ינואר 2013 ~ מר קדמוני
מכתב גלוי לשרת הבריאות
אחת ביד ואחת במסך אהבתי את העטיפה. יש עליה ציורי פרה היסטוריים והכותרת מעניינת ומושכת.
אהלן דעאל,מה אתה אומר על אכילת תמרים, סילאן וכו׳?מה לגבי שאר הפירות היבשים?האם ישנם פירות שניתן להרבות בהם יותר וכאלה שצריך למעט?
מאז עברו מאה -מאתיים שנים, מדינת ישראל קמה אבל במקום להתחיל לאכול פירות טריים בט"ו בשבט המשכנו את המסורת להביא פירות יבשים מארצות ניכר, ועכשיו הדבלים מגיעות מתורכיה והתמרים מירדן ושאר הפירות היבשים - מתיאלנד או עוד מקומות אקזוטיים. רק לא מהארץ. אבל פירות יבשים הם שם קוד לא רק לפירות אלא גם לאגוזים, לזרעים ולגרעינים (חמניה, דלעת). קיצורו של עניין, לא כל הפירות היבשים נולדו שווים ולכן ניתן בהם סימנים שיהיה לנו לבריאות גם.
דבלים כמעט תמיד הן מתורכיה ועם סוכר. אני לא אוכל אבל לזכור שריכוז הסוכר בהן גבוה במיוחד. חלקן גם עוברות עיבוד כימי. משמשים מיובשים הם על פי רוב רעל של ממש. חוץ מסוכר מוסיפים להם גופרית כדי שיקבלו את הצבע הכתום האטרקטיבי יותר (משמש מיובש אורגני יהיה לעולם חום). באופן דומה כל שאר המיובשים כמו קיווי, אננס, מנגו - עשירים מאוד בסוכר ואין בהם מאומה מועיל. שלא לדבר על לדר. שזיפים מיובשים טובים למאפים וליציאות.
בננה מיובשת - ב99% מהמקרים היא למעשה מטוגנת או אפויה בשמן דקלים מאיכות נמוכה במיוחד, ועם מעט סוכר גם. לא לדעת. חמוציות מיובשות - יש בחנויות טבע ללא סוכר אבל כן עם תוספת מיץ תפוחים. זה פתרון נחמד להוסיף לגרנולה. חמוציות עשירות מאוד מאוד בנוגדי חימצון וזה נשמר לזכותן. והכי טוב חמוציות ופירות יער טריים קפואים (אבל יקר רצח).
אגוזים למניהם - אפשרי. מלך האגוזים הוא המקדמיה העשיר בחומצות שומן חד-בלתי-רוויות, ואין בו כמעט כלל אומגה 6. הלא-קלויים טעימים יותר. שאר מיני האגוזים - קשיו, פקאן, מלך, שקדים, לוז, צנוברים וכו' - אם אתם קונים אותם קלויים שימו לב שבדרך כלל הם נקלים עם תוספת שמן תעשייתי, ולכן קנו במקום שקולים בעצמם ויודעים לענות לכם איך וכיצד הם קלויים, או שתקלו בעצמכם בבית. 5 דקות. בוטנים - סופר אלרגני, קטנייה ולא אגוז, עשיר באומגה 6 ואין בו מאומה מועיל. אנחנו לא אוכלים אותו. רק רע בא ממנו.
זרעים וגרעינים - חמניה, דלעת, אבטיח - מה יש לומר. אלו לא מזונות קדמוניים אלא חקלאיים ובהתאם הם עשירים לעייפה באומגה 6 ותועלת לא צומחת מהם. לא נאכל אותם. אופציות מתקדמות לרציניים: חרובים. אני חושב שזה סימן מתאים יותר לחגיגות הפירות בארץ ישראל. זהו הפרי האותנטי שלנו, הוא אינו מבוית, רמות הסוכר בו נמוכות מאוד, הוא מוזר ומשונה הן למראה והן לטעם, והוא קדמוני להפליא. עכשיו זו העונה. ספרו לנו: האם אכלתם אי פעם חרובים. האם אתם כמו דומים לחנינא עליו אומרת המשנה "חנינא בני, די לו בקב חרובין מערב שבת לערב שבת" (תענית דף י א)? ההייתם שורדים את שבת ט"ו בשבט על תפריט שכולל מים וחרובים בלבד?
בלי לתת לה או לעצמי הסבר טוב למה ומדוע, אמרתי לא. לא רציתי. אמרתי, תלכי את.
את רוצה לשיר את השירשיביא לך אהבהלהילחם במה שמפחיד אותךתהיי חזקהלבטא את השמחה שבך שנדחקהזה מאז וזה עכשיואת יודעת מה חסרותגלי איךלהביא את זה עכשיובשבילךבשבילך והן שרו את זה עם חיוך, אוחזות ידיים,
דעאל בוקר טוב. מאד מאד רוצה לדעת מה עמדתך לגבי תבלינים. במה מותר להשתמש ובמה לא?מצפה לתשובתך - לאה
האם לא עדיף פרי בהרבה על מקבילות ממתוקות אחרות (גם שוקולד מריר 85% קקאו)? מצאתי תחליף סוכר מנצח... הוא נקרא "פלטינוז" (שם מסחרי של הסוכר. אנני זוכר את שמו המדעי), הוא מופק מסוכר, שבתהליך כלשהו הופרדו ממנו הפחמימות (!). הוא מתפרק לאט מאוד, לא גורם לגוף לייצר אינסולין/אי סבילות לאינסולין, לא פוגע בשניים בכלל (בגלל הפירוק הכ"כ איטי) ולמרות זאת הוא מתוק פי 600 מסוכר. מה דעתך עליו? כתבתי לא מעט על סוכר. וודאי שפרי עדיף על סוכר וגם פירות יש לצרוך במידה. אני לא משתמש בממתיקים מלאכותיים. הם מרמים את הגוף, מרגילים אותו למתוק ומעודדים הפרשת אינסולין אפילו שאין באמת צריכה קלורית מפחמימות. אני לא מכיר את התחליף הספציפי שאתה מדבר עליו. כתוספת מדי פעם לעוגה או ממתק זה סביר אבל אני בהחלט לא ממליץ כחלק מהתזונה הרגילה.
(כתב לי בחור עם מגבלה פיסית קשה ביותר) אין לי פירור ספק שקרוספיט הוא אימון טוב בהרבה ונכון גם מעשית וגם בריאותית, מכל ענף אחר. אבל מה יעשה מי שמוגבל כמוני ומכשירים עוזרים לו לייצב את גופו. מה עושים? האם כל מה שאי עושה כנכה - שרחוק מהמושלמות הביצועית של אימוני מכשירים או אימונים חדגוניים אחרים (שחיה, הליכה, הייתי מת גם לריצה...) אינו בבחינת קרוספיטינג?
אני הולך לבקש הפניה לביצוע בדיקות דם - לראשונה מאז התחלתי בדיאטה הזו (אני תומך נלהב שלה, יש לציין). לצערי, אין לי בדיקות דם מלפני הדיאטה אלא רק מלפני כשנה וחצי. בכל אופן, אילו בדיקות, ספציפיות, עלי לבקש?תוכל, להמליץ לי, בבקשה, על "רשימת המכולת" שעלי לבקש מהרופא שלי? תודה מראש, דורון. אני חושב שכדאי לעשות בדיקות בסיס לפני שמתחילים בדיאטה קדמונית, בעיקר כדי לקבל תמונת מצב. מדדים חשובים יהיהו רמת סוכר בצום וטריגליצרידים בדם. אלה ואחרים כמו כולסטרול כלולים בסט הבדיקות הרגילות (כימיה בדם, פרופיל שומנים בדם). בנוסף, שווה להתעקש לבצע בדיקת ויטמין D! אפשר לבקש להוסיף בדיקת CRP (מדד מסוים לדלקתיות) ובדיקת A1C לרמת ההמוגלובין המסוכר (יהיה גבוה בתזונה עשירת פחמימות. היינו כמה סוכר נדבק לך לתאי הדם האדומים), אם כי אני לא משוכנע שיש צורך אם אין סיבה. הרופא סביר שלא ירצה. לא קריטי בעיני.
שלום מר קדמוני.אני אוכל כל בוקר 6 ביצים חביתה בחמאה, האם יש איזה שהיא בעיה עם זה?שאלה נוספת, אני מת על רימונים, אני מסוגל לאכול 2 רימונים גדולים ברצף, אני מניח שזה לא הדבר הכי בריא, רציתי רק לדעת עד כמה בדיוק זה לא בריא ומה הנזקים.כמו"כ מה בנוגע לאכילת ארב'עס (חומוס) בשבת?בתודה מראש, אברהם.
(ההדגשות שלי) אחר כך בא ראיון עם הפרופסור המעונב שמספר איזה יופי טופי להם שם בפינלנד שהצליחו למגר את הרשע ולחסל את המפלצת הנוראה מכולן - ההשמנה. לו הייתי פחות ספקן, הייתי מרגיש ששיר פורץ מתוך גרוני ותקווה גדולה היתה ממלאת את ליבי.
Dietary changes in Finland during the last decades have been mainly beneficial: less saturated fat and salt, more fruits and vegetablesDietary challenges: energy intake vs. expenditure, saturated fat, vitamin D, folate, sugars, alcoholNutritional monitoring of children is urgently neededObesity is increasing, especially among men and in childrenDiabetes is increasing
כן. אלו מסקנות 2012 להזכירכם. מאותה פינלנד.
. אוקיי.
מומחיות מול רוחביות: אני לא זוכר איזה זוכה פרס נובל אמר זאת אבל להגדרתו: "מומחה הוא מי שעשה כל טעות אפשרית בתחום צר במיוחד". יפה, נכון ועצוב מעט. העולם הקדמוני טיפח מומחיות רלוונטית לשרידות והעולם המודרני מקדש את המומחיות באשר היא מומחיות. יש מי שמומחה בביולוגיה של יצורי מעמקים חסרי חוליות, יש כותבי קוד המתמחים בתת-נישה מסוימת במיוחד והחברה שלי מתמחה בחיבור בנקים לרשתות סליקה... בקיצור, כל תחום והמומחים שלו.
עולם העבודה העסקי מתגמל את המומחים ומשמר אותם. אבל בו בזמן, היום כל מעסיק יודע שמומחיות אינה חזות הכל. בזמנים של שינוי (=שזו המציאות למי ששכח), המומחיות הופכת לעתים להיות לא רלוונטית. אירלנד למשל הצמיחה את גדולי האורתופדים המתמחים בשיקום ברכיים. למה? כי ל IRA היתה נטיה בשנות השבעים לירות למתנגדיהם כדורים בברך. אורתופדיית הברכיים באירלנד כתת-מומחיות פרחה. הבעיה שבשנות ה90 כמדומני נחתם הסכם שלום באירלנד ומומחי הברכיים נותרו משועממים והיגרו למדינות מסוכסכות אחרות. באופן דומה קצב השינויים העצום שמתרחש סביבנו מותיר מומחים רבים שלא השכילו להתפתח כחסרי מעש. לאור זאת עולם העסקי מעריך יותר ויותר אנשים שהם resourceful כלומר בעלי יכולות נרחבות בתחומים רבים ועדיין מסוגלים ליצר ערך גבוה במיוחד בתחום ספציפי. יתרונם של בעלי התושיה והידע הנרחב והרוחבי הוא שמאומה לא יכול לעצור אותם. הם נתקלים בקיר אז הם מצליחים לעבור מעליו (או דרכו). והאדם הצייד לקט היה resourceful, בהגדרה. הוא ידע לזהות מאות סוגים שונים של צמחים, לטפל בפציעות ביעילות, הוא ידע להדליק אש, לבנות כלי נשק, לזהות בעלי חיים לפי עקבותיהם, להכיר את רוחות השמים ואת תנועת הכוכבים, לנווט ועוד. אין זו רשימה של מיומנויות פיסיות אלא בטווח נרחב מאוד של ידע יישומי, שניגשים אליו ומשתמשים בו לפי הצורך, ההקשר או העונה. מעט בוטניקאים מומחים בימינו יודעים על צמחי מרפא וצמחי מאכל כמו בן שבט טיפוסי ביערות האמזונס. זה לא שאנו צריכים עכשיו להתחיל ללמוד לטפס על עצים ולפרק פרות (זה נחמד אבל לא ממש קריטי להצלחה בעולם העסקים), אבל אנו בהחלט יכולים לשאול את עצמנו האם אנו מספיק נרחבים, מסוגלים, ואמיצים כדי לשלוט בעוד תחומים ולא רק בתחום המומחיות הצרה שלנו. האם אנו רוכשים כל הזמן ידע נוסף ורלוונטי? כדאי מאוד שכן.
יכולת אדפטציה: המומחים שנכשלים הם המומחים שלא מסוגלים להשתנות. צלמי סטילס שלא השתלטו על עולם הדיגיטל גילו יום אחד שקודאק כבר לא קיימת. חנויות ספרים שלא עברו לאינטרנט גילו שמישהו השאיר אותם מאחור. מעצבים גרפיים שלא הסתגלו למחשב הוכחדו יחד עם הדינוזאורים, מנהלי IT שלא עברו לענן כבר לא רלוונטיים, כותבי קוד קובול שלא למדו Java מחפשים עתיקות, מפתחי אפליקציות ipad שלא עברו גם לאנדרואיד מחפשים את השוק ועוד דוגמאות עד אינסוף. אין רגע דל ואין שהות לעצור לרגע. המציאות משתנה בקצב מעורר השתאות ולכן היום הארגונים העסקיים מחפשים בראש ובראשונה אנשים שמסוגלים ללמוד מהר ולהתאים את עצמם למציאות החדשה טוב יותר מאחרים. השתנה מהר או שתעלם מהר מאוד. אחד הדברים המייחדים ציידים לקטים הוא יכולתם להשתנות ולהתאים את עצמם לסביבה במהירות. להבדיל מאיתנו, המפונקים והשבעים, במציאות הפיסית יכולת ההשתנות היא קריטית להשרדותם במובן הפשוט של המילה. כי זאת יש לזכור, יכולת האדפטציה היא לא תכונה מולדת אלא בראש ובראשונה מצב תודעתי. אנו צריכים להבין שהשינוי הוא טוב ונכון ומקדם. לחבק את השינוי. קשה לעשות זאת ממקום של נוחות ושובע, אבל נכון לעשות זאת כשאתה מחובר יותר למציאות.
כל כך דומה שאני מתבהל... למי שאיכשהו לא גר כאן או בדיוק נחת מהחלל החיצון, נספר שבמקרה של חיית הברזל הזו מדובר בקדירות עבות, כבדות ושחורות, מברזל יציקה, בעלות רגליים קצרות המיועדות להנחה בתוך מדורה או רמץ, לבישול ארוך ובהעברת חום גבוהה.על פי רוב אלו קדרות כדוריות אולם יש גם בעלות תחתית שטוחה ורגליים מעט קצרות יותר, ואלו טובות גם לבית ונכנסות יופי לתנור.
פויקה מספר 6 מוכנה להאכיל את צוות המילואים הרעב של אחי.וכן, מדובר ב 20 סוסים
בישול ארוך בקדירות חמות יאהב תמיד ירקות שורש (כל מה שגדל עם הראש בתוך האדמה יעשה את העבודה: גזר, בטטות, תפוחי אדמה, בצלים, שומר, שורש פטרוזליה, שום, עוד שום, עוד קצת שום, ארטישוק ירושלמי, ועוד כיד הדמיון הטובה עליכם). פוייקה אוהבת יין. קדירת בשר תאהב מאוד יין אדום וקדירת עוף תזווג יפה עם יין לבן יבש דווקא. אפשר גם בירה.
תבלינים שכדאי הם עשבי תיבול טריים. טימין ילך תמיד מעולה, קצת רוזמרין, אפשר מרווה, ואפשר כל מה שבא לכם: יבשים וטריים. על זה חשוב תמיד המון פלפל גרוס טרי, קצת מלח גס, ופפריקה. אני אוהב בצורה של פלפל אדום יבש גרוס. אורז או קטניות. פוייקה היא חממה משובחת לגידול מספר מינים במקביל. הוספת אורז לסיר 25 דקות לפני גמר הבישול היא שיטה מצויינת להפוך את הקדירה לארוחה-ידידותית-יותר-לילדים (וגם לספוח עודפי מים), ובכלל, לתת תוספת פחמימתית למי שאוהב זאת. הוספתם את האורז מוקדם מדי - קיבלתם עיסה. הוספתם אותו מאוחר מדי - קיבלתם אורז קשה. בפוייקה כדאי להוסיף משהו מתוק. אפשר כף או שתיים דבש או סילאן. בישול ארוך מתחבר טוב למתיקות העדינה. למירב הזוועה שמעתי על נוער שעושה את הפוייקה שלו בקולה...
רצה טולסטוי לומר לנו, אבל החליט לכתוב במקום זה על משפחות מטעמי נימוס. אבל גם אם כל כשלון מיוחד כשלעצמו, הרי שלכלל מתכוני הפוייקה ישנם שלושה כשלונות עקריים ואלו הם: המרק, השריפה והעיסה. המרק הוא הכשלון הנפוץ ביותר ונובע מפחד יתר מהקדחת התבשיל. מדובר בתבשיל הנראה כמרק וטובע במים גם כשהוא מוכן, מה שמדלל את הטעם של הבשר, הופך את הרוטב ללא רלוונטי, ובכלל, עושה את הפוייקה מאוד "על יד" במקום במטרה. כדי להמנע מקבלת מרק-פוייקה חשוב להוסיף את המים במידה. ככלל אצבע יש להוסיף מים עד כיסוי ולא יותר בתחילת הבישול. אין צורך להוסיף תוך כדי אלא אם כן האש היתה חזקה מדי ואתם מזהים שיש חוסר מוחלט של נוזלים. אתם רוצים שהנוזלים בקדירה יהיו בערך עד שליש הגובה בגמר הבישול, ולא יותר.
השריפה היא כשלונם של הצעירים, החפוזים וחסרי הסבלנות, המניחים את קדירתם במדורה של ממש ומקווים שהחום הגבוה יקצר תהליכים. אז זהו, שלא. החום של אש ישירה יביא לשריפת הירקות והבשר שבקדירה, גם אם יש מים (!), וגם אם יש שכבה אחת שנשרפה, הטעם מחלחל ומשפיע על התוכן כולו. מה גם שלעתים קרובות רק צד אחד של הקדירה פונה לאש גלויה ואז "הפתעה" האש שורפת צד אחד והתבשיל כולו מקדיח. העיסה היא כשלונם של התאוותניים והמערבבניים (מילה שהמצאתי כרגע). קדירת ברזל צריכה את הרוגע והזמן שלה. אם תתנו לה את הזמן והנחת, היא תחזיר לכם אהבה. אם תזרזו אותה ותערבבו אותה, תקבלו עיסה חסרת צורה. בבישול ארוך העופות נוטים להתפרק ולכן גם ערבוב קל יהפוך אותם לערימת עצמות מכוסה רסס ירקות. אל תערבבו. תתאפקו. מכשלה נוספת המביאה לקבלת עיסה היא הוספה מוקדמת מדי של אורז (או של דגנים אחרים, חלילה). אם אתם רוצים לשלב אורז, הוסיפו אותו ממש 20-30 דקות לפני ההגשה. אל תוסיפו לקדירה פתיתים או חיטה. אנו לא אוכלים את הרעל הזה. זה גם יעשה לכם סתימה בבטן ובפוייקה.
הכיריים והתנור: יש לי פוייקה אחת שטוחה עם רגליים קצרות שמתאימה מאוד לכירת הגז הבייתית, ובה אני מתחיל את המתכון. מכיוון שהיא שטוחה, היא נכנסת לכל תנור סטנדרטי ועושה יופי של עבודה. אמנם אין את ניחוחות העשן וריח הרמץ, אבל החום עובר ולמתכוני בשר ארוכים היא פשוט נהדרת. אין כמעט שבוע שאנו לא משתמשים בה. שווה ביותר. אוסובוקו בפלפלים ובצל בגרסה המפונקת והביתית - על הכיריים (פוייקה 2 שטוחה)
אוקיי, הנה כמה מתכונים מנצחים אוסובוקו בפלפלים: אוסבוקו הן פיסות לרוחב הרגל, עם עצם. אחרי שהפוייקה מתלהטת סוגרים ארבע-חמש חתיכות אוסבקו על הדפנות הלוהטות. מוסיפים שני בצלים חתוכים לחצאים, חמש שיני שום, ארבעה פלפלים אודמים וירוקים, חצי פלפל ירוק חריף, שני גזרים חתוכים גס, המון פלפל שחור,מרווה, מלח. כרעיים ביין לבן: בקדירה מטגנים את הבצל, מוסיפים את הכרעיים ומטגנים אותם קלות, מוסיפים ארבעה תפוחי אדמה חתוכים לרבעים, כמה כפות סילאן, חצי בקבוק יין לבן יבש (גם חצי יבש ילך), אפשר גפ מרווה.
עוף עם נקניק (או כל בשר אחר המתאים לבישול קדירה). מטגנים את הבצל, מוסיפים את הבשר וסוגרים אותו, מוסיפים שני תפוחי אדמה, שני גזרים, שני קבנוסים או קצת נקניק (איכותי. מוסיף המון טעם), חצי בקבוק יין אדום, ושתי כפות דבש. פלפל שחור, פלפל אדום גרוס יבש, מלח. מכסים במים. אחרי שעה וחצי מוסיפים כוס אורז ואחרי עוד 30 דקות, מגישים בשנייה שהאורז על הדפנות מתחיל להשרף. עוד לא ניסיתי אבל בתכנית: פוייקה עם חלב קוקוס. מישהו ניסה פעם? לא נשרף?
ואם אהבתם, עשו לרשומה הזו "חיבבתי" ב"ספר הפרצופים". (קרדיט על המינוח הקדמוני לתיאטרון אספלט)
צום לסירוגין. המפתח היעיל ביותר לירידה במשקל הוא צום לסירוגין. הוא מבטיח שהגוף שלכם יפעל טוב יותר ויעיל יותר בשריפת שומנים. בצעו צום לסירוגין מדי יום או צומות לסירוגין ארוכים יותר. עושים 16 שעות? עברו ל 18. וכדומה. מיצאו נקודה שנוח לכם איתה ועדיין אפשרית כאורח חיים תקין. צום הוא בריא, יעיל ונוח. שלבו זאת מדי פעם או כל יום, אבל כל המרבה הרי זה משובח. אימונים בכלל, ואימוני משקולות בפרט. המעבר לתזונה קדמונית מעודד ירידה במשקל כבר כשלעצמו, אבל שילוב ספורט ואימונים יגביר מאוד את יעילות ירידה במשקל. אמנם תזונה לבדה אחראית על 80-90% מהמשקל שלכם, אבל שילוב ספורט יקדם את הירידה במשקל ואת ההרגשה החיובית בכלל. תעשו ספורט (כאילו, באמת, עכשיו!). את האימונים תשמרו אינטנסיביים וקצרים והייתי ממליץ מאוד על עבודת משקולות כמנוע לשריפת שומנים. לא צריך 400 קילו בחצר. מספיק קט'לבל אחד טוב וכבד ואתן על המסלול המהיר לישבן הקטן. אימון לאחר צום. צמתם? נצלו את הצום לאימונים. כשהגוף שלנו במצב צום הוא יעיל יותר בשריפת שומנים. ברמה הפרקטית כדאי להתאמן בבוקר כי זה אחרי צום הלילה או ב 8-9 בערב אם אכלתם צהרים מוקדמים יחסית. (הערה: אם מאוד חשובה לכם לבנות מסת השריר למרות הצום, אפשר לקחת חומצות אמינו חופשיות לפני האימון מה שיבטיח די חומצות אמינו במחזור הדם. אבל ל 99% מהאוכלוסיה אין בכך כל צורך. זה טוב בעיקר לגברים צעירים שרוצים מאוד מאוד קוביות חרוצות עמוק בבטן וידיים גדולות)
פחות פחמימות. אכילה של פחות מ 50 גרם פחמימות ביום תוביל לירידת משקל. נקודה. אטקינס ידע מה הוא אומר. אני לא חושב שדיאטה קטוגנית כזו היא חיונית לאורך זמן ואפשר בודאי גם בלעדיה, אבל שוב, על מנת לעודד ירידה במשקל אפשר בהחלט. תנהלו רישום: מה אתם אוכלים באמת. לעתים קרובות אני שומע אנשים שאומרים לי "גם ככה אני לא אוכל כלום" אבל כשהם מחזיקים ביד פנקס לפתע הם מגלים שיש הרבה יותר נשנושים ואכילות קטנות ולא מתוכננות שצוברות עוד ועוד. רישום אובססיבי יכול לעזור לאנשים שלא מצליחים להגיע לשליטה מספקת בדרך אחרת. אולי זה מתאים לכם גם?
By מר קדמוני with 43 comments