שירה פלד | תלמה ילין - המגמה לאמנות
פרטרדי מייד ויציקות גבס70X50X10 ס"מ
פרטאובייקט פיסולי - ארטישוק, גבס, דבק10ØX7 ס"מ
פרטאובייקט פיסולי - קליפת פסיפלורה, גבס, שעווה10X7X10 ס"מ
פרטאובייקט פיסולי - ארטישוק, גבס, דבק10X10X7 ס"מ
פרטאובייקט פיסולי - יציקות שעווה וגבס10ØX10 ס"מ
פרטאובייקט פיסולי - יציקות גבס, גרביונים40X25X10 ס"מ
פרטאובייקט פיסולי - גרביונים וצמר גפן60X70X40 ס"מ
פרטאובייקט פיסולי - יציקות גבס, גרביונים70X25X15 ס"מ
פרטאובייקט פיסולי - גרביונים, צמר גפן ובד60X45X10 ס"מ
פרטאובייקט פיסולי - גרביונים וצמר גפן40ØX60 ס"מ
ללא כותרתוידאו15:01 דקות
העבודה שלי עוסקת ביצירת פעולה שמנציחה את הגוף האנושי. אני חוקרת, ומנסה לעצור את הזמן במטרה למנוע שינוי של הגוף.
באמצעות הגוף הנוכחי הקיים אני יוצרת גופים ואיברים חדשים ובו בזמן הופכת אותם לחסרי פונקציונליות אל מול תפקידם הבסיסי כמרכיבים בגוף האדם. במצב זה ישנו כשל של הגוף- תכלית שלעולם לא תתממש, הגוף נמצא במצב תמידי של קריסה וחוסר תפקוד לעומת הציפייה הטבעית מהגוף לפעול כיצור חי. העיסוק בגוף נע דרך חוויה גופנית מכילה אל מול חוויה של פירוק וריק, היעדר של הגוף עצמו.
מאידך גיליתי פליאה מול כוח החיים וצמיחתם של האיברים מחדש באופן היברידי. ביצירותיי נולדו מחדש יצורי כלאיים דו מיניים, יצריים ומיניים בהם מתקיימת דואליות - גברי ונשי, חי ומת, מתכלה ומלבלב, נובל וצומח.
תהליך העבודה שלי נעשה מתוך אינטואיציה רגשית, שנובעת מתוך הלא מודע, מתוך משיכה לחומר ודימוי מסוים. אינני מתכננת דבר בעבודה מלבד הבחירה בדימוי או בחומר ואני מגלה את משמעה רק במהלך יצירתה בפועל או בדיעבד ולא לפני כן.
בעבודותיי אני בוראת ויוצרת חיים שנקודת המוצא שלהם היא מוות או ריקבון וכישלון. גם בעבודות וגם בתהליך היצירה ישנו מעבר בין החוץ לפנים. תהליך היצירה עצמו מביא את פנימיותו של האדם לידי ביטוי באמצעות אמצעים חזותיים מוחשים ובכך חושף את רגשותיו ומחשבותיו אל הסביבה החיצונית. גם העבודות שמשקפות את פנימיותו של האדם מורכבות מאיברים פנימיים וחיצוניים ולעיתים אף משלבות ביניהם.
במהלך העבודה השתמשתי בחומרים ודימויים שונים וביניהם קליפות של פרות, פסיפלורה- פרי התשוקה. השימוש בקליפה משקף את היעדר תוכן הפרי ואיתו, היעדר התשוקה. הקליפה כמובן אינה מתפקדת יותר כיצור חי, אלא מתחילה בתהליך של התייבשות וקורסת אל תוך קירבון בלתי נמנע. עם ריקבון הקליפה, מגיע כמובן גם ריקבונה של התשוקה.
עבודותיי מושפעות מהאמניות אנט מסג'ה ולואיז בורז'ואה, שנחשפתי אליהן מעט לאחר תחילת העבודה על הפרויקט. שתיהן עוסקות באומנות אישית נשית.
מאז ומעולם גרביונים היוו סמל לנשיות והבחירה בהן נעשתה מתוך רצון למצוא חומר שיוכל להכיל חומר אחר, אך גם ליצור תחושת גופניות וחוסר גופניות, הרי שהגרביונים ללא רגליים הם חסרי כל ערך ושימוש. באמצעותם ניסיתי ליצור חוויה חושית גופנית שמקנה ליצירות תחושת עדינות, רכות והכלה ועם זאת לעתים יוצרת אי נוחות וסלידה.