית חוזרת . פוסט אחד חי חי מחדש לסירוגין משמר בתוכו את התסיסה. נראה לי שיש בתגובה הריגשית שהפוסט מעורר הבטחה או הדהוד לעצם קיום הבעיה.. ואולי אי השקט גם הוא השתקפות של השיח הריקמתי שקיים גם כשאלה אדריכלית.
תודה על עצם השאלה .
משה פרנק, מורה דרך וחוקר א"י	ביום 18/05/2018 בשעה 17:43
3 שנים עברו מאז הובאו לידיעת הכותב העובדות האמיתיות על עזיבת תושבי זכריה הערבים, והגעת התושבים היהודים, והוא עדין לא תיקן את הטכסט השגוי שלו.