גוף החיבור, עמ' 38, טור ב
הולידה השנאה והתלונות גם בעבור החיל הנצב מוכן
אצל המלך, גם בעבור ההוצאה לצרכי המלך שחלה על
השבטים יתר על הוצאותיהם להנהגת עצמם, ונגבר
בימי שלמה ע"י נציבים מיוחדים במחוזות ובערים. והיה
המס עליהם למשא וחשבוהו עול מקשה כדרך כל המון
שאינם משיגים תכלית המלכות הכללי בפרט בימי שלום
ארוך. אולם עיקר הקנאה היתה בלי ספק השבתת
העבודות וקבוצי המועדות במקומות המקודשים מקדם
ומפוזרים בינות השבטים; ובפרט אחר שהתחתן שלמה
עם מלכי העמים מסביב והניח לבנותיהן עבודות אלקי
הנכר שלהן; ולזה עוד בחייו החל ד' לקצות בנחלת דוד
אביו, מחוז ארם דמשק ומחוז אדום <במקור: אד ם>; והיה עוד בקום
אחריו בן לא חכם הותר הקשר קל מהרה, וסר אפרים
מעל יהודה ויחצו לשתי ממלכות, והיה זה פרץ נופל
נבעה בחומת ישראל. הבנין הטוב שעמלו בו הבונים
שמואל ודוד באמונתם, ומקור נפתח לכל רעה בטול
סדר האומה והשחתת רוחניותיה שבארנוהו בקודם; כי
הגם שהקים ירבעם תחת העבודות הפרטיות בכל עיר
שתי עבודות לבד, {בבית אל} מקום המקודש הרבה
מימות יעקב {ובדן} מקום עבודה ישנה ומפורסם ע"י
נצחונו של אברהם, הנה להיות שנשארו הכהנים זרע
אהרן נאמנים לבית עולמים שבירושלים, וכן הלוים
המורים בעם ותופשי כל מדע עזבו את מגרשיהם
ואחוזתם וילכו ליהודה, הוכרח ירבעם לכהן כהנים
מהעם, וכמו שהתלוצץ עליהם אביה מלך יהודה כל
הבא למלא ידו בפר בן בקר ואלים שבעה והיה כהן ללא
אלהים; ואעפ"י כן נקל <נוסף: זאת> לירבעם להיות שגם בזמן בלתי
קודם מזה הרבה כהנו בבמות זרים לוים וישראלים;
ולא זו בלבד אלא לפי שהיו חקרי לבו רק לפלגות שינה
גם את סדר חשבון העתים הנהוג בירושלים כנראה ממה
שספר הכתוב שעשה את החג בחודש השמיני תחת
החודש השביעי, ושינה גם בפנימיותיה <תוקן: בפנימיות> וכליו <תוקן: היכליו> וספרו לנו
הכתובים שעשה עגלים (אולי תמורת הכרובים שבמשכן
ובבית עולמים) הכלל שהכין העבודות לד' אלקי ישראל