הלא אחיך רועים בשכם מהי משמעות המחלוקת שהיתה בין יוסף לבין אחיו? מה רצה בדיוק יוסף להשיג בכך שהכתיר את עצמו למלך המשפחה, ומדוע לא רצו האחים לקבל את מרותו עליהם? שאלות אלו ואחרות מובילות להבנה עמוקה יותר של הויכוח ושרשיו. יוסף מסמל את מידת היסוד, הצדיק הכולל באישיותו את המידות האחרות ומעניק לכולן את מקומן. משום כך ורק משום כך רצה יוסף למלוך.
ספר בראשית פרק לז פס' יב - יט
וַיֵּלְכוּ אֶחָיו לִרְעוֹת אֶת צֹאן אֲבִיהֶם בִּשְׁכֶם:
ובזה פירשנו שמה שאיתא וילכו לרעות את צאן אביהם בשכם פירש"י נקוד על את שלא הלכו אלא לרעות את עצמם, היינו שאחר שסיפר להם יוסף את החלומות נפלו פניהם ואיבדו את חוזק וגובה לבם, לכן הלכו לשכם שטבע המקום יגביה את לבם, וזהו לרעות את עצמם, למען לא יהיו נכנעים כ"כ תחת יוסף.
ספר תפארת שלמה על התורה - פרשת וישב
וילכו אחיו לרעות את צאן אביהם בשכם. פרש"י שלא הלכו אלא לרעות את עצמן. הענין בזה יבואר עפ"י הידוע גודל מעלת י"ב שבטי י"ה שהם נגד י"ב צרופי הויה ב"ה ולכל אחד מהם היה לו עבדות לכבוד שמים לפי דרכו והלוכו בקודש כמ"ש (בראשית לז, יג) הלא אחיך רועים בשכ"ם ר"ת "ברוך "שם "כבוד "מלכותו. ובזה יש להבין טעות השבטים שהיה עולה בדעתם לרעות את עצמן פי' שהם רועים בעצמן ואינם צריכין לרב ומנהיג כי כולם קדושים ועובדים הבורא ב"ה בכל לבבם. וזה הרמז בחלומו של יוסף (שם לז, ז) והנה אנחנו מאלמים אלומים בתוך השדה והנה קמה אלומתי וגו' ותשתחוין לאלומתי. שהיה מרמז להם אף כי המה כולם קדושים אעפ"כ הם צריכים לו להיות להם לראש ולמנהיג כי הוא צנור כל ההשפעות בחי' צי"ע. כי כן היה כוונת הבריאה שיהיה בכל דור צי"ע (תהלים צז, יא) אור זרוע לצדיק ולישרי לב שמחה כי ע"י הצדיק הולכים כל ההשפעות. ודבר זה גלה לנו הבעש"ט זי"ע שהפיץ אורו על פני תבל כי בלתי דיבוק חכמים שבדור איננו באפשרי להיות קיום לעולם. וזה שהיה כוונת יוסף לטובתם ולא מפני התנשאות עליהם חלילה רק למען החיש טובתם. ולו שמעו ויחלו לקבל עול מלכותו אז יכול להיות גאולה שלימה... כאשר זה היה ג"כ טעות קרח שאמר (במדבר טז, ג) כל העדה כולם קדושים ומדוע תתנשאו וגו'. ובאמת לא כן היה רצונו ית"ש אף אמנם כולם קדושים אדרבא לזה הם צריכים למשה רבינו שיהיה המנהיג כדי שילכו ההשפעות על ידו... וזה היה ענין יוסף שהוא היה צדיק הדור... כמ"ש (בראשית לז, ג) כי בן זקונים הוא לו ותרגומו כי בר חכים הוא ליה. פי' שהיה מעורר עולם החכמה עולם הזקנה. ולזה אחר מכירתו של יוסף כתיב (שם לח, א) וירד יהודה מאת אחיו. פי' שהיה ירידה במלכות בית דוד. וסוף דבר פוק חזי מה עלתה בם כי גם לחם לא היה להם עד שירדו למצרים.
ספר תפארת שלמה על התורה - פרשת קורח
דהנה יוסף הוא היסוד כמבואר בס' הזוהר והאריז"ל (שם מב, ו) ויוסף הוא המשביר (שם לז, ב) אלה תולדות יעקב יוסף שכל השפעות דלעילא ותתא היו הולכים ע"י יוסף. ולזה היה כוונת יוסף בהחלום (שם ז) והנה אנחנו מאלמים אלומים. והנה קמה אלומתי וגו' ותשתחוין לאלומתי. היינו שכולם יהיו מקבלים ויהיו בחי' נוקב"א. והוא היה המשפיע בחי' דכר. וזאת לא רצו השבטים. אלא שיהיה כל אחד ממשיך על עצמו קדושה ופרנסה כל אחד בצנור שלו. והנה מצינו שמנהיג הדור נקרא רועה שמשה רבינו ע"ה נקרא רעיא מהימנא רועה צאן נאמן. וזה הפי' ברש"י שלא הלכו אלא לרעות את עצמן היינו שאינם צריכין לרועה למנהיג ליוסף רק שיהיו רועים את עצמן. קיצור הדברים שיוסף היה המשפיע צדיק יסוד עולם. וזה שהי' משרע"ה מבקש מאת הש"י ב"ה קודם הסתלקותו (במדבר כז, טז) יפקוד ה' איש על העדה וגו' ולא תהי' עדת ה' כצאן אשר אין להם רועה.
שפת אמת ספר בראשית - פרשת מקץ - שנת תרנ"א
וז"ש ביוסף בן שבע עשרה שנה הי' רועה את אחיו. אבל בשבטים כ' לרעות את צאן ודרשו חז"ל נקוד על את לרעות את עצמן. שלא היו באחדות כראוי כי הם בחי' פרט. וכמו כן השפע הבאה בימי המעשה כל יום לעצמו. ולזה הי' הרמז משבע פרות הבאות אחריהן שלא היו באחוה. וביוסף כתיב את אחיו.
וַיֹּאמֶר יִשְׂרָאֵל אֶל יוֹסֵף הֲלוֹא אַחֶיךָ רֹעִים בִּשְׁכֶם לְכָה וְאֶשְׁלָחֲךָ אֲלֵיהֶם וַיֹּאמֶר לוֹ הִנֵּנִי: וַיֹּאמֶר לוֹ לֶךְ נָא רְאֵה אֶת שְׁלוֹם אַחֶיךָ וְאֶת שְׁלוֹם הַצֹּאן וַהֲשִׁבֵנִי דָּבָר
ספר תפארת שלמה על התורה - פרשת בשלח
אולם הנה יש ב' בחי' בהצדיקים. יש בחי' צדיק אשר בא לעוה"ז רק ללמד תורה ומצות לבנ"י ולהורות להם דרך היראה והעבודה להש"י. ויש בחי' צי"ע שהוא הצנור ויסוד המשפיע כל טוב לעוה"ז לבנ"י כמו יוסף הצדיק כמ"ש (בראשית מה, ז) וישלחני אלהים לפניכם כלומר מה ששלחני האלהים בעוה"ז הוא לפניכם עבור טובתכם להחיות עם רב כמבו' בכתוב. וכן מרומז בכתוב (שם מח, יא) ויאמר ישראל אל יוסף רומז על בחי' ישראל שלמעלה אל בחי' יוסף רומז ליסוד (שם לז, יג) הלא אחיך רועים בשכ"ם כמ"ש במ"א. לכה ואשלחך אליה' (שם) פי' אשלח אותך לעוה"ז להשפיעם כ"ט כמ"ש. (שם יד) לך נא ראה את שלום אחיך ואת שלום הצאן והשיבני דבר פי' להמתיק הדינין דיבור לשון קשה כמ"ש (שמות יח, כו) ואת הדבר הקשה. ותשיב אותם להעלות ולהמתיק הדינין בשרשן.
ספר אוהב ישראל - פרשת וישב
ולאשר לא היה עמהם מדתו של יוסף הצדיק לא היו יכולים לעשות היחודים הק' שעלו מחשבתם וכוונתם. ולזה ויאמר ישראל אל יוסף הלא אחיך רועים בשכם. שרוצים להתייחד ולהתחבר ועדיין המה בשכם. מלשון שכם אחד על אחיך (בראשית מח, כב). לשון חלוקה ופירוד כי אינם יכולים לעשות דבר עד בואך שמה להיות עמהם. לזאת לכה ואשלחך אליהם. ויאמר לו לך נא ראה את שלום אחיך ואת שלום הצאן. היינו תשים עין השגחתך על התקשרות ויחודים של מדות הק' של אחיך. ואת שלום הצאן על התקשרות שאר היחודים הק' על כולם תפרוס שלומך הטוב בסוד בחי' שלו"ם כנודע:
ובזה יובנו דברי המדרש (ב"ר פד) על ואת שלום הצאן. הדא אמר צריך אדם לשאול בשלום דבר שיש בו הנייה. היינו ע"י היחודים הק' והתקשרות המדות הק' מתברכים כל העולמות בכל מיני השפעות טובות וברכות וישועות וכל נהורין ובוצינין עילאין קדישין משפעים שפע ברכה והצלחה להכנסת ישראל לעילא ותתא.
וַיִּשְׁלָחֵהוּ מֵעֵמֶק חֶבְרוֹן וַיָּבֹא שְׁכֶמָה:
וישלחהו מעמק חברון. עמ"ק הוא גימטריא יו"ד פעמים שם הק' אהי"ה. חבר"ן חסר וא"ו. הוא גימטריא יו"ד פעמים שם הק' הוי"ה. והוא"ו הוא בחי' מדת יוסף הצדיק. והיינו ששלחו מעולמות עליונים הק'. שע"י מדתו יתאחדו ויתקשרו כל המדות הק' ברוב בהירות.
ספר ליקוטי הלכות - הלכות ראש חדש הלכה ו
וזה בחינת המחלקת שבין השבטים על יוסף שהוא גלה להם חלומותיו כדי שיבינו מרחוק עצם גדלתו. והם הוסיפו שנוא אותו על חלומותיו וכו'. וכן מתנהג עכשו וכנ"ל. אבל עצת ה' לעולם תעמד כי דיקא על - ידי זה סבב ה' יתברך שירד יוסף למצרים וכו' עד ששבו בתשובה השבטים על מכירתו ואמרו אבל אשמים אנחנו וכו'. ובאו והשתחוו אליו ואמרו אליו שא נא לפשע עבדי אלקי אביך שכל זה הוא בחינת תשובה על פגם אמונת חכמים שעל - ידי זה נתרבין ספרים קדושים וכו' שזהו בחינת כלל כל התורה הקדושה שנתן לנו משה ביציאת מצרים שנסתבב הכל על - ידי מכירת יוסף שהוא בחינת מחלקת וכו' שזהו בחינת וספר כתב איש ריבי שדיקא על - ידי המחלקת נעשה ספר וכו' כנ"ל. כי כל ספר התורה הקדושה שכלולה מכל הספרים נתנה על - ידי יציאת מצרים שהיה על - ידי המחלקת של השבטים עם יוסף שזהו בחינת וישלחהו מעמק חברון. מעצה עמקה של הצדיק הקבור בחברון וכו'. כי בודאי הוא עצה עמקה מאד שדיקא על - ידי זה ירדו ישראל למצרים ויצאו משם בזכות יוסף שעל - ידי זה נתנה התורה שהוא כלל הספרים הקדושים שכל זה הוא בחינת וספר כתב איש ריבי וכו' כנ"ל
וַיִּמְצָאֵהוּ אִישׁ וְהִנֵּה תֹעֶה בַּשָּׂדֶה וַיִּשְׁאָלֵהוּ הָאִישׁ לֵאמֹר מַה תְּבַקֵּשׁ: וַיֹּאמֶר אֶת אַחַי אָנֹכִי מְבַקֵּשׁ הַגִּידָה נָּא לִי אֵיפֹה הֵם רֹעִים:
ספר מאור ושמש - פרשת וישב ד"ה ולזה
ולזה מרמזים הפסוקים וימצאהו איש והנה הוא תועה בשדה, רצה לומר שהיה תוהה ומחשב לתקן זאת. וישאלהו האיש וגו' ויאמר את אחי אנכי מבקש, רצה לומר את הניצוצין והנשמות הקדושים העשוקים אנכי מבקש לתקנם ולהעלותם מעמקי הקליפות. וזה הסוד מרומז בתיבת שכמ"ה ראשי תיבות ש'ברי כ'לים מ'עולם ה'תוהו לתקן זאת
וימצאהו איש והנה תועה בשדה וכו' (וישב, בראשית לז, טו) ויאמר את אחי אנכי מבקש (שם לז, טז). הנראה ברמז הכתוב מבלי שנאריך בדקדוקים. דהנה כתיב בע"ח בשער הכללים בענין סוד שבירת הכלים וז"ל. והנה כשהגיע האור אל היסוד באו ב' אורות א' שלו וא' לתת אל המלכות והחלק שלו להיותו גדול לא יכול לסבלו ונתבטל כמו האחרים. אך חלק המלכות שקבל הוא נשאר בו ולא נתבטל... המבואר מזה כי עיקר קיום הבחי' של יסוד הי' רק במה שהוא להשפיע לאחרים אבל לא מה שצריך לעצמו כי שלו נתבטל רק מה שהוא להשפיע לאחרים זה מתקיים בידו. הנה כן צריך ללמוד מזה כי עיקר בחי' הצי"ע הוא רק להשפיע לישראל כל טוב ולא לצורך עצמו כלל... ולכך הנה זה הענין האמור אצל יוסף הצי"ע שהוא בבחי' היסודות שלמעלה כאשר אמר לאחיו (בראשית לז, ז) והנה תסובנה אלומותיכם ותשתחוין לאלומתי שרמז כי כולם צריכין לעבור על ידו שזהו בחי' ההשתחוואה כנודע כי הכל עובר דרך היסוד. אכן הם סברו בו כי מתנשא הוא למלוך לעצמו. ולכך אמרו לו (שם לז, ח) המלוך תמלוך עלינו ר"ל אם סבור אתה למלוך לעצמך הנה בלי ספק תתבטל כמו שנתבאר לכך נאמר (שם לז, ד) ולא יכלו דברו לשלום ר"ל לא היו יכולים להנהיג השפעתו לשלום מלכות כנ"ל... והוא שנאמר אצל יוסף שאמר לו אביו (בראשית לז, יד) לך נא ראה את שלום אחיך להשפיע להם ולא לעצמך כלל. וכן כשראה א"ע תועה (שם לז, טו) וישאלהו האיש מה תבקש ר"ל מה דעתך עתה ויען לאמור (שם לז, טז) את אחי אנכי מבקש ר"ל מעתה אני יודע כי צריך אני רק לבקש את אחי ולהשפיע להם כל טוב:
ספר שם משמואל פרשת וישב - שבת חנוכה שנת תרע"ט
שם במדרש, וימצאהו איש והנה תועה בשדה, א"ר ינאי ג' מלאכים נזדווגו לו וימצאהו איש, וישאלהו האיש, ויאמר האיש. נראה דהנה יוסף מדתו צדיק יסוד עולם כנישו דכל נהורין, וע"כ המירוק והנסיון שלו הי' ביותר כבמדרש (פ' פ"ז) אמר אבא נתנסה זקיני נתנסה ואני איני מתנסה, א"ל הקב"ה חייך שאני מנסה אותך יותר מהם... וע"כ י"ל נמי דכך הוא הענין של שלשת המלאכים, היינו מקו ימין ומקו שמאל ומקו אמצעי, וכעין מה דאיתא בזוה"ק (צ"ח ע"ב) באברהם וישא עיניו וירא והנה שלשה אנשים נצבים עליו מאן אינון שלשה אנשים אלין אברהם יצחק ויעקב, דפירושו המדות העליונות שאברהם יצחק ויעקב הם מרכבה להן, ובסתרי תורה שם אלין תלת מלאכין שליחן וכו' גוון חוור דא מיכאל בגין דאיהו סטרא דימינא גוון סומק דא גבריאל סטרא דשמאלא גוון ירוק דא רפאל וכו', והדברים אחדים כי ידוע דשלשה מלאכים אלה הם מרכבה לשלש המדות העליונות הנ"ל. והטעם כמו שמצות מילה היא באבר הכולל כל אברי האדם כבזוה"ק (ח"ב צ"ב.) דבהאי ברית קיימין כל מקורין דשייפי גופא ואיהו כלל כלא וכו', כן נמי לעומתו זכה להארה עליונה בהתכללות שלשה אלו, כן נמי י"ל ביוסף דהתכללות שלש מדות עליונות אלו ניתנה לו לשמירה כנ"ל ואלו שלשת המלאכים הם מרכבה להן:
וַיֹּאמֶר הָאִישׁ נָסְעוּ מִזֶּה כִּי שָׁמַעְתִּי אֹמְרִים נֵלְכָה דֹּתָיְנָה וַיֵּלֶךְ יוֹסֵף אַחַר אֶחָיו וַיִּמְצָאֵם בְּדֹתָן: וַיִּרְאוּ אֹתוֹ מֵרָחֹק וּבְטֶרֶם יִקְרַב אֲלֵיהֶם וַיִּתְנַכְּלוּ אֹתוֹ לַהֲמִיתוֹ: וַיֹּאמְרוּ אִישׁ אֶל אָחִיו הִנֵּה בַּעַל הַחֲלֹמוֹת הַלָּזֶה בָּא:
שפת אמת ספר בראשית - פרשת וישב - שנת תרס"ה
בפסוק נסעו מזה. בחי' זה הדבר תורה שבכתב נבואת מרע"ה זה הדבר. אש דת. וזו הבחי' למעלה מבחי' השבטים שהם בחי' תורה שבע"פ וזאת אשר דיבר להם אביהם. וזה נלכה דותינה. הדת שכנס"י מוציאין בכח הפה. והם לא האמינו כי מדריגת יוסף למעלה מזה. וז"ש בעל החלומות הלזה בא. שהחלומות היו מורין שהוא למעלה מבחי' זאת. וז"ש הלזה. וכתיב בית יעקב אש. יוסף להבה. והשבטים הם הנרות שהאש מאיר עליהם. אבל יוסף יש לו חלק בעצם האור:
בשם הרב רי"מ מזאלאטשוב ויתנכלו אותו להמיתו. ופירש"י ז"ל אותו כמו אתו עמו כלומר אליו. וכבר צווחו בזה קמאי דקמאי להבין דברי קדשו של רש"י ז"ל בזה. ולי נראה לפרש. דהנה רש"י ז"ל רמז כאן סוד עתיק. והוא דידוע שהי"ב שבטי י"ה. היה שורש בחי' נשמתם בסוד י"ב גבולי אלכסון וכמבואר לעיל וכדאיתא בכה"ק האריז"ל שראובן היה בחי' חוש הראיה. ושמעון בחי' חוש השמיעה. וכן שאר שבטי ישורון כל אחד לפי בחי' ומדתו. ויוסף הצדיק היה בחי' גמר וסוף כל המדות ואתקשרותא דכולא להוציא כל מדה ומדה מהכח אל הפועל. ומהעלם אל הגילוי. והנה כשרוצים לפעול שום איזה מדה ואיזה דבר עשיה אינו באפשרי להיעשות בלתי מדת יוסף הצדיק. והנה כשקרב יוסף אל אחיו ונכלו אז במחשבתם להמיתו. לא היה אפשר להם לגמור הדבר בפועל ממש ח"ו. בלתי מדת יוסף הצדיק ולא היה להם יכולת לקרב אליו וללקחו להמיתו. ולהוציא מחשבתם מהכח אל הפועל. וזהו ויתנכלו אותו. ולכאורה תיבת אות"ו מיותר והיה לו לומר ויתנכלו להמיתו. אכן ר"ל שנתייחדו בבחי' מדתו כדי שיעלה בידם ויוכלו להוציא מחשבתם זו מכח אל הפועל.