איה מהרי"ק 09/07/05
כאשר התבקשתי להרצות בפני כנס זה, תגובתי הראשונה היתה להתחיל לעבוד על רשימה של תחזיות הנוגעות לעתיד של מידע בספורט. כשהתחלתי לקרוא חומר לקראת ההרצאה ולחשוב על הנושא, התברר לי שייתכן ואיאלץ להנמיך את שאיפותיי: הניסיון לנבא את העתיד הוא משימה בלתי מדויקת בעליל. ולראייה: גם תחזיות שנעשו לגבי השנים הראשונות של המילניום החדש, התבררו כשגויות.
עוד התברר לי שלהרצות בפני קבוצה בינלאומית של מומחים למידע בספורט ולנסות לומר להם למה יהפוך המקצוע שלהם - זוהי התעלמות מהעובדה שלא ברור מה צופן העתיד בנוגע למידע בספורט. העתיד של המידע בספורט יוגדר על-ידי ההחלטות שאנשים יעשו, בין השאר על-ידי הקהל היושב כאן באולם.
לכן היום לא אנסה לתת לכם רשימה של עשר תחזיות לגבי העתיד. במקום זאת, אנסה לנחש יותר מאשר לנבא מה יעמוד בפנינו בעשר השנים הקרובות. בעיקר ארצה לבחון את ההשפעה של האינטרנט על ספריות הספורט, הארכיונים ומרכזי המידע.
איני מקורי במחשבותיי. כל אחד בתחום הספרנות יודע שאנשי המקצוע בתחום החלו להיות טרודים בנושא כבר החל משנות ה- 90, והם עדיין טרודים בו גם כיום. כלל הציבור עושה שימוש נרחב באינטרנט בעשור האחרון. לצמיחה ולבשלות של האינטרנט יש השפעה רבה על יצרני המידע בספורט, על צרכני המידע, ועל כל אלה מבינינו שעוסקים באיסוף וארגון מידע בספורט, על מנת להופכו לנגיש ללקוחות שלנו.
השפעת האינטרנט תמשיך להתחזק בעשר השנים הבאות. הדרך שבה מובילי התחום של המידע בספורט יגיבו לאתגרים ולהזדמנויות שהאינטרנט פותח בפניהם, היא שתגדיר למה ייהפכו ספריות הספורט, מרכזי המידע והארכיונים.
תגובות הספרנים לאינטרנט
ככלל, הספרנים הגיבו לאינטרנט באופן חיובי, אך רבים מהם מיהרו בתחילת הדרך להסתייג. הדואליות שבתגובות לא נבעה מפחד מפני מחשבים. הספרנים בעולם משתמשים במערכות מידע ממוחשבות כבר מעל 30 שנה. עם זאת, מערכות ממוחשבות שהופיעו כבר בתחילת שנות השבעים נוצרו סביב ועבור הספרן. הם אפשרו לספרנים שליטה ובקרה, או לפחות נתנו להם תפקיד מרכזי באופן בו אחרים עשו שימוש במידע.
האינטרנט שינה את המגמה. דפדפנים ומנועי חיפוש שהפכו את האינטרנט לנחלת הציבור כולו בשנות התשעים, לא פותחו עבור ספרנים - אלא עבור הציבור הרחב. והקהל הרחב, שקיבל כוח חדש לידיו, חיבק את הטכנולוגיה החדשה בהתלהבות. עובדה זאת - בצירוף ההתפתחויות במו"לות אלקטרונית והקלות המתפתחת שבה אפשר להפוך מסמכי נייר לקבצים דיגיטליים ובכך לאפשר חיפוש חופשי בטקסטים מלאים - מהווים איום לא רק על הסמכות והמומחיות של הספרנים, אלא על עצם תפיסת הספריות המסורתיות כמוסדות.
הדיון בין הספרנים והארכיונאים בנוגע לאינטרנט נובע, לדעתי, מהפחד שלהם מכך שצמיחת האינטרנט כטכנולוגיה המונית ועממית, תהפוך את הספריות, הארכיונים, ואת העובדים בהם לבלתי רלוונטים. הדאגה הגיונית, ומובן בעליל שהיא גורמת לאנשים לדאוג הן לעתידם האישי, כמו גם לגורל המוסדות שהם בנו וטיפחו.
ספריות ומרכזי מידע מכל הסוגים, כלליות או מיוחדות, חשים זה מכבר בהשפעת האינטרנט. לפני שאפנה לבחינת השפעת האינטרנט על ספריות הספורט, אדון בהשפעת האינטרנט על ספריות בכלל.
הוויכוח על עתיד הספריות
הוויכוח לגבי עתידן והישרדותן של הספריות קדם להולדת האינטרנט. הרעיון שניתן להחליף את הספריות במערכות אוטומטיות, הוא לפחות בן חצי מאה. לדוגמה, בשנת 1945 ואנאבר בוש (Vannevar Bush) הציג מערכת בשם MEMEX, מערכת חיפוש ממוכנת, שמזכירה את ההיפרטקסט של היום. בוש ואחרים, שהאמינו שספריות אינן מסוגלות לעמוד בפני התפוצצות המידע, המשיכו להציע פתרונות דומים במשך כמה עשרות שנים. בשנת 1976, בכנס בפינלנד, ניבא לנקסטר את הופעתה של סביבת מחקר ללא נייר. בספרו משנת 1978 הרחיב בנושא, ואמר כי אבד הכלח על הספרייה כמוסד שמאחסן אוספים פיזיים. במאמר משנת 1985, טען לנקסטר כי "הלכנו כבר דרך ארוכה מאוד לקראת חברה-ללא-נייר, עד שקשה לראות מה יכול לקרות שיהפוך את המגמה הזאת". עשר שנים מאוחר יותר, כאשר האינטרנט נהפך לפופולרי ונפוץ, חזו גורדון בל וג'ים גריי ממיקרוסופט שתוך חמישים שנה "כמעט כל המידע יהיה בסייבר-ספייס, כולל כל הידע והעבודות היצירתיות. כל המידע על אובייקטיבים פיסיים, כולל בני-אדם, בניינים, תהליכים וארגונים - יהיה מידע מקוון. זוהי מגמה גם רצויה וגם בלתי נמנעת". התרחבות השימוש באינטרנט באמצע ובסוף שנות התשעים הוסיפה דחיפות לדיון שכבר היה קיים לגבי עתיד הספריות.
בפועל ניתן לדבר על רצף של אפשרויות:
בקצה אחד נמצאים אלו המנבאים כי שהספריות תפסקנה להתקיים. הטיעון של קץ-כל-הספריות אומר שהאינטרנט ומקורות דיגיטליים אחרים יהפכו את הספריות ללא-רלוונטיות. מידע, כך נטען, יהיה זמין עבור כל אחד בכל מקום בו תהיה לו גישה לחומרה המתאימה. אנשים לא יצטרכו ללכת למקום פיזי שהיום קוראים לו ספרייה. אנשים צעירים, בעיקר בארצות מפותחות, גדלים היום בסביבת מידע אלקטרוני. כלי חיפוש המידע היחידים שהם משתמשים בהם - הם אלקטרוניים. הדור הזה הוא מחונן מבחינה טכנולוגית, ולא יסתפק בפחות מהיעילות והידידותיות הטמונה במסמכים מקוונים, מנועי חיפוש בטקסט מלא, והיפר-טקסט. רק החודש הזה (מאי 2005) דייויד בל, היסטוריון באוניברסיטת ג'ון הופקינס הגן בשכנוע רב על תאוריית קץ-הספריות, כאשר כתב שבגלל "מהפכת האינטרנט... ההשכלה צועדת בכיוון של עתיד-ללא-ספרים.... ספריות בתורן תהפוכנה למרכזים וירטואליים לשליפת מידע, שימוקמו קרוב לוודאי הרחק מהקוראים שלהן... הופעתן של ספריות-ללא-ספרים, או כמעט-ללא-ספרים היא בעוצמה כזאת שאי אפשר לשנות זאת חזרה...".
האוחזים בקו מחשבה זה, לפחות בארצות-הברית, מחזקים את טיעונם באומרם שהשימוש בספריות ובמקורות מידע מבוססי-נייר ירד בצורה חדה ככל שהאינטרנט הפך לדומיננטי ונפוץ יותר. הם מצביעים על נתונים כמו אלו שפורסמו בשנת 2001, במאמר ב- Chronicle of Higher Education, שנקרא "הספרייה הנטושה". במאמר נכתב שמספר הכניסות לספרייה ומספר ההשאלות ירד באפן דרמטי החל מאמצע שנות התשעים. זמן קצר אחרי הופעת המאמר סופר על מנהל קולג' מסוים שאמר למנהל הספרייה שלו: "אני לא מאמין שאנחנו צריכים ספריות".
מהצד השני של הרצף נמצאים אנשים שגם בעת היותם מודעים לעובדה שהשינוי בסביבת המידע הוא מהיר, וימשיך להתפתח כך, לדעתם השמועות והדיווחים על מות הספריות הן מוגזמות ביותר. את הטיעונים שלהם ניתן לסכם באופן הבא:
המעבר הטוטלי מפורמט נייר לפורמט דיגיטלי אינו רצוי, וגם אינו אפשרי. ספרים הם טכנולוגיה גמישה, פונקציונלית וידידותית. אפילו ביל גייטס בעצמו ציין כי במיקרוסופט, אם אורכו של מסמך הוא יותר משלושה עד ארבעה מסכים - אנשים מדפיסים אותו על גבי נייר.
אין שום הוכחה שמצביעה על כך שהקמה ואחזקה של אוספים דיגיטליים עולה פחות מאשר הקמה ואחזקה של אוספי נייר. תהליך הדיגיטציה הרטרוספקטיבית של אוספים הוא תהליך יקר מדי עבור רוב המוסדות, והמרה מנייר לפורמט דיגיטלי כרוכה בהרבה מקרים בחציית גבולות משפטיים.
הטיעון החזק של אלה הדוחים את תאוריית קץ הספריות, הוא זה שבני האדם הם חיות חברתיות. בני האדם מחפשים מקומות להתאסף בהם, ולהיפגש מבחינה חברתית ומבחינה אינטלקטואלית. ספריות ציבוריות ואקדמיות, במיוחד ספריות אקדמיות, הן מקומות כאלו. הספרייה כ"מקום" אשר בנוי מלבנים ומלט, תמשיך להיות בעלת ערך.
אנשים המטילים ספק בטיעון שהספרייה כ"מקום" תיעלם, מביאים נתונים משלהם המראים כי אחרי הירידה באמצע שנות התשעים, ספריות רבות, בעיקר ספריות אקדמיות, שענו לצרכים המקוונים של התלמידים, ואשר במודע גם קידמו עצמן כמרכזים חברתיים, דיווחו על עלייה במספר הכניסות לספרייה ובמספר ההשאלות. ועדיין, גם אנשים אלו מכירים בעובדה שדפוסי השימוש בספרייה כ"מקום", השתנו בהשפעת האינטרנט. לדוגמה, אנדרו ריצ'רד אלבנס, במאמר משנת 2003 ב Library Journal , ציין כי הספריות האקדמיות בארצות-הברית מדווחות על ירידה במספר שאלות היעץ ובשימוש בכתבי עת. ספרייה אחת דיווחה על ירידה של 76% בשימוש בכתבי עת מודפסים בין השנים 1993 עד 2003. ספרייה אחרת דיווחה על ירידה של 80%.
אלה המאמינים כי יש עתיד לספריות, טוענים שכבר עכשיו ספריות רבות הפכו לספריות מעורבות, "ספריות כלאיים", (Hybrid Library) או "ספריות שער" (Gateway Library), המספקות תערובת של מקורות מודפסים ואלקטרוניים. ספריות מעורבות, על-פי חוקרים אחדים, תהיינה מקום פיזי. כלומר, הן תהיינה בניין שבו נמצאים חומרים מודפסים, לצד חומרות ותוכנות הנחוצות להשגת מידע מקוון. הן תהיינה משופעות במקורות אלקטרוניים ותאוישנה על-ידי ספרנים שיתמחו בשימוש במקורות אלו. כריס ראסברידג', תומך נלהב במושג "הספרייה המעורבת", טוען כי ספרייה מעורבת מייצגת יותר מאשר "תקופת מעבר לא נוחה מהספרייה הקונוונציונלית לספרייה הדיגיטלית". היא מייצגת מודל שלם בזכות עצמו אותו ניתן לפתח ולשפר ביעילות.
עלינו לחכות ולראות אם יצדק ראסברידג' באומרו שלא מדובר בתקופת מעבר בדרך לספרייה הכל דיגיטלית. לא סביר הוא כי בעשור הקרוב של מהפכת האינטרנט איזושהי ספרייה ציבורית או אקדמית תפסיק את השימוש בספרים. עם זאת, העתיד הרחוק יותר עדיין אינו ברור. כמו שעדיין לא ברור, אף בטווח הקצר, כיצד הספרייה המעורבת תשלב ותאזן בין מקורת הנייר והמקורות הדיגיטלים שלה.