החלטה בתיק בשא 2505/05 - פסקדין
מיקומך באתר: עמוד ראשי >> חיפוש פסקי-דין >> החלטה בתיק בשא 2505/05
החלטה בתיק בשא 2505/05
2505-05,512-01
1. עזבון המנוחה מרים שוורץ ז"ל
2. עו"ד אניספלד יואב- הנאמן על נכסי החייב
עו"ד א. פלביאן מנהל העזבון
1. בקשה לביטול צו להכרזת המבקש כפושט רגל על פי הוראות סעיף 55(א) לפקודת פשיטת הרגל [נוסח חדש], התש"מ- 1980 היא במוקד הדיון שבפני.
2. ביום 2.10.03, הכריז כב' השופט ר. שפירא על המבקש כפושט רגל (להלן "צו ההכרזה"). צו ההכרזה ניתן לבקשתו של עזבון המנוח מרים שוורץ ז"ל באמצעות מנהל העזבון עו"ד פלביאן בגין חוב של המבקש לעזבון על פי פסק דין של בית המשפט המחוזי בחיפה, כב' השופטת נ. שרון בת.א 208/99.
כדי להבין את הטענות אסקור תחילה את העובדות הרלבנטיות.
3. המבקש הינו אחיה של המנוחה הגב' מרים שוורץ ז"ל (להלן: "המנוחה"). ביום 10.1.88 הלכה המנוחה לעולמה. המבקש פנה לבית הדין הרבני בחיפה וביום 20.3.88 ניתן לבקשתו צו לירושת המנוחה (תיק שמח/3149). יצויין כי צו הירושה התייחס הן לעזבון המנוחה והן לעזבון אמו של המבקש הגב' הניה שוורץ ז"ל (להלן: "צו הירושה"). על פי צן הירושה הוכרז המבקש כיורשן היחיד של אמו ושל המנוחה.
4. ביום 1.8.91 הוגשה לבית המשפט המחוזי בחיפה בקשה למתן צו לקיום צואתה של המנוחה שנערכה בכתב יד והופקדה במזכירות בית המשפט המחוזי (תיק עז' 1612/91). הנהנות על פי אותה צואה הן ורדה זיידה שרון והאגודה למלחמה בסרטן בישראל (להלן: "הנהנות"). המבקש לא נכלל כנהנה על פי הצוואה.
במקביל עתרו הנהנות גם לבית הדין ובקשו לבטל את צו הירושה בעניינה של המנוחה וביום 5.5.94 הורה בית הדין הרבני על ביטול הצו ככל שהוא נוגע לירושת המנוחה תוך שהוא מבהיר כי הצו בנוגע לירושת האם יישאר על כנו.
5. לאחר דיונים הורה בית המשפט המחוזי, כבוד השופט פיזם על קיומה של הצוואה (פסק דין מיום 20.4.94- להלן: "צו הקיום"). המבקש ערער על פסק דין זה לבית המשפט העליון אך ערעורו נדחה (ע"א 2938/94). גם בקשתו של המבקש לביטול פסק הדין בשל תרמית נדחתה (החלטה מיום 12.3.97). כמנהל עזבונה של המנוחה מצונה עו"ד פלביאן.
6. לאחר שניתן צו הירושה, לפיו הוכרז המבקש כיורש יחידי, פעל המבקש בנכסי המנוחה כבשלו. המבקש רשם את הזכויות בדירה שהורישה האם לו ולמנוחה על שמו בלבד וכן נטל כספים שונים שהיו מופקדים בחשבונותיה של המנוחה. כתוצאה מכך דרש מנהל העזבון, שמונה בעקבות צו הקיום, כי המשיב ישיב לעזבון את כל הנכסים והכספים שלקח. הואיל ולא הושגו הסכמות בין הצדדים הגיש מנהל העזבון תביעה בת.א 208/99 כנגד המבקש בה עתר להורות על רישום מחצית מדירתה של האם, שעברה בירושה לנהנות, על שם העזבון וכן לחייב את המבקש להשיב לעזבון את כל הכספים על פי פרטה שהוגשה בשנת 1991 בצירוף הפרשי הצמדה וריבית כחוק עד ליום ההשבה.
בפסק הדין שניתן ביום 11.1.01 נקבע כי הזכויות בדירה המצויה ברחוב לבונטין 18 בחיפה, על המקרקעין הידועים כגוש 10857, חלקה 195, תת חלקה 2, שהיו רשומות במלואן על שם המבקש, יירשמו מחציתן על שמו של המבקש ומחציתן על שם יורשי העיזבון. כן הורה בית המשפט כי על המבקש להחזיק לעזבון את כל הכספים כפי שפורט בכתב התביעה, כשהם נושאים ריבית כחוק מיום הוצאתם על ידי הנתבע ועד ליום ההשבה בפועל.
ערעור שהגיש המבקש על פסק דין זה נדחה (ע"א 1693/01 - נספח ז' לתגובת מנהל העיזבון).
7. צפוי היה כי פסק הדין האמור יביא לסיום המחלוקות הנטושה בין הצדדים בעניין הזכויות בנכסי העיזבון. אוסיף זכות העיזבון לקבל לידו חזרה את הכספים שנלקחו על ידי המבקש, לא זאת שהוכרעה לגופה במסגרת פסק הדין האמור, אלא גם נידונה במסגרת העיקולים השונים שהוטלו בתיק הנ"ל (ראה החלטת כב' הרשם גרשון מיום 1.8.99 אשר צורפה כנספח ה1 לתגובת מנהל העיזבון והחלטת כב' השופט ביין, במסגרת הערעור על החלטת הרשם, מיום 26.10.99, אשר צורפה כנספח ה2 לתגובת מנהל העיזבון) אלא שלא כך קרה ולמרות פסק הדין לא שילם המבקש מאום לעזבון.
8. הואיל והמבקש לא שילם דבר על חשבון חובו על פי פסק הדין הומצאה לו ביום 20.3.01, על פי בקשת מנהל העיזבון, עו"ד פלביאן (להלן : "מנהל העיזבון"'), , התראת פשיטת רגל. התנגדותו של המערער למשלוח ההתראה נדחתה, בהחלטה מיום 21.9.01 (בש"א 569/01, בש"א 4965/01 (החלטה של כב' השופט שפירא)) ובקשה לרשות ערעור על ההחלטה זו (רע"א 8746/01) - נדחתה אף היא, בהחלטה מיום 5.9.02 (ההחלטות צורפו כנספחים ח' ו- ט' לתגובת מנהל העיזבון).
9. לאחר שנדחתה ההתנגדות הגיש מנהל העזבון בקשה למינוי כונס נכסים על נכסיו ולמינוי כונס נכסים (פש"ר 512/01). ביום 15.8.02 ניתן צו כינוס על נכסי המבקש. ביום 2.10.03 ניתן הצו המכריז על המבקש כפושט רגל ועו"ד אניספלד מונה כנאמן לנכסיו. (להלן : 'הנאמן').
10. על החלטה זו הגיש המבקש ערעור לבית המשפט העליון (ע"א 1472/04). בין לבין ובטרם נדון ערעורו של המבקש בבית המשפט העליון הגיש המבקש את הבקשה הנוכחית. בתחילה כללה הבקשה שתי עתירות; האחת לעיכוב ביצוע צו הההכרזה עד להכרעת בית המשפט העליון בערעור שהוגש; והשניה לביטול צו ההכרזה על פי הוראות סעיף 55(א) לפקודת פשיטת הרגל.
11. ביום 15.6.05, ולאור הסכמת הצדדים לעניין זה, קבעתי כי "עד למתן החלטה אחרת לא יתפוס הנאמן את נכסי החייב ולא יממש אף אחד מהנכסים" ובכך נעתרתי לבקשת המבקש לעיכוב ביצוע הליכי פשיטת הרגל עד למתן החלטה בערעור ובבקשה לביטול צו ההכרזה. הואיל וברור היה כי קבלת הערעור תייתר את הדיון בביטול צו ההכרזה נדחה הדיון בבקשה עד לקבלת פסק הדין של בית המשפט העליון.
ביום 25.7.05 ניתן פסק הדין בבית המפשט העליון. בפסק הדין נדחה הערעור על צו ההכרזה. בית המשפט מציין בפסק דינו:
"כל שעומד לדיון בפנינו היום הינו חוקיותה של הכרזת המערער כפושט רגל על פי הדין. בהקשר לעניין זה לא ביסס המערער כל טענה שהיא המטילה ספק בחוקיותה של הכרזת פשיטת הרגל בהתאם לחוק. התנאי המרכזי הנדרש לצורך הכרזת פשיטת רגל שהוא קיומו של חוב החייב לנושה מתקיים, וזאת לאור פסק הדין החלוט של בית המשפט הקובע את חוב המערער לעזבון ואת שיעורו.... נוסיף מעבר לנדרש כי אופו התנהלותו של המערער ביחס לרכוש שחוייב בהחזרתו לעזבון רק מחזק את הצורך הענייני להחיל עליו הליכי פשיטת רגל, המקיימים מנגנון מוסדר לגביית חובות שבלעדיו מאמצי איתור הנכסים שהמערער נטל מהעזבון צפויים לכשלון."
עם מתן פסק הדין מתייתר הצורך לדון בבקשה לעיכוב ההליכים ונותר לדון רק בבקשת המערער לביטול צו ההכרזה.
8. טענתו של המבקש לביטול הכרזתו כפושט רגל נסמכת, על סעיף 55 (א) לפקודת פשיטת הרגל הקובע: