עונג שבת (עונ"ש): פיגועי לשון: מוזס בירמץ את הנכד
פורסם על ידי דוד אסף ב- יום רביעי, יוני 20, 2012
יאָשע בער 20 ביוני 2012 בשעה 10:16
נער הייתי, ובתור שכזה ה"פועל" להתבמרץ מוכר לי על שלל הטיותיו.
לשמחתי אינני צופה ומכיר את ארץ נהדרת, אבל אילו הכותב הנכבד היה מגגל (גם פועל חדש במחוזותינו) פועל זה, היה מגלה שהוא ותיק עוד לפני שנת 2012.
כך למשל בקישורים הבאים;
ב-29/5/10 הדור הרביעי בחסידות ויז'ניץ - התברמץ
http://www.bhol.co.il/Article.aspx?id=17252
ב-20/8/08 בפורום שבאתר ברסלב, תחת הכותרת "איך אתה יודע שאתה דוס", נכתב "להמציא פעלים- התחמץ, השתכנז, התברמץ, התחסד וכו´".
הבלוג של דוד אסף 20 ביוני 2012 בשעה 11:41
מבחינתי זה גם יכול להיות הפיגוע הלשוני של העשור.
אלי 20 ביוני 2012 בשעה 13:38
גם אני מצטרף לדברי יאשע, זה לא "פיגוע" חדש, כבר גדל לו זקן (לדעתי הוא בן 15 לפחות). מפליא שלא הכרת את זה.
הבלוג של דוד אסף 20 ביוני 2012 בשעה 13:55
אכן פלאי פלאים!
העובדה שהפיגול (=פיגוע לשוני; כל הזכויות שמורות לדודו אלהרר) הוא ישן לא הופכת אותו ראוי למאכל אדם. העובדה שמקורו דווקא בחוגי חרדים היא הפלא הגדול.
אלי 20 ביוני 2012 בשעה 15:07
הרבה "פיגולים" הפכו רק בזכות עתיקותם לשגרא דלישנא. בכל מקרה, התייחסתי רק לזאת שאין מדובר בחידוש של הכתב "לוי אשכנזי" (שמן הסתם אין זה שמו של הכתב הנכבד, אלא במקרה הטוב ציון המגדר שלו).
Abul Bannat 20 ביוני 2012 בשעה 16:20
It's been a verb in English for a long time - usually in the passive:
"I was bar-mitzvahed in 1970"
אנונימי 20 ביוני 2012 בשעה 17:28
ידידי הפרופ הנכבד
מענין שמלים כמו לעברת התאשכנז לפקסס ולדאל כבר מזמן השתלבו בלקסיקונינו,
אגב שמא כדאי לשנות את שם הבלוג -עונש- למשהו יותר מתאים כיון שזה הפך
מזמן להיות "תמידין כסדרן"-עונג יומי
בברכת חודש מבורך
ג.ש. ארי (מברוקלין - תנחש)
תמיר שרים 20 ביוני 2012 בשעה 22:56
שנים רבות עברו מאז הייתי בר מצוה, וכבר אז נשאלתי ע"י חרדים אם 'התברמצתי'.
הפלא הגדול הוא ההתעוררות המאוחרת שלך, כ'פיגוע לשוני חדש'.
Abul Bannat 21 ביוני 2012 בשעה 17:51
Holy Professor, there was (is?) a trend in NYC for gentile kids who have
a lot of Jewish friends to join the fun with a "faux mitzvah" party.
How would you "ivret" that?
"fimutz"?
חיים כהן 22 ביוני 2012 בשעה 9:08
הסלנג של מדורי הרכילות מעניין במיוחד ואף ראוי למחקר. בעיניי רוב חידושיו יפים ומרעננים. עוד ראויה לציון זליגתה של התופעה אל המגזר החרדי שהיא לעצמה תופעה סוציו-לינגוויסטית מעניינת.
פיגול או לא - תלוי בטעם. יש מי שתאב למאכלים שאני אינני יכול להכניס לפי. אשתי אוהבת הרינג, אני לא לעמוד במחיצתו.
וכיוון שהוזכר כאן האדמו"ר מסערט-ויז'ניץ (חיפה) יצוין ייחודו שלמיטב ידיעתי אין כמותו בקרב אדמו"רים: הוא היה חייל קרבי במלחמת העצמאות ואף נפצע בקרבות רמת יוחנן.
שלמה טיקוצינסקי 22 ביוני 2012 בשעה 11:32
הלוואי על כולנו פיגו"לים כאלה.
'התברמץ' - חביב ביותר וישן ביותר.
קשה לפרגן לפוסט הזה ("פירגון" - פיגו"לי פיגול"ים - מן המקור היידישאי, ובכל זאת יושב בכבוד בשפתינו, כולל בעונ"ש)
הבלוג של דוד אסף 22 ביוני 2012 בשעה 12:03
לטעמי זה פיגוע לשוני, אבל כל מי שמחבב את זה - שיבושם לו ויבורמץ לו.
מוישה 26 ביוני 2012 בשעה 9:16
ואיך אפשר בלי להזכיר את ה'בארק מצוה', שאמנם לא מלגלג על חרדים, אבל יש בו מן הלגלוג...
http://www.youtube.com/watch?v=PsNjEzblZDw
אלי 6 ביולי 2012 בשעה 12:50
זה מזכיר לי את הפיגו"ל של המילה "אברך" שנהוגה בציבור החרדי. מי שהולך להתחתן (כלומר - להיות אברך)יגיד שהוא הולך "להתאברך", ואשתו תהפוך כמובן באופן אוטומטי ל"אברכית".
לתומי חשבתי שזו המצאה חדשה יחסית, לכן הייתי מופתע לגלות במכתב משנת תרמ"ה (1885) שקיים ברשותי את ההטיה הזו. שם נכתב: "...ישתנו טבעי האנשים בבואם לימי הבחרות ובפרט בבואם בברית נישואין ויתאברכו".