קפיטליזם סוציאל-דמוקרטי - זירת הדעות - TheMarker
קפיטליזם סוציאל-דמוקרטי
קפיטליזם וסוציאליזם לא מתנגשים זה עם זה, אלא משלימים האחד את השני - רק שילוב בין צדק חברתי ליעילות וצמיחה יכול להניב כלכלה בת-קיימא
דניאל גידי
>> קפיטליזם וסוציאליזם לא מתנגשים זה עם זה, אלא משלימים האחד את השני, ורק שילוב בין צדק חברתי ליעילות וצמיחה יכול להניב כלכלה בת-קיימא. צמיחה בלבד אינה יכולה לענות על הצרכים של חברה מודרנית, ובטווח הארוך הכלכלה תיפגע אם לא תהיה השקעה חוזרת של פירות הצמיחה בחברה. גישה סוציאליסטית מוחלטת ללא התמקדות ביצירת חברה יצרנית ורווחית, גם היא לא שיטה כלכלית בת-קיימא, והתעלמות מיעילות והתייעלות בחברה הגלובלית יגררו את המדינה כולה לעוני ולא ישיגו חברה נאורה ומשגשגת.
השילוב המנצח הוא בין שתי הגישות, אך שילוב זה קשה להשגה מכיוון שפוליטית קשה לשמור על האיזון בין שני הקטבים האלה. לכן המדינה מאמצת לעתים מדיניות סוציאליסטית מדי ולא יעילה, כפי שראינו בישראל בשנות ה-70 וה-80. לעתים, כמו בימינו, היא מאמצת מדיניות קפיטליסטית קיצונית והרסנית הפוגעת באזרחים.
הקפיטליזם מקדש את הצמיחה וההתייעלות, אך האבסורד הוא שדווקא האלמנט הזה של הרדיפה המתמדת אחר התייעלות וצמיחה, מוביל לתוצאה הפוכה שפוגעת בתנאים המאפשרים את הצמיחה והיעילות. הבעיה בתפישה הקפיטליסטית היא שאינה רואה בהשקעה בחברה השקעה רווחית קלאסית, מכיוון שהרווחים ארוכי טווח, לעתים קשה לראותם - ויותר מכך, קשה לכמת ולמדוד אותם במושגים מתמטיים.
הדוגמה הקלאסית לבעייתיות הזו היא היחס לחינוך. רוב הקפיטליסטים לא מבינים שקשה למדוד חינוך במושגים של יעילות מיידית, ושהשקעה מסיבית בחינוך שוויוני היא תנאי ליצירת חברה משגשגת. חינוך הוא רק דוגמה אחת לשורת השקעות חברתיות שיוצרות רשת ביטחון סוציאלית, שבלעדיהן הקפיטליזם לא ישגשג ויפרח. ביטוח רפואי הולם וביטוח פנסיוני, דמי אבטלה ושירותים כמו חינוך ורווחה, מבטיחים לאזרחים תנאי מינימום שמאפשרים להם להיות פרודוקטיביים ומצליחים. חברה שאין בה רשת ביטחון היא חברה שבה האזרחים לא יכולים להתפתח, והם מתמקדים במאבק היומיומי לשרוד.
גם הסוציאליזם צריך להיות במינון נכון, ואסור לתת לרפורמות סוציאליסטיות לפגוע ביעילות ולחנוק את התחרות במשק. השוק הגלובלי כופה עלינו תחרות אל מול מדינות זרות, ולכן אף שחשוב להעניק רשת ביטחון חברתית, יש גם צורך להבטיח רמת יעילות שתאפשר לנו להתחרות אל מול הכוחות הגלובליים.
לדוגמה, אף שחשוב מאוד להבטיח מקומות עבודה ותנאי עבודה הוגנים, חשוב לא פחות להבין שאין זה בריא להגן על יצרנים לא רווחיים. במקום להשקיעה מיליונים בתעשיות כושלות שיתמוטטו בכל מקרה, המדינה חייבת לעודד הקמה של תעשיות חדשות ולהכשיר עובדים לתעשיות אלה.
השקעה בתעשיות מפסידות היא רק דוגמה למדיניות סוציאליסטית קיצונית מדי, וכל מדיניות סוציאליסטית שלא מביאה בחשבון גם את המגבלות הכלכליות של המדינה בסופו של דבר תיכשל. בחברה סוציאל-דמוקרטית מאוזנת אסור לאפשר בזבוז בלתי מוגבל במשרדי ממשלה, לא כדאי לקדם מדיניות שמעודדת אנשים לא לצאת לעבודה וצריך לאפשר תנאים של תחרות הוגנת במשק.
כיום החברה הישראלית סובלת, בגלל שהמטוטלת זזה יותר מדי ימינה מבחינה כלכלית, והמשק הישראלי נהפך למשק "יעיל" מדי, שאינו מעניק לרוב האזרחים רשת ביטחון חברתית. הפרדוקס הוא שדווקא הקפיטליזם הקיצוני הוא זה שחונק את הצמיחה והשגשוג, ולכן דווקא למען הקפיטליזם חשוב להילחם על כך שהמדינה תבטיח לכל אזרח רשת ביטחון סוציאלית חזקה.