אנחנו ה-99.9% - גלובל - TheMarker
אנחנו ה-99.9%
הגיע הזמן לנפץ את מיתוס "יוצרי המשרות" הכוזב שהגן על האלפיון העליון מפני רגולציה ומיסוי
06.12.2011 06:44 עודכן ב: 16:11
"אנחנו ה-99%" היא סיסמה נהדרת. היא מגדירה נכונה את הסוגיה ככזו של המעמד הבינוני נגד האליטה (בניגוד למעמד הבינוני נגד העניים), והיא גם מפריכה את הסברה הנפוצה והשגויה שלפיה העלייה בחוסר השוויון קשורה לפער בין משכילים לבין פחות משכילים. הזוכים הגדולים של עידן מוזהב חדש זה הם קומץ אנשים עשירים ביותר, לא בוגרי מכללות באופן כללי.
אם כבר, בכל אופן, סיסמת ה-99% פוגעת נמוך מדי. נתח ניכר מרווחי המאיון העליון הגיע לידי קבוצה קטנה יותר, האלפיון העליון - 0.1% מהאוכלוסייה.
ובזמן שהדמוקרטים, בדרך כלל, רוצים שהסופר-אליטה תתרום מכיסה, ולו חלקית, להפחתת הגירעון בטווח הארוך, הרפובליקאים רוצים להפחית את המסים המוטלים על הסופר-אליטה במקביל לדרישתם לקצץ בתקציבי הביטוח הלאומי, במדיקר ומדיקייד (ביטוחי בריאות לקשישים ולנזקקים), בשם המשמעת הפיסקלית.
ואולם לפני שארחיב על הסוגיות המדיניות האלה, הנה כמה נתונים: בדו"ח האחרון של משרד התקציב של הקונגרס בנושא חוסר השוויון, לא נותח המאיון העליון - אך בדו"ח מוקדם יותר, שהתבסס על נתונים עד 2005 בלבד, מופיע ניתוח שכזה. לפי הדו"ח, בין 1979 ל-2005 עלתה ההכנסה באמצע התפלגות ההכנסות ב-21% לאחר שקלול האינפלציה. ההכנסה באלפיון העליון עלתה ב-400%.
ברובו, משקף זינוק אדיר זה עלייה דרמטית בנתח הסופר-אליטה בהכנסות לפני מס. ואולם היו גם הטבות מס גדולות שהועילו לעשירים. בייחוד, המסים על רווחי ההון היו נמוכים הרבה יותר משהיו לפני 1979 - והאלפיון העשיר ביותר של אמריקה גרף מחצית מכלל רווחי ההון.
לאור ההיסטוריה הזאת, מדוע מבקשים הרפובליקאים הטבות מס נוספות לסופר-עשירים בזמן שהם מתריעים מפני גירעונות ותובעים קיצוצים דרמטיים בתוכניות הביטוח?
ובכן, לבד מהצעקות "מלחמת מעמדות!" המלוות בדרך כלל שאלות מסוג זה, התשובה השכיחה היא שהסופר-עשירים "יוצרים משרות", כלומר - יש להם תרומה מיוחדת לכלכלה. אז כדאי שתדעו שזוהי כלכלה גרועה. למעשה, היא תהיה כלכלה גרועה גם אם לאמריקה היתה כלכלת שוק מושלמת ואידיאלית של פנטסיות שמרניות.
אחרי הכל, בכלכלת שוק אידיאלית כל עובד יתוגמל בדיוק לפי המידה שבה הוא תורם לחברה על ידי עבודה, לא פחות ולא יותר. הדבר יהיה נכון לעובדים שמרוויחים 30 אלף דולר בשנה כמו למנהלים שמרוויחים 30 מיליון דולר בשנה. אין כל סיבה להניח שתרומתם של אלה המשתכרים 30 מיליון דולר תזכה ליחס מיוחד.
אבל, אתם אומרים, העשירים משלמים מסים! כמובן שהם משלמים. והם יכולים - וצריכים, מנקודת מבטם של ה-99.9% - לשלם מסים גבוהים במידה ניכרת, ואינם זכאים להטבות מס, למרות משבר התקציב, בגלל הדברים הנפלאים שהם עושים לכאורה.
עם זאת, האין זה נכון שהסופר-עשירים התעשרו בזכות ייצור חדשנות ששווה לעולם הרבה יותר מההכנסות שהם מקבלים? בוודאי, אך אם תסתכלו מי באמת מהווה את האלפיון העליון, קשה להימנע מהמחשבה שבגדול - חברי הסופר-אליטה זוכים דווקא לשכר מופרז, ולא לתת-שכר, על מאמציהם.
מי הם האלפיון העליון? קומץ מהם הם חדשנים מסוגו של סטיב ג'ובס; מרביתם הם בכירי תאגידים ורוקחי עסקות פיננסיות. מסקר שנערך באחרונה עולה כי 43% מהסופר-אליטה הם מנכ"לים של חברות שאינן פיננסיות; 18% נמצאים בתחום הפיננסים; ו-12% הם עורכי דין או עוסקים בנדל"ן. אם לנסח זאת בעדינות, לא מדובר במקצועות שבהם יש קשר ברור בין הכנסתו של אדם לבין תרומתו לחברה.
שכר המנהלים שנסק בדור האחרון נקבע על ידי מועצת מנהלים שמונתה בידי אותם אנשים שאת שכרם היא קובעת; מנכ"לים בעלי הישגים נמוכים זוכים בכל זאת למשכורות עתק, ואפילו מנכ"לים כושלים ומפוטרים מקבלים לעתים קרובות מיליונים בדרכם החוצה.
בתוך כך, המשבר הכלכלי הראה כי חלק גדול מהערך שיצרה לכאורה הכלכלה המודרנית היה חזיון תעתועים. כפי שניסח זאת באחרונה האחראי על היציבות הפיננסית בבנק המרכזי של בריטניה, התשואות הגבוהות לכאורה לפני המשבר שיקפו פשוט את לקיחת הסיכונים המוגברת - סיכון שרובו נפל לא על רוקחי העסקות עצמם, אלא על משקיעים תמימים או על משלמי המסים, שבסופו של דבר היו אלה שאחזו בחבילה כאשר הכל השתבש. כפי שציין הכלכלן הבריטי בעוקצנות: "אם לקיחת סיכונים היתה פעילות בעלת ערך מוסף, שחקני רולטה רוסית היו תורמים באופן חסר פרופורציות לרווחה העולמית".
אז האם על ה-99.9% לשנוא את האלפיון העליון? לא, כלל וכלל לא. ואולם עליהם להתעלם מתעמולת "יוצרי המשרות" ולתבוע כי הסופר-אליטה תשלם הרבה יותר מסים.