מחקר: הטלוויזיה "מעלימה" ילדים שמנים וכהים
לילדים שאינם עומדים בקריטריונים של היופי אין דמויות איתן הם יכולים להזדהות. הטלוויזיה המסחרית "מעלימה" גם ילדים חולים או נכים. התוצאה: ביטחון עצמי נמוך אצל ילדים
תמר טרבלסיפורסם: 26.03.07 , 10:43
ילדים בעלי צבע עור כהה, שמנים או בעלי נכויות אינם קיימים בטלוויזיה המסחרית בישראל, המכתיבה לצופים הצעירים אידיאל של יופי גופני. כך עולה ממחקר חדש תחת הכותרת: "כולנו ילדים של החיים - ייצוגי גוף של ילדים בטלוויזיה המסחרית בישראל", המתפרסם בימים אלה. עורכי המחקר, ד"ר דליה לירן־אלפר מבית הספר לתקשורת במסלול האקדמי, מהמכללה למינהל וממכללת בית ברל וד"ר עמית קמה מהמכללה האקדמית עמק יזרעאל, ניתחו שידורים אקראיים במשך ארבעה חודשים בשני הערוצים המסחריים בישראל.
המסקנה המרכזית אליה הגיעו החוקרים היא שילדים שמנים, כהי עור או נכים, שאינם עומדים בקריטריונים התקניים לכאורה, אינם נמצאים במדיום הטלוויזיוני ומבחינתו הם אינם קיימים בעולם.
"המסקנה המרכזית הינה כי הטלוויזיה המסחרית בישראל אינה מציעה לצופים הצעירים דמויות הדומות להם כדי להזדהות עימן", ציינו החוקרים. מהמחקר עולה כי צבע העור ברוב המכריע של דמויות הילדים הוא בהיר. הדמויות הספורות של ילדים כהי עור הן בדיוניות או כאלה שהופיעו בסדרות אמריקאיות.
במחקר נמצא ייצוג נמוך מאוד לילדים בעלי מבנה גוף שמן והדמויות הספורות בעלות גוף שמן שנמצאו היו כולן דמויות של בנים. החוקרים מצאו כי הילדים רואים בסדרות בטלוויזיה רק אנשים בריאים ושלמים בגופם מאחר שחולי ולקויות גופניות מהווים חריגה בוטה מן הנורמה האסתטית. רק במקרים יוצאי דופן שמספרם זעום הופיעו דמויות פגומות, מרביתן בדיוניות. גם בפרסומות המשודרות לא נמצאו דמויות של ילדים או של בוגרים בעלי גוף פגום בתמונת העולם האידיאלית. אלה נמצאים רק בתשדירים שנועדו להעלות את המודעות למחלה מסוימת או לגייס תרומות.
"הטלוויזיה המסחרית אינה מציעה לצופיה הצעירים דמויות הזדהות בקרב ילדים אמיתיים בעלי מבנה, צורה וצבע גוף החורג מהסטדנרט הצר והמגביל של אידיאל היופי הגופני", קובעים החוקרים.
"אידיאל היופי כפי שהוא בא לידי ביטוי בתקשורת המסחרית בעייתי בעיקר היות שהתקשורת בכלל, והטלוויזיה בפרט, מספקות את חומרי הגלם שמהם הציבור מעצב את זהותו ואת השתייכותו הקבוצתית. חשיפה של נערות צעירות לאידיאלים נשיים של רזון, במיוחד בצפייה בפרסומות בטלוויזיה, משפיעה לא רק על תפיסה שלילית של דימוי גוף, אלא על ממדים נוספים של הערכה עצמית שלילית הכרוכה בחוסר ביטחון עצמי ותחושת חוסר ערך", מציינים החוקרים.
הטלוויזיה מעצבת זהות