אם הקורונה פוגעת בעיקר בזקנים - מה ההצדקה לפגוע בכולנו כלכלית? | צהר לאתיקה
בית » שאלות » המרחב הציבורי » אם הקורונה פוגעת בעיקר בזקנים – מה ההצדקה לפגוע בכולנו כלכלית?
אם הקורונה פוגעת בעיקר בזקנים – מה ההצדקה לפגוע בכולנו כלכלית?
אם אכן הקורונה פוגעת בעיקר בזקנים ובעלי עבר רפואי מסוים. האם אדם חייב לאבד את כל ממונו בשביל להציל אדם אחר? שכן השבתת המשק גורמת לאנשים לרדת מנכסיהם לגמרי? ואם הדבר נכון באגם פרטי – האם בדיון על הציבור יש ביכולת הממשלה להחליט להציל קבוצה מסוימת בממון של שאר הקבוצה?
כמו כן חלק גדול מתקציב המדינה מושקע בביטחון, והדאגה לכלכלה יציבה במזרח התיכון היא גם דאגה לחיי אזרחי המדינה – אז איך ניתן לפגוע קשות בכלכלת המדינה, בשביל לדאוג לקבוצה שיכולה להיפגע מהקורונה?
שאלה נוספת – יש כלל שמספיק שרופא אחד אומר שהמצב מוגדר כסכנה בכדי לדחות איסורי תורה. אם כן למה אנו מסתפקים בהגבלות משרד הבריאות, הרי לפי משרד הבריאות צריך סגר מלא, והסיבה היחידה שלא קיבלו את דעתם היא סיבה כלכלית?
מאת הרב יובל שרלו ח' ניסן התש"פ | 2 באפריל 2020
זו אחת מהשאלות כבדות המשקל ביותר, הנוגעות לניהול ציבורי על פי ההלכה. עסקנו בה בהקשרים דומים – לא זהים. לדוגמה: האם מותר לכלול תרופות לאיכות חיים בסל התרופות או שחייבים לשעבד את כל התקציב הרפואי להצלת חיים והארכת חיים (סל הבריאות: מה עם תרופות לאיכות חיים?); או במאמר סל התרופות במדינה יהודית. במאמרים אלה מועלית הדילמה שאתה נוגע בהן במלוא העוצמה, וגם התשובה היא בכיוון שמסתתר בתוך השאלה שלך.
המדיניות צריכה לאזן בין ערבות הדדית ועזרה לקבוצות מסוימות, וזאת מכיוונים שונים: בין בשל העובדה שאנו מחויבים ל”וכי ימוך אחיך”, ובין אם מדובר בתפישה ‘ביטוחית’ – עזרת הממשלה למגזר נצרך מסוים על חשבונך היא מעין ביטוח שכשאתה חס ושלום תזדקק – הממשלה תהיה שם. מאידך גיסא, בדיוק כפי שכתבת, גם לזה יש גבול, שכן ביסודו של דבר “שלך קודם לשל כל אדם”. גם זו חלק מתפישה מוסרית.
כל עוד הממשלה אינה פועלת בקיצוניות לשום צד – לא ניתן לטעון שהתנהגותה אינה אתית או הלכתית. בתוך קווי הגיזרה האלה זו הכרעה של הציבור במי הוא בוחר לנהל את המשבר, והציבור רשאי להכריע, דרך הפוליטיקה, כי הוא בנטייה יותר לכאן או לכאן, אך לא מחוץ לגבולות הגיזרה.
האם אכן המצב היום הוא שהמדינה משעבדת את כל הכלכלה לקבוצה שיכולה להיפגע מהקורונה? לא אני המומחה שיכול לענות על שאלה זו, אולם אני מתרשם כי מדינות אחרות שניסו לטעון כך, התקפלו מהר מאוד (בריטניה, ובמידה לא פחותה ארצות הברית במדינת ניו יורק), לאחר שגילו שלא מדובר בהגנה על קבוצה מסוימת, כי אם בהגנה על המערכת הציבורית כולה. ברם, גם אם זו הייתה הגנה על קבוצה מסוימת – קבוצת הסיכון – המדיניות הזו לגיטימית (לא בהכרח נכונה, אבל לא בכך אני עוסק), בשל שני הנימוקים שהבאתי לעיל: האחריות על “אחיך”, והתפישה ה”ביטוחית”. אני מבקש שוב להדגיש כי אינני עוסק ביעילות העשייה, כמו גם באפשרות לנטות לכיוון אחר, יותר ליברטני, אלא רק מההיבט האתי ההלכתי.
הכלל של רופא אחד רלוונטי כאשר עוסקים בחולה ספציפי, מוגדר, או בקבוצת חולים. ברם, כאן אנו עוסקים בשאלה לאומית רחבה, ובדיוק כפי שאתה עצמך כתבת בחלק הראשון של שאלתך – השיקולים אינם יכולים להיות רפואיים בלבד, אלא צריך לשקלל את כל ההשלכות של המדיניות.
כל טוב ויישר כוח על העיסוק בנושא החשוב הזה.
האם מותר לערוך ניסויים ללא הסכמת החולים?
האם מותר לשמוע שיעורי תורה מרבנים שהורשעו?
מה עמדת ההלכה ביחס לשביתות עובדים?
אמן שאינו מוכן להופיע ביש”ע – אפליה שמצדיקה הפסקת תקצוב?
האם חובה שבוועדות הכנסת יהיה ייצוג ראוי לאופוזיציה?
חקלאיםאסירמוסר מלחמהפגיעהישראלעסקאיכוןדיןאתיקהבני עלירשתות חברתיותחיסוןשכינההומוסקסואלשלטוןהיועץ המשפטי לממשלהלבושמשאביםתלמידמיעוטדיווחחיצוניותדנ"אריבוןרפואה ציבוריתליגליזציהגניבהזוגיותזכויות ילדיםרמב"ן לכל התגיות
משבר הקורונה - החרגת עיתונאים מאיכון