עץ החיים - שיר - עץ החיים - שיר - האר"י | קבלה מדיה
רבי יצחק לוריא אשכנזי (האר"י)/עץ החיים - שיר
א) אור (ח"א הסת"פ אות י"ח): היינו כל המקובל בעולמות בבחינת "יש מיש", שזהו כולל הכל, חוץ מחומר הכלים. עי' אות ב' ואות כ"ד.
ב) אור וכלי (ח"א או"פ ו'): הרצון לקבל שבנאצל נקרא כלי, והשפע שמקבל נקרא אור.
טז) זמן (ח"א הסת"פ ל"ד): הוא סכום מסוים של בחינות המשתלשלות זו מזו ומסובכות זו בזו בסדר סיבה ומסובב, כגון ימים חדשים ושנים.
כ) טרם ואח"כ (ח"א הסת"פ ל"ד): כשמדברים מיחסי סיבה ומסובב של הנאצלים, מבטאים הסיבה במלה "טרם", ואת מסובב הסיבה ההיא מבטאים במלה אח"כ. עי' אות ט"ז.
לה) מקום (ח"א הסת"פ י"א): הרצון לקבל שבנאצל הוא ה"מקום" אל כל השפע והאור שבו.
שיר של האר"י הקדוש - מתוך "עץ החיים"
דַּע, כִּי טֶרֶם שֶׁנֶּאֶצְלוּ הַנֶּאֱצָלִים וְנִבְרְאוּ הַנִּבְרָאִים, הָיָה אוֹר עֶלְיוֹן פָּשׁוּט מְמַלֵּא אֶת כֹּל הַמְּצִיאוֹת. וְלֹא הָיָה שׁוּם מָקוֹם פָּנוּי בִּבְחִינַת אֲוִיר רֵיקָנִי וְחָלָל, אֶלָּא הַכֹּל הָיָה מָלֵא אוֹר הָאֵין סוֹף הַפָּשׁוּט הַהוּא. וְלֹא הָיָה לוֹ לֹא בְּחִינַת רֹאשׁ וְלֹא בְּחִינַת סוֹף, אֶלָּא הַכֹּל הָיָה אוֹר אֶחָד פָּשׁוּט שָׁוֶה בְּהַשְׁוָאָה אַחַת, וְהוּא הַנִּקְרָא "אוֹר אֵין סוֹף".
וְכַאֲשֶׁר עָלָּה בִּרְצוֹנוֹ הַפָּשׁוּט לִבְרוֹא אֶת הָעוֹלָמוֹת וְלְהָאֲצִיל אֶת הַנֶּאֱצָלִים, לְהוֹצִיא לָאוֹר שְׁלֵימוּת פְּעוּלוֹתָיו, שְׁמוֹתָיו וְכִנּוּיָו, שֶׁהָיְתָה זֹאת סִבַּת בְּרִיאַת הָעוֹלָמוֹת.
הִנֵּה אָז צִמְצֵם אֶת עַצְמוֹ אֵין סוֹף בַּנְּקוּדָה הָאֶמְצָעִית, אֲשֶׁר בּוֹ בָּאֶמְצַע מַמָּשׁ, וְצִמְצֵם אֶת הָאוֹר הַהוּא, וְהִתְרַחֵק אֶל סְבִיבוֹת צְדָדֵי הַנְּקוּדָה הָאֶמְצָעִית.
וְאָז נִשְׁאַר מָקוֹם פָּנוּי, אֲוִיר וְחָלָל רֵיקָנִי מֵהַנְּקוּדָה הָאֶמְצָעִית מַמָּשׁ. וְהִנֵּה הַצִּמְצוּם הַזֶּה הָיָה בְּהַשְׁוָאָה אַחַת בִּסְבִיבוֹת הַנְּקוּדָה הָאֶמְצָעִית הָרֵיקָנִית הַהִיא. בְּאוֹפֶן שֶׁמְּקוֹם הֶחָלָל הַהוּא הָיָה עָגוֹל מִכֹּל סְבִיבוֹתָיו בְּהַשְׁוָאָה גְּמוּרָה.
וְהִנֵּה אַחַר הַצִּמְצוּם, אֲשֶׁר אָז נִשְׁאַר מְקוֹם הֶחָלָל וְהָאֲוִיר פָּנוּי וְרֵיקָנִי בְּאֶמְצַע אוֹר הָאֵין סוֹף מַמָּשׁ, הִנֵּה כְּבָר הָיָה מָקוֹם, שֶׁיּוּכְלוּ שָׁם לִהְיוֹת הַנֶּאֱצָלִים, וְהַנִּבְרָאִים, וְהַיְּצוּרִים, וְהַנַּעֲשִׂים.
וְאָז הִמְשִׁיךְ מִן אוֹר אֵין סוֹף קַו אֶחָד שֶׁלּוֹ, מִלְּמַעְלָה לְמַטָּה, הַמִּשְׁתַּלְשֵׁל וְיוֹרֵד תּוֹךְ הֶחָלָל הַהוּא. וְדֶרֶךְ הַקַּו הַהוּא הֶאֱצִיל, וּבָרָא, וְיָצַר, וְעָשָׂה כֹּל הָעוֹלָמוֹת כּוּלָם.
קוֹדֵם אַרְבָּעָה הָעוֹלָמוֹת הַלָּלוּ הָיָה אֵין סוֹף אֶחָד וּשְׁמוֹ אֶחָד בְּאַחְדוּת נִפְלָא וְנֶעֱלַם, שֶׁאֵין כּוֹחַ אֲפִילוּ בַּמַּלְאָכִים הַקְּרוֹבִים אֵלָיו וְאֵין לָהֶם הַשָּׂגָה בְּאֵין סוֹף, כִּי אֵין שׁוּם שֵׂכֶל נִבְרָא שֶׁיּוּכַל לְהַשִּׂיגוֹ, הֶיוֹת כִּי אֵין לוֹ מָקוֹם, וְלֹא גְּבוּל, וְלֹא שֵׁם.
האר"י. ספר "עץ חיים", חלק א', שער א'.
על מה סובבת החכמה:
שאלה זו כמובן עולה על כל בר דעת. וכדי לתת תשובה מספקת לשאלה זו אתן הגדרה נאמנה ומשומרת, כי חכמה זו היא לא פחות ולא יותר אלא סדר של שרשים, המשתלשלים על דרך קודם ונמשך, בחוקים קבועים ומוחלטים, המתחברים וקולעים למטרה אחת מאד נעלה, הנקובה בשם "גילוי אלקותו לנבראיו בעולם הזה".
"והנה בכללותה מתחלקת חכמה זאת לב' סדרים, המקבילים זה לזה ושוין זה לזה כמו ב' טפות מים. ואין הפרש ביניהם, רק שהסדר הראשון נמשך מעילא לתתא (ממעלה למטה) עד העולם הזה. והסדר השני מתחיל מעולם הזה והולך מתתא לעילא (ממטה למעלה) בדיוק בכל אותם הדרכים וההרכבות, שנרשמו משורשם בעת הופעתם והתגלותם מעילא לתתא... כי גילוי אינו מופיע כולו בבת אחת.אלא הולך ומופיע בהמשך זמן מסוים, אשר תלוי לפי זיכוכו של אותו המשיג, עד שיתגלו אליו כל המדרגות שמלמעלה למטה. ולהיותם מסודרים ובאים בהשגה בזה אחר זה, וזה למעלה מזה, כדוגמת שלבי הסולם, מכונים משום זה בשם "מדרגות""
הקדמה לתלמוד עשר הספירות, הרב יהודה אשלג, בעל הסולם
קנה) ולפי זה יש לשאול: אם כן למה זה חייבו המקובלים לכל איש ללמוד חכמת הקבלה? אמנם יש בזה דבר גדול וראוי לפרסמו: כי יש סגולה נפלאה לאין ערוך לעוסקים בחכמת הקבלה: ואע"פ שאינם מבינים מה שלומדים, אלא מתוך החשק והרצון החזק להבין מה שלומדים, מעוררים עליהם את האורות המקיפים את נשמתם.
פירוש: כי כל אדם מישראל מובטח בסופו שישיג כל ההשגות הנפלאות, אשר חשב במחשבת הבריאה להנות לכל נברא. אלא מי שלא זכה בגלגול זה, יזכה בגלגול ב' וכו', עד שיזכה להשלים מחשבתו שחשב עליו. והנה כל עוד שלא זכה האדם לשלמותו, נבחנים לו אותם האורות, העתידים להגיע אליו, בבחינת אורות מקיפים. שמשמעותם היא שעומדים מוכנים בעדו, אלא שהמה מחכים לאדם שֶׁיְּזַכֶּה את כלי הקבלה שלו, ואז יתלבשו האורות האלו בכלים המוכשרים.
ולפיכך, גם בשעה שחסרו לו הכלים, הנה בשעה שהאדם עוסק בחכמה הזאת, ומזכיר את השמות של האורות והכלים, שיש להם מבחינת נשמתו שייכות אליו, הנה הם תיכף מאירים עליו, בשיעור מסוים. אלא שהם מאירים לו בלי התלבשות בפנימיות נשמתו, מטעם שחסרים הכלים המוכשרים לקבלתם. אמנם ההארה שמקבל פעם אחר פעם, בעת העסק, מושכים עליו חן ממרומים, ומשפיעים בו שפע של קדושה וטהרה, שהמה מקרבים את האדם מאד שיגיע לשלמותו."