דרוש ילד קטן - עולם קטן
דרוש ילד קטן
ישנם סיפורי ילדים שדווקא כשאתה ילד אתה לא ממש מצליח להבין אותם ורק כשאתה מתבגר פתאום זה בא.
כזה הוא לדוגמה הסיפור על בגדי המלך החדשים. כילד, אני זוכר את עצמי מסתובב ימים שלמים ומנסה להבין איך ייתכן ששני נוכלים מצליחים להערים על עיר שלמה. איך זה שאנשי העיר כולם, פרופסורים, סופרים, אנשי רוח ופשוטי העם יחדיו, עומדים ומריעים לבגדיו החדשים של המלך, הצועד לו עירום ברחובה של עיר, מחייך מאוזן לאוזן שעה שערוותו מתגלה ברבים.
היום, משבגרתי וראיתי מנהגו של עולם, אני מבין את זה טוב יותר. כשאני מסתכל על מחול השדים המשפטי ההזוי בסוגיית המאחזים אני מבין היטב איך קומץ נוכלים, במימון הקרן החדשה לישראל, מצליח להערים על מדינה שלמה. איך הם מצליחים לארוג מסכת עובדות מופרכת, לטוות עלילה שלא הייתה ולא נבראה, לתפור מציאות משפטית שמתאימה בדיוק למידותיהם ולהשקפת עולמם ולשווק אותה כמוצר נאור לחכמים בלבד. והעיר כולה מוקסמת מהלהטוטנות המשפטית מלאת הרושם, מחכה בקוצר רוח למצעד ההרס שיבוא בשם הצדק, זה שרק חכמים יכולים לראות ולהבין אותו.
אז עכשיו, אחרי שבג"ץ דחה פעם אחר פעם עתירות שביקשו להורות על הריסת בתים לא חוקיים של בדווים בנגב שנבנו על קרקעות פרטיות של יהודים - באל-זרנוג ובביר-הדאג'; עכשיו, אחרי שהנשיאה נאור הסבירה לנו ברוב רושם ששלטון החוק והקניין הפרטי אינם חזות הכל ושמותר למדינה לשקול שיקולי מדיניות נוספים במסגרת שיקולי האכיפה; עכשיו, אחרי שהיא הסבירה שלפעמים דברים לוקחים זמן וצריך סבלנות - עכשיו היא מורה להרוס את בתי שכונת נתיב האבות בגוש עציון כי חייבים לשמור על שלטון החוק ועל זכות הקניין, כאן ועכשיו! עכשיו היא מורה להרוס את הבתים בניגוד לעמדת המדינה שביקשה עוד קצת זמן כדי לנסות להסדיר, כי התמשכות ההליכים פוגעת בשלטון החוק וכי למדינה ולשיקולי המדיניות שלה אין בכלל מעמד בהליך המשפטי, ובמילים פשוטות - כשמדובר ביהודים אין זמן ואין סבלנות וצריך להרוס.
לנו אין בינתיים גם הישג כזה. עד כה במגרון, בשכונת האולפנה ובבתי דריינוף, רעשי התזמורת המלווה את מצעד הרס החרישו את זעקות הילדים הקטנים, והללו יגורשו מבתיהם. והמלך שלנו ממשיך לצעוד עירום מדושן עונג מתשואות הח"כ(מ)ים והשרים, שפספסו עד כה בפחדנות את ההזדמנות לעצור את המצעד ולפזר את התהלוכה רגע לפני התהום.
"העליונים" ממשיכים לצעוד ברחובה של עיר לקול תשואות ההמון, משוכנעים שאין יפים מבגדיהם. אז נכון, טיפשים לא יוכלו לראות אותם. יושבי גבעות השומרון לא יוכלו לרדת לעומקם של הטיעונים המשפטיים ולהבין את סודותיהם. הלא לחכמים בלבד ייראו הבגדים, והחכמים הרי עומדים בצדי דרכים ושואגים במלא גרונם, הידד!
כדרכן של אגדות, לסיפור על בגדי המלך החדשים היה לפחות סוף טוב. למזלם של תושבי העיר היה שם ילד קטן שעמד וצעק - המלך הוא עירום! המלך אמנם ברח בבושה גדולה בחזרה לארמון אבל מתושבי העיר נמנעה לפחות מבוכה גדולה יותר בדמות מלך שממשיך לנהל את ענייני המדינה ללא בגדים.
הגיע הזמן שגם אנחנו נצעק סוף סוף - המלך הוא עירום! כבר שנים שאני צועק את זה, שאני מנצל כל במה כדי לצעוק שאין ומעולם לא היה כאן שום עניין משפטי, שההליכים הדמו-משפטיים שמנוהלים בבג"ץ בשנים האחרונות סביב ההתיישבות ביהודה ושומרון הם תיאטרון פוליטי מובהק, שהנחת היסוד שבג"ץ מניח בבסיס הדיון, הרואה בחבלי המולדת ביהודה ושומרון "שטחים כבושים", היא פוליטית ולא משפטית, שהאפליה הזועקת בין יהודים לערבים בהיכל הצדק היא פוליטית וצבועה, ושהלבוש המשפטי המלומד שהשופטים מנסים לעטוף בו את הדיון הוא פיקטיבי בעליל.
ומשלב הצעקות הגיע הזמן לעבור למעשים. הגיע הזמן להחזיר את הסוגיה הפוליטית והמדינית הזו למגרש הטבעי שבו היא צריכה להיות מוכרעת במדינה דמוקרטית - אצל נבחרי הציבור בכנסת ובממשלה. הגיע הזמן לחוקק את חוק ההסדרה.
בצאלאל סמוטריץ'