נונה | kparparim
פורסם בתאריך 25 בדצמבר 2011 על ידי kparparim	במסגרת עבודות היצירה שלי פגשתי נשים שעוסקות בכל מיני מקצועות – פגשתי מדענית, סטטיסטיקאית, פסיכיאטרית, צלמת, חקלאית, מאמנת אישית, מורה לשל"ח, קונדיטורית, מאסז'יסטית ואפילו מכונאית. אבל בזכות נונה, פגשתי גם משוררת…
בדמיוני משוררת היתה אמורה להיות מישהי קצת מעופפת, כזו שהקשר שלה לאדמה מקרי בהחלט ורק חוט קטן מחבר אותה כדי שלא תתעופף לה למחוזות אחרים. המשוררת הזו בכלל לא היתה כמו זו שבדמיון שלי, אלא עלתה עליה פי מליון. קודם כל, היא היתה מחוברת היטב לקרקע – לא נצפה אפילו רגע אחד של ריחוף. דבר שני, בחיים לא התענגתי מעושר אוצר המילים של אדם אחר כמו שהתענגתי בשיחה איתה או בכל פעם שקיבלתי ממנה מייל. אני חושבת שזו השיחה היחידה שניהלתי בשנים האחרונות בלי המילה "כאילו" שצצה לה בכל מקום (ואני חוטאת בה גם לא מעט). המשוררת הזו דיברה כאילו כל המילים המסובכות שזורות לה בשרשרת והיא פשוט שולפת אותן אחת אחת בנונשלנטיות. פשוט התמוגגתי… מעבר לזה שהיא אינטיליגנטית, צינית ועם חוש הומור (בדיוק כמו שאני אוהבת), היא יודעת גם ליצור! מה צריך יותר מזה? למשוררת הזו קוראים אורית גידלי – והיא האמא של נונה. היא אמא גם לילדים אמיתיים, אבל נונה הזו חיה רק בספר החדש שהיא כתבה "נונה קוראת מחשבות". אתם מוזמנים להתמוגג מאורית גם בבלוג שלה – ממש כאן.
נונה היא ילדה מתוקה שאמרו לה משהו מעליב בגן, אבל היא הצליחה לגלות למה באמת התכוון הילד – וגם מה באמת חושבים שאר הילדים למרות שהם אומרים משהו אחר. האמת? מי לא חלם שתהיה לו יכולת לקרוא את המחשבות האמיתיות של מי שמדבר איתו? מן גלאי מחשבות פרטי כזה. נראה לי מגניב! עוד קצת על הספר והסיפור המקסים שמאחוריו תוכלו לקרוא גם פה.
במסגרת הקוּלִיוּת של אורית (כבר הבנתם שהתלהבתי ממנה לחלוטין, נכון?), היא החליטה לשלב בין האהבה שלה למילה הכתובה לאהבה שלה ליצירה ולהדפיס בדים עם התמונות של נונה ושאר המשתתפים בסיפור. במקום השקה סטנדרטית, היא החליטה על מסיבת בדים. ימות המשיח – הלוואי שכל ספר יצא עם ליין בדים! דנה היתה אחראית על השידוך בינינו – אני חייבת לך! זכיתי לקבל בד משגע עם נונה והחברים ואחרי לא מעט ליטופים ישבתי לעבודה.
מזמן לא תפרתי בובה – ונונה נראתה לי מן בובה עם אופי שהייתי חייבת לנסות. במסגרת הפרוייקט, החלטתי לנסות בובה שתמיד פינטזתי לנסות אבל אף פעם לא העזתי בגלל רמת המורכבות. את הספר הזה ליצירת בובות יש לי עוד מהתיכון – הוא יצא לאור בשנת 1985 ומאז אני מדפדפת בו מדי פעם וממשיכה לפנטז. גם לכם יש ספרי יצירה שאתם לא נפרדים מהם למרות שלא עשיתם איתם שום דבר?
השלב הראשון היה לשרטט את הגיזרה:
וכמובן גם לתפור את הגפיים:
ערב שלם רק בניתי את הראש – והבנתי למה הפנטזיה הזו כנראה תתממש רק פעם אחת. לא נראה לי שתהיה גירסת נוּנה 2.0 …
שמעתם פעם על חוק שימור הבלאגן? זה חוק שאומר שככל שיש יותר מקום ככה יש יותר בלאגן. החדר שלי זו הוכחה ניצחת לנכונות החוק. הכפלתי את שטח העבודה שלי בשיפוץ שעשיתי במרתף – אבל תציצו בבלאגן בפעולה:
חזרנו לנונה – בינתיים הגוף כבר מחובר, מזמן לא תפרתי ביד! אגב, ככה נראה משטח עבודה של יוצרת – הוא היה נקי רק ביום הראשון כשהוא הגיע מהחנות.
עכשיו מגיעים לחלק המעניין – מה לובשת נונה? בתמונות היא מופיעה עם שמלה ורודה, אבל אף אחד לא אמר שאין לה כמה שכבות מתחת .
ומה נראה לכם שזה? נחשים או שאריות של המספרה?
וככה נראית לה נונה בהופעת בכורה:
יושבת לה בגאון ומשקיפה על כולם.
את מתלה הצלחות הגאוני הזה התקנתי היום – אחרת איך בדיוק אפשר היה לצלם את נונה? המתלה מ-IKEA, וכמובן שאין מצב שאי פעם באמת תהיינה בו צלחות – בעיקר בגלל שהוא מותקן בחדר של מאי .
והנה נונה מקרוב:
לשמלה השתמשתי בסרט זיגזג צר שקניתי במכירת וינטאג' ב-etsy. הסרט הזה אפילו יותר ישן מהספר של הבובות – הייתי בת 8 כשייצרו אותו…
מתחת לשמלה יש שלוש שכבות של חצאיות – אורגנזה מקומטת, כותנה רקומה וסאטן ורוד. לא בדיוק סוג הבדים שהולכים איתם לגן, אבל נתנו לי יד חופשית וחופש אומנותי .
מתחת לחצאיות יש מכנסונים – ונעליים ורודות עם גרבי קטיפה. נונה תצטרך להיזהר בארגז החול…
ויש לנונה את האף הכי מתוק בעולם .
אוקיי, אז יש את נונה, אבל איפה הבדים? מהבדים עשיתי כרית נונה.
ומסביב הוספתי בד טורקיז מנוקד ופספול ורוד.
במקור תכננתי להוסיף כיס שבתוכו נונה תישן, אבל התבאסתי שהכיס יסתיר את שאר היצורים המתוקים מהספר. בסוף מצאתי פתרון אחר – פשוט הוספתי סרט. כשנונה לא עם הכרית, אפשר לקשור אותו יפה.
וכשהיא כן נמצאת, פשוט קושרים אותו סביב המותן של נונה והנה היא יכולה גם ללכת לישון…
היו לי מחשבות לתפור למאי גם שמלה כזו אבל העייפות הכריעה אותי – וגם העובדה שהגשם התחיל לטפטף בחוץ והזכיר לי שהדבר שמאי הכי שונאת בחורף זה גרביונים. נראה לי שהשמלה תידחה לאביב. בינתיים היא יכולה להעביר את החורף עם נונה והכרית שלה במיטה, והספר בהישג יד. הייתי השבוע בסטימצקי וראיתי את הספר – רציתי להשוויץ למוכרת שאני מכירה אישית את הסופרת אבל התביישתי . אם חסר לכם מתנות לחנוכה, זו נראית לי הצלחה מובטחת!
לילה טוב לכולם – נונה ומאי כבר מזמן ישנות…
רשומה זו פורסמה בקטגוריה תפירה, עם התגים אורית גידלי, בד, בובה, יצירה, משוררת, נונה, תפירה. אפשר להגיע ישירות לרשומה זו עם קישור ישיר.
→ תורת היחסות	באה מנוחה ליגע ←