מה הסיפור שלך? | מה את רוצה?
האם יש לך תשובה ברורה על השאלה ‘מה אני באמת רוצה’?
מוקדש באהבה למעיין ולאריה שלה
בניגוד לקלות היחסית שבה כל אחת מאיתנו מגדירה לעצמה את הדברים שהיא לא רוצה, קשה הרבה יותר להגדיר באופן חיובי ומדויק את מה שאנחנו כן רוצות ושואפות להשיג.
“איזו קריירה את רוצה לעצמך?” שאלתי את חברתי, לאחר שאמרה לי בזעם מהול בייאוש, שהיא לא רוצה להמשיך דקה נוספת בעבודתה הנוכחית. אבל היא לא ידעה לאמר לי מה היא רוצה בדיוק, וזה הפך את השיחה למתסכלת עוד יותר. המצוקה שלה היתה ממשית וגם שלי. אם היא לא יודעת מה היא רוצה, איך אפשר לעזור לה?
הקושי להגדיר את הרצון אינו פשוט. אבל כל עוד לא נענה במדויק לעצמנו על השאלה ‘מה אני רוצה?’ לא נוכל להתקדם הלאה, לקראת השגתו של אותו דבר. כל עוד לא נתכנת את הרצון שלנו לקראת מטרה ברורה, מן הסתם לא נגיע לשם. כל GPS יודע זאת.
האם שמתם לב לציוריות הטמונה בביטוי “שביעות רצון”? הרצון שלנו מצטייר ממנו כמין יצור שצריך להאכיל ולהשביע. מצב קיומי תמידי, שבו חי בתוכנו המתח בין רעב ל’עוד’ -מול – שובע וסיפוק שמקנה ה’יש’. היחס בין מספר הפעמים שבהם אנחנו שבעי רצון לבין מספר הפעמים שבהם אנו חשים חוסר שביעות רצון הוא המאזן הפרטי שלנו בהקשר למושג ‘אושר’. אפשר לאמר שבמידה רבה אנו מוגדרים על ידי המאזן הזה.
מי שכבר מכיר אותי יודע, שמבחינתי כל מה שאנחנו צריכים לדעת כבר כתוב מזמן בספרים, בסיפורי ילדים ובאגדות. גם על הרצון שלנו אפשר ללמוד הרבה משם.
בסיפור המפורסם “הדייג ודג הזהב” מספרים לנו על אשת הדייג שלא ידעה שובע, ושתמיד רצתה עוד ועוד עד שאיבדה את כל מה שהשיגה. זהו סיפור שהרובד הברור ביותר שלו מדבר על חמדנות כתכונה אנושית מסוכנת, אבל יש שם עוד כמה עניינים.
כבר במבט ראשון ניתן לראות שהסיפור יוצא דופן בנוף של סיפורים מסוגו, המסתיימים בד”כ בסוף טוב ומרגיע. הסיפור הזה דווקא מסתיים באופן מעצבן וקודר, עם מוסר השכל חינוכי כל כך, בלי שום חיוכים.
בקריאה שלי הסיפור הזה לא עוסק רק בחמדנות. אני קוראת כאן על אישה שלא ידעה להגדיר לעצמה ולעולם את מה שהיא רוצה באמת. ואולי מה שמוצג כחמדנות היה אולי בסך הכל סוג של ניסוי וטעייה של גברת יותר מידיי מבולבלת ולא סגורה על עצמה, שלא הצליחה לענות בצורה ברורה על השאלה ‘מה אני רוצה’?
בספר הילדים “האריה שאהב תות” סיפרה תרצה אתר בכישרון רב על אריה שביקש מאמו הלביאה לאכול דווקא תות ביער שלא היו בו תותים. אני קוראת את הסיפור בעין מחויכת, ורואה שמדובר בעצם באריה, שהרשה לעצמו להיות מחובר מאוד לצד הנשי שלו, ולהפגין מניירות של בכי, רגישות וטעם קולינארי צמחוני. הרצון שלו עוד לא אולף על ידי סביבה שמגדירה מה כדאי לרצות ולעשות, ולכן הוא פעל בצורה עצמאית, והפליג במחוזות הדמיון והצמחונות שלו. כשסוף סוף השיג האריה הזה תותים מילדים שהגיעו ליער הוא אכל מהם כמויות אדירות.רק לאחר שהתמלא באדום-האדום הזה הודה כי למעשה: “זאת היתה סתם טעות, כל העניין הזה עם התות”. המפגש של הרצון שהשתלט על האריה עם המציאות שלו הוא רגע של התבוננות אמיתית שבו האריה מביט פנימה, בבגרות שלא היתה שם קודם ומבין משהו חדש על עצמו. גם הקוראים יכולים לפשפש בזיכרונם ולדלות משם אירועים בהם נפלו בבור דומה.
הספר מסתיים בצורה דידקטית, כאשר תרצה אתר מתעקשת לאמר לנו במפורש שהאריה למד לקח ומאז אוכל כל מה שאמא שלו נותנת לו. אני סלחנית כלפי הגימור הזה, למרות שהוא מיותר, כנראה בגלל שהסיפור הצליח בצורה כל כך חיננית להעביר עולם שלם של תובנות:
האריה שאהב תות ורצה אותו כל כך מעביר לנו את הידיעה הכואבת שהרצון שלנו הוא לעיתים טיפשי,ילדותי ולא רציונאלי. האריה אהב אולי את האידאה של ‘תות’, אך בחיים כמו בחיים, אם אתה אריה הקטע שלך הוא לא תותים.
הרצון שלנו שמניע אותנו לכיוונים מסוימים מונע לעיתים מאי-ידיעת העובדות והוא רק השתקפות של דברים או שמענו עליהם, ובעצם אין לנו מושג אמיתי לגביהם.
בסרט המשעשע ‘מה נשים רוצות?’ מל גיבסון מקבל במפתיע יכולת-על ומצליח לשמוע את מחשבותיהן הכמוסות של הנשים סביבו מבלי שהן ידעו זאת. כך הוא מצליח לראשונה להבין מה נשים רוצות, משימה שגברים רבים נכשלו בה…
אבל לפני שגברים יגלו בדרכי-קסם מה אנחנו באמת רוצות, הלוא קודם כל עלינו לפצח את החידה.
השאלה שכל אחת מאיתנו צריכה לשאול את עצמה היא – מה אני באמת רוצה? שווה לדעת את התשובה.
יעל רותם.
תגיות: האריה שאהב תות, הדייג ודג הזהב, יעל רותם, מה הסיפור שלך, רצון, תרצה אתר