טעויות שהורים עושים – מאמר ראשון בסדרה – נוני משולם – ייעוץ משפחתי
טעויות שהורים עושים – מאמר ראשון בסדרה
מהן הטעויות הגדולות שהורים עושים? כיצד ניתן למנוע אותן?
בסדרת מאמרים זו אספר לכם בדיוק ממה כדאי לכם להימנע, וכמה תוכלו כולכם להרוויח מכך – אתם, בני או בנות הזוג שלכם וכמובן הילדים המקסימים שלכם.
בעזרת המאמרים הללו תוכלו ללמוד כמה טיפים שיעזרו לכם בהתנהלות היומיומית עם ילדכם ובני משפחותיכם.
לפני הכול זכרו תמיד: כולנו אוהבים את ילדינו. רובנו עושים כמיטב יכולתנו לחנך אותם, לגרום להם הרגשה טובה, ליצור אצלם ביטחון עצמי ולחנכם לעצמאות.
כולנו הורים מספיק טובים, רובנו רוצים להיות טובים יותר.
הצטרפו אליי ויחד נהפוך את הבית למקום יותר בטוח, אוהב ומקבל.
טעות ראשונה: אנחנו "מושכים" יותר מידי זמן עם הילדים.
כשאנחנו פונים אל הילד בנחמדות ומבקשים ממנו לעשות משהו, למשל להיכנס מקלחת, להתלבש, לאכול, להפסיק להשתולל במשחק, לעזוב את הטלוויזיה או כל דבר אחר שמעניין אותו באותו הרגע, במקרים רבים הוא יסרב, יתעלם, יצפצף עלינו וימשיך בשלו.
חלקנו גם מוסיפים: בבקשה, נו אני מתחננת, תהיה ילד טוב, אם תעשה את זה אז תקבל… אני אתן לך, אני אקנה לך… אמירות בסגנון כזה או אחר שאמורות לשכנע את הקטנטנים לעשות כבקשתינו.
אנו חוזרים על דברינו שוב ושוב פעמים רבות ללא הועיל.
ככל שאנחנו מבקשים ומקבלים סירובים, כך אנו מרגישים את הכעס בתוכנו מתגבר והסבלנות שלנו הולכת ופוחתת, עד שבסוף אנו "מתפוצצים" וצועקים על הילד, מעליבים אותו, פוגעים בו ומתנהגים אליו בחוסר כבוד.. ואז לוקחים או מרימים אותו בכוח, כשהוא בוכה ומשתולל ואנו ממשיכים לצעוק ולהשפיל אותו.
וזה כמובן "לא באשמתנו", אנחנו אוהבים אותו מאד ובאמת שניסינו לעשות את זה בצורה נחמדה ועדינה ואם הוא לא היה מסרב הכול היה נגמר אחרת.
אם כך, מדוע אנו חוזרים על התנהגות זו פעם אחר פעם, יום אחר יום?
הסיבה הנפוצה היא שאנחנו באמת רוצים להיות הורים יותר טובים ורוצים לגרום לאושר לילדינו. אנו רוצים לממש את הפנטזיה של הורות רגועה, שלווה ו"כיפית" לנו ולילדים.
אך לילדים יש רעיונות ורצונות אחרים. אנחנו מנסים ב"טוב" וכשזה לא עוזר אנו כועסים.
הכעס (עליו עוד ארחיב במאמרים הבאים), מאפשר לנו "להתפוצץ" ולבצע פעולות לא נעימות כלפי ילדינו שהיינו מעדיפים להימנע מהן.
חלק מהאמירות הנפוצות הן, "הוא משגע אותי", "מטריף אותי", "מוציא אותי מהכלים", "אני לא יודעת מה לעשות" ועוד.
יש תחושה של חוסר אונים, של אשמה שמביאה את הכעס. כעס על עצמנו ועל הילדים – כעס אותו אנחנו מנסים לשמור בפנים אך העייפות, העצבים מיום רע שעבר עלינו, הלחצים הכלכליים, הזוגיים המשפחתיים – הכול מוביל להתפרצות הרגשות ודווקא על הילד שלנו שאותו אנחנו אוהבים יותר מכל.
במאמר זה אציע פתרון ראשוני שאינו עומד לאורך זמן בפני עצמו. פתרון שיוריד את הלחץ בבית בהתחלה ובהמשך נלמד כיצד להמשיך לטפל בהתנהגות מפריעה של ילדים:
– עשו בהתחלה מה שממילא אתם יודעים שתעשו בסוף ועשו זאת ברוגע יחסי –
תחילה ננסה משחקי הסחה שמגרים את סקרנותם ואת יצר המשחק שלהם. נעשה זאת למשך זמן קצר- דקה או שתיים.
אם אנו רואים שאין היענות נפעל ביעילות
לדוגמא, כאשר אנחנו רוצים שהילד יסיים את עיסוקיו וייכנס להתקלח, במקום לבקש שוב ושוב, כאשר בכל בקשה אנו מרגישים שרמת הנחמדות והסבלנות שלנו פוחתת בעוד רמת העצבים עולה, נאמר לילד: אני רואה שאתה משחק עכשיו במשחק שלך. בעוד חמש דקות ניכנס למקלחת.
לאחר שהזמן יחלוף נבוא שוב ונאמר לו: עברו חמש דקות, עכשיו נכנסים למקלחת.
אם הוא עדיין עומד בסירובו נוכל לומר: אתה יכול לבוא לבד או שאני אקח אותך.
אם הילד ממשיך לסרב או מתעלם נגיד לו בפשטות: ״הפעם אני אקח אותך״ וניקח אותו (לא בכעס) בלי לומר עוד מילה, בלי להתווכח ובלי לצעוק.
סביר להניח שהילד יצעק, יבכה וישתולל בידיכם.
אני יודע שזה קשה מאוד לעשות זאת לילדינו, בעיקר כשאנחנו לא כועסים. זה נותן לנו תחושה של הורים פחות טובים. אך זכרו את התוצאה. אנו עושים את אותו הדבר שהיינו עושים בכל פעם, רק ברוגע יחסי, ללא צעקות וללא השפלה של הילד. אנו עושים זאת ביעילות ובמהירות, ואת הזמן הרב שהיה מתבזבז על תהליך המקלחת בעבר, נוכל להקדיש לזמן איכות.
דוגמא נוספת: כאשר הילד אינו משתף פעולה ואינו רוצה להחליף בגדים
דבר ראשון כמו תמיד: הסחה.
במידה וזה לא עוזר, לאחר דקה או שתיים נאמר בנועם וברוגע: ״אתה יכול להתלבש לבד או שאני אלביש אותך״.
נכון שאולי הוא יצעק ויבכה וישתולל כשנלביש אותו. אולם זכרו שממילא הוא היה עושה את זה כפי שעשה בכל בוקר או ערב, רק שהפעם זה יהיה ביעילות ובמהירות, ושוב ללא צעקות וללא השפלה או אמירות פוגעניות כלפי הילד.
כך נעשה בכל הפעמים הבאות. עם הזמן הילדים מפנימים התנהגות זו ומתחילים לנהוג בהתאם.
טעויות שהורים עושים – לא נותנים לילדים מטלות...