טעמי המקרא – ויקיפדיה
סימנים הנלווים לטקסט המקראי, ומורים על מנגינת המילים, הטעמתם ועל פיסוק הפסוקים.
(הופנה מהדף סוף פסוק)
בפסוק מספר בראשית, הסימנים האדומים הם סימני ניקוד, ואילו הסימנים הכחולים הם טעמי מקרא. לפי סדר המילים טעמי המקרא הם: מונח, רביעי, קדמא ואזלא. בנוסחים אחרים מוכרים בצורה מעט שונה: שופר הולך, רביע, אזלא וגריש.
טַעֲמֵי הַמִּקְרָא או טְעָמִים מקראיים הם סימנים מיוחדים המצורפים לטקסט המקראי (מעל המילה, מתחתיה או אחריה), המסמנים לקורא את נגינת המילים, את צורת ההגייה ואת חלוקת המשפט, והם למעשה סימני הפיסוק הקדומים של העברית.
1 מהותם של טעמי המקרא
3 צורת הטעמים ושמותיהם
4 מדרג הטעמים
5 הרכבי הטעמים
6 הטעמים כסימני פיסוק
7 אפיוני טעמים
8 נוסח הטעמים והגעיות על פי המסורה
9 לימוד הקריאה בטעמים
10 ייצוג טעמי המקרא במחשב
מהותם של טעמי המקראעריכה
לטעמים כמה מטרות עיקריות:
תחבירי: סימני פיסוק. כך למשל הטעם סוף פסוק משמש כנקודה בסוף משפט, והטעם אתנחתא משמש כנקודה ופסיק בין חלקי משפט. לכל מילה יהיה בדרך כלל טעם אחד בלבד (יש שתי מילים בתורה שיש להן שני טעמים. המילה הראשונה נמצאת בספר בראשית פרק ה' פסוק כט' במילה "זה", והמילה השנייה נמצאת בספר ויקרא בפרק י' פסוק ד' במילה "קרבו").
פונולוגי: הטעמת המילה - האם הטעמת המילה היא במלעיל או במלרע, ברוב המקרים "טעם המקרא" יבוא בהברה בה נמצא הטעם במילה; וכן הנגנת המשפט - יצירת מִתְאר טונאלי למילים כך שייצרו אינטונציה מסוימת למשפט, למשל להדגיש מילה מסוימת על ידי הגייתה בטון גבוה.
מוזיקלי: מנגינה לקריאה. לכל טעם יש ניגון מסוים, המורכב מצירוף כמה תווים, שמעשיר את הקריאה, ומקל על הזכירה.
בספרי התורה הכתובים על קלף ומשמשים בבית הכנסת לא מופיעים סימני פיסוק או חלוקה לפסוקים[1] (למעט חלק מספרי התורה של העדה התימנית, בהם מופיעים סימונים לסוף פסוק, אתנח וזרקא, הנחקקים על גבי הקלף). המסורת היהודית העבירה בעל־פה את סימני ההפסקות, ודבר זה הוביל לעיתים לשינויי גרסאות, שבאו לידי ביטוי במחלוקות, כדוגמת המחלוקת בגמרא[2] אודות חלוקת הפסוק "וַיֹּאמֶר ה' אֶל־מֹשֶׁה הִנֵּה אָנֹכִי בָּא אֵלֶיךָ בְּעַב הֶעָנָן בַּעֲבוּר יִשְׁמַע הָעָם בְּדַבְּרִי עִמָּךְ וְגַם־בְּךָ יַאֲמִינוּ לְעוֹלָם וַיַּגֵּד מֹשֶׁה אֶת־דִּבְרֵי הָעָם אֶל־ה'" (שמות, י"ט, ט') לשלושה חלקים. כך החל תהליך מסירת הניקוד והטעמים, המהווים סימני פיסוק, בהעברת המסורה.
מסורת צורת הקריאה של הטקסט התפתחה כנראה בהדרגה עוד מתקופת בית שני. בתלמוד מסכת נדרים לז ב נחלקו אמוראים בשאלה אם הטעמים הם הלכה למשה מסיני[3]. מתקופת התנאים והאמוראים אנו מוצאים עדויות על מסורת של קריאה בטעמים, בתלמוד בבלי במסכת ברכות (סב א), אולם ברור שאז עוד לא פותחה מערכת סימון לכך. לא נמצא סימון טעמים כלשהו בטקסטים שמלפני המאה העשירית, כמו גם במגילות ספרי המקרא לרוב שנמצאו מתקופת בית שני, ואף בספרות חז"ל אין כל אזכור לשמות הטעמים ולתפקידם.
הסימנים פותחו רק סמוך למאה העשירית לספירה בידי בעלי המסורה הטבריינים, בערך באותה תקופה שבה נקבעו סימני הניקוד. במסורה הבבלית ובמסורה הארצישראלית יש עדויות לשלב שבו סומנו רק הטעמים המפסיקים[4]; במסורה הטברנית אין עדות לשלב כזה, ואפשר שהמערכת שם נקבעה בשלב אחד בלבד.
צורת הטעמים ושמותיהםעריכה
U+05BD סוֹף פָּסֽוּק/
סִלּֽוּק
סוֹף פָּסֽוּק סוֹף פָּסֽוּק סִלּֽוּק
U+0591 אֶתְנַחְתָּ֑א אַתְנָ֑ח אַתְנָ֑ח אֶתְּנָ֑חָא
U+0592 (מונח) סֶגּוֹל֒ סְגוֹלְתָּא֒ סְגֻלְתָּא֒ סְגֻלְתָּא֒
sarulto
U+0593 שַׁלְשֶׁ֓לֶת שַׁלְשֶׁ֓לֶת שַׁלְשֶׁ֓לֶת שַׁלְשֶׁ֓לֶת
U+0594 זָקֵף קָטֹ֔ן זָקֵף קָט֔וֹן זָקֵף קָט֔וֹן זָקֵף קָטָ֔ן
U+0595 זָקֵף גָּד֕וֹל זָקֵף גָּד֕וֹל זָקֵף גָּד֕וֹל זָקֵף גָּד֕וֹל
U+0596 טִפְּחָ֖א טַרְחָ֖א טַרְחָ֖א טִפְחָ֖א
U+0597 (מונח) רְבִיעִ֗י[5] רְבִ֗יעַ רְבִ֗יעַ רָבִ֗יעַ/רְבִ֗יעַ
U+0598[6] (מונח) זַרְקָא֮ זַרְקָא֮ זַרְקָא֮ זִרְקָא֮
U+0599 פַּשְׁטָא֙ קַדְמָא֙/פַּשְׁטָא֙ פַּשְׁטָא֙ פִשְׁטָא֙
U+0599 U+05A8 שְׁנֵ֨י פַּשְׁטִין֙ תּרֵ֨י קַדְמִין֙ תְּרֵ֨ין פִשְׁטִין֙ תְּרֵ֨ין פִשְׁטִין֙
U+05A8 קַדְמָ֨א אַזְלָ֨א אַזְלָ֨א אַזְלָ֨א
U+059A יְ֚תִיב יְ֚תִיב שׁ֚וֹפָר יְתִיב יְ֚תִיב מֻקְדָּם
U+059B תְּבִ֛יר תְּבִ֛יר תְּבִ֛יר תַּבְרָ֛א
U+05A1 פָּזֵ֡ר פָּזֵר גָּד֡וֹל פָּזֵ֡ר פָּזֵ֡ר
U+059F קַרְנֵי פָרָ֟ה קַרְנֵי פָרָ֟ה קַרְנֵי פָרָ֟ה קַרְנֵי פָרָ֟ה
U+05A0 תְּ֠לִישָא גְדוֹלָה תַּ֠לְשָׁא תַּ֠לְשָׁא תִּלְשָׁא יָמִין
U+059C אַזְלָא-גֵּ֜רֵשׁ גְּרִ֜ישׁ גֵּ֜רֵשׁ אָתֵּי
U+059E גֵּרְשַׁ֞יִם שְׁנֵי גְרִישִׁ֞ין שְׁנֵי גְרִישִׁ֞ין תְּרֵין טִרְסִ֞ין
U+05A3 מוּנַח לְגַרְמֵ֣הּ׀ פָּסֵ֣ק׀ לְגַרְמֵ֣יהּ׀
U+05A5 מֵרְכָ֥א
Mercha מַאֲרִ֥יךְ
Maarich מַאֲרִ֥יךְ
Maarich מַאֲרְכָ֥א
U+05A3 מֻנַּ֣ח שׁוֹפָר הוֹלֵ֣ךְ שׁוֹפָר עִלּ֣וּי שׁוֹפָ֣ר הוֹלֵךְ
U+05A4 מַהְפַּ֤ך שׁוֹפָר מְהֻפָּ֤ךְ שׁוֹפָר הָפ֤וּךְ שׁוֹפָ֤ר הָפוּךְ
U+05A7 דַּרְגָּ֧א דַּרְגָּ֧א דַּרְגָּ֧א דִּרְגָּ֧א
U+05A9 תְּלִישָׁא קְטַנָּה֩ תִּלְשָׂא֩ תַּרְסָא֩ תִּלְשָא֩ שְׂמֹאל
U+05A6 מֵרְכָא כְּפוּלָ֦ה תְּרֵי טַעֲמֵ֦י תְּרֵין חוּטְרִ֦ין תְּרֵי טַעֲמֵ֦י
U+05AA יָרֵחַ בֶּן יוֹמ֪וֹ יֵרֶח בֶּן יוֹמ֪וֹ יֵרֶח בֶּן יוֹמ֪וֹ יָרֵחַ בֶּן-יוֹמ֪וֹ
בUnicode
שם עברי בUnicode
U+059D גֵרֵשׁ מוּקְדָם֝
U+05A2 אַתְנַָח הָפוּךְ֢
U+05AB עוֹלֶה֫
U+05AC עִלוּי֬
U+05AD דחי֭
U+05AE[6] צִנּוֹרִית֘
ההבדל העיקרי בין הניקוד לטעם הוא, שהניקוד מסמן את אופן ביצוע התנועה או העיצור, ואילו הטעם מסמן הטעמת הברה, או את רמת הקשר למילים אחרות במשפט.
השימוש העיקרי בטעמי המקרא בימינו נעשה בבית הכנסת - בעת קריאת התורה, ההפטרות שבנביאים, וחמש המגילות שבכתובים, וצורת נגינת הטעמים משתנה מעדה לעדה.
כמו כן ישנה קבוצה של טעמים נפרדים, הנקראת טעמי ספרי אמ"ת (איוב, משלי, ותהלים), בקבוצה זו, למרות צורתם הזהה של חלק מהטעמים, תפקידם התחבירי שונה מבשאר המקרא. נגינתם של אלה אינה ידועה כלל במסורת אשכנז, אבל לבני עדות המזרח וליהודי תימן קיימת מסורת מוזיקלית בשבילם, ובה אף מנגינות שונות לשלושת הספרים איוב, משלי, ותהלים.
כתיב הטעמים עצמו נשאר קבוע לאורך כל התנ"ך, למעט איוב משלי ותהילים בהם טעמים אחרים כאמור. נגינתם של הטעמים מופיעה בסגנון המשתנה מעדה לעדה. ניתן למצוא בין השאר את הנוסח האשכנזי המזרחי, האשכנזי המערבי, האשכנזים שבאיטליה, הספרדי-מערבי, הספרדי-מזרחי, האיטלקי והתימני, וכן מספר נוסחים נוספים. המסורת הספרדית-מערבית משמשת אצל יוצאי צפון אפריקה ומערב אירופה. המסורת של הספרדים במערב אירופה הובאה לשם על ידי יהודים צפון אפריקאיים והתפתחה לכיוונים מערביים יותר (הדמיון בין המסורות ניכר בעיקר בטעמי ההפטרה ופחות בטעמים של התורה). המסורת הספרדית-מזרחית משמשת בקהילות המזרח התיכון: ארץ ישראל (הנוסח הארץ ישראלי מכונה "ספרדי ירושלמי"), סוריה, מצרים ועיראק, ובקהילות טורקיה והבלקן. קיימים הבדלים מינוריים בין מסורות טורקיה והבלקן מחד למסורות המזרח התיכון מאידך בטעמים של התורה ואילו בטעמים של שאר הספרים ההבדלים בין הקהילות גדולים יותר. הקשר בין המסורת הספרדית-מזרחית לספרדית-מערבית הוא רופף למדי מבחינה מוזיקלית, למעט שמות הטעמים. במסורת המערבית הנוסח הנפוץ ביותר הוא המרוקאי, ואילו במסורת המזרחית הוא הנוסח הספרדי-ירושלמי. בנוסף ישנה נגינה לקריאה בתורה ולהפטרה הנהוגה בקרב יהודי הודו. ליהודי גאורגיה ישנם שני סוגי מנגינות משלהם לקריאת ההפטרה, האחת מנגינת הפטרה של קהילות מערב גאורגיה, והשנייה מנגינת הפטרה של קהילות מזרח גאורגיה.
דרך זמרתם של הטעמים, השונה מעדה לעדה ומקהילה לקהילה, הושפעה בעליל מהסביבה דרכה עברו. כך למשל יש למצוא בנגינה האשכנזית הדים ברורים למודוסים המערביים, ובנגינתם בארצות האסלאם ניתן למצוא צלילים רבים חסרי גובה מוגדר, בייחוד בטעם הסילוק (סוף-פסוק), שנגינתו בנוסחים אלו דומה יותר לאנחה. במסורת הספרדית-ירושלמית הקריאה בתורה היא לפי מקאם שיגא.
הקריאה בטעמים לפי מסורת יהודי תימן שונה מן הקריאה שהתפתחה ברוב העדות האחרות. הקריאה היא פשוטה יותר מבחינה מוזיקלית ואין בה מוטיבים מוזיקליים שונים לכל טעם או לכל צירוף טעמים. במקום זאת, מתאפיינת הקריאה במספר מצומצם של מוטיבים המציינים שלוש דרגות הפסק: "מוליך" (עבור הטעמים שאינם מפסיקים), "מפסיק", ו"מעמיד". בנוסף, להפסקה הלפני-אחרונה בכל פסוק, יש מוטיב מוזיקלי ייחודי (אורי שרביט טבע לו את השם "מבשר"), שאינו תלוי בטעם מסוים אלא במיקומו לפני סוף הפסוק. בבסיס אופן הקריאה הזה נמצאת מערכת הטעמים הבבלית, שבה היה מספר קטן יותר באופן משמעותי של טעמים מאשר במערכת הטברנית.[7]
חכמי הקבלה (למשל ר' חיים מוולוז'ין בספרו נפש החיים) מסבירים, שהאותיות הן כנגד הגוף שהרי הן מרכיבות את גוף המילה, הניקוד הוא כנגד הרוח שנותן פרשנות למילה והטעמים הם כנגד הנשמה שנותנים למילה נופך מיוחד ואווירה מיוחדת ובזה היא מקבלת משמעות ונשמה.
מדרג הטעמיםעריכה
הטעמים מדורגים בעיקר לפי אורך ההפסקה שהם מייצגים. ככל שההפסקה גדולה יותר, הטעם זוכה לכינוי חשוב יותר. כך - הקיסרים מסמלים עצירה ארוכה, הַשָּׁלִישִׁים מציינים עצירה קצרה במיוחד, ואילו המשרתים, אינם מציינים עצירה כלל.
שמות הטעמים מחולקים לפי משפחות, ומסודרים מהחשובים אל הפחותים. להלן המדרג של טעמי כ"א ספרים (עשרים וארבעה ספרי התנ"ך, ללא ספרי אמ"ת, בעלי הטעמים השונים):
קיסרים: סוף-פסוק/סִלוּק ואתנחתא/אתנח.
מלכים: זקף-קטן, זקף-גדול, סגול/סגולתא, שלשלת וטִפחא/טרחא.
מִשְׁנִים או שָׂרִים: רביע/רביעי, זרקא, פשטא, יתיב ותביר.
שָׁלִישִׁים או פְּקִידִים: פָּזֵר, קרני-פרה (נדיר), תלישא גדולה/תלשא, אזלא/גרֵיש, גרשיים/שני-גרשין. מונח לגרמיה.
משרתים: שופר מונח (נדיר)/הולך, מהפך/שופר מהופך, מרכא/מאריך, מרכא-כפולה (נדיר)/תרי-טעמי, דרגא, קדמא/אזלא, תלישא קטנה/תילשא, ירח-בן-יומו (נדיר)/ירח.
טעמים לא מנוגנים: מתג/געיא, מקף, פסיק/פסק.
טעמים שלהם שני שמות, שני השמות מופרדים באלכסון, כאשר השם המקובל בקרב האשכנזים מופיע תחילה, ולאחריו שמו בפי עדות המזרח.
מדרג הטעמים
קיסרים בֽ׃
מלכים ב֖
זקף קטן
זקף גדול
משנים ב֛
שלישים ב֞
מונח לגרמיה
תלשה
פזר גדול
פזר קטן
משרתים ב֣
תלשה קטנה
הרכבי הטעמיםעריכה
הטעמים מופיעים בהרכבים קבועים, שלמים או חלקיים, שבסופם מפסיק.
מרכא, טפחא (מפסיק), מרכא, סוף פסוק.
מרכא, טפחא (מפסיק), מונח, אתנחתא.
מונח/קדמא, מונח, זרקא (מפסיק), מונח, סגול. הרכב בן מילה אחת בראש פסוק, מוחלף בשלשלת.
מונח/ קדמא, מהפך, פשטא (מפסיק), מונח, זקף קטן. פשטא בראש הרכב, שטעמו מלעיל, מוחלף ביתיב. הרכב בן מילה אחת, יוחלף בזקף גדול.
מונח לגרמיה (מפסיק), דרגא/ מונח, רביעי.
מונח/קדמא, דרגא/ מרכא, תביר. מרכא בא אם אין רווח של שתי הברות לתביר. תביר שמחבר, מוחלף במרכא כפולה.
תלישא קטנה (מחבר), קדמא/ מונח, אזלא גרש - מונח בא אם הטעם בהברה הראשונה. גרש ללא קדמא לפניו, שטעמו מלרע, מוחלף בגרשיים.
מונח או מספר מונחים, פזר.
מונח או מספר מונחים, תלישא גדולה.
מונח, מונח, ירח-בן-יומו, קרני פרה.[8]
פיסוק הטעמים מבוצע בשלבים לפי עוצמת ההפסקה, מסוף הפסוק לתחילתו. מחלקים את הקטע במפסיק, ואז מחלקים את הקטע שלפניו במפסיק בדרגה נמוכה יותר, אך בקטע שלאחריו יכול להופיע מפסיק באותה דרגה.
המפסיק החזק ביותר באמצע הפסוק הוא אתנחתא.
אם יש צורך במפסיק נוסף, בא סגול, ורק בחצי הראשון של הפסוק, לפני אתנחתא.
הרכב זקף קטן יבוא לפני הרכבי אתנחתא או סוף פסוק. הוא חלש מן הסגול שמסומן בשלוש נקודות.
רביע מסומן בנקודה אחת, והוא חלש מן הזקף שמסומן בשתי נקודות. בא לפני הרכב זקף, אתנחתא או סוף פסוק.
הרכב תביר בא תמיד כמפסיק אחרון לפני הרכב טפחא.
המפסיק פזר או תלישא גדולה, בא לפני הרכב זקף, רביעי, או תביר.
הטעמים כסימני פיסוקעריכה
הטעמים משמשים כסימני פיסוק, ומחלקים את המשפט השלם לשני חלקים עיקריים. לאחר מכן יכול כל חלק להתחלק שוב לשני חלקים וכן הלאה. סדר החלוקה כדלהלן: החלוקה העיקרית של הפסוק היא על ידי הקיסר. החלוקה הבאה היא, הפעם הראשונה בה יופיע בפסוק מלך. המלך הבא בפסוק מחלק חלוקה שלישית, וכן הלאה. גם הקטע שלפני הקיסר מחולק לחלוקה שנייה על ידי מלך, והקטע שלפניו מחולק לחלוקה שלישית על ידי משנה. כך שלעיתים, טעם נמוך יותר בדירוגו יוצר עצירה משמעותית יותר. שיטה זו, של חלוקה לשני חלקים כל פעם, יוצרת בעיה מסוימת במקרים שיש לחלק משפט לשלושה חלקים שווים בחשיבותם. בעיה זו נפתרת במקצת על ידי שימוש בשלישים, המאבדים לעיתים את תכונות החלוקה המצויה בטעמים, ומשמשים כמו הפסיק הרגיל בסימני הפיסוק המקובלים בימינו.
אפיוני טעמיםעריכה
יש טעם שמופיע אך ורק פעם אחת בפסוק אחד והוא סוף פסוק (נקרא גם: "סילוק"). אפשר לומר שפסוק מקביל ל"משפט" בלשוננו היום (ועל אף שאין זה לגמרי מדויק: לא כל פסוק הוא משפט אחד שלם, ולא כל משפט הוא פסוק אחד שלם). אם כן, הוא דומה בערך לסימן הפיסוק נקודה בימינו. רבים חושבים בטעות, שהנקודתיים הבאות בסוף הפסוק הן הסימן של טעם המקרא "סוף פסוק". אולם אין זה כך: הסימון של הטעם הוא כשל מתג קטן בהברה המוטעמת של המלה, סימן הנקודתיים הוא סימן עצמאי שאינו קשור למערכת הטעמים אלא בא לסמן את סוף הפסוק בלבד. כבר הגאונים מתייחסים לסימון הנקודתיים בתשובותיהם כשנשאלו האם מותר לסמנו בספר התורה עצמו, וייתכן איפוא שהסימון הזה עוד קדום יותר למערכת הטעמים.
גם הטעם אתנחתא אינו יכול להופיע יותר מפעם אחת בפסוק, אבל הוא לא חייב להופיע בכולם. אפשר לומר שהוא דומה לנקודה פסיק במשפטים ארוכים, או לפסיק במשפטים קצרים, בפיסוק המקובל בימינו.
זקף קטון משמש בערך כמו פסיק אך ברמת הפסקה נמוכה יותר, יכול להופיע מספר פעמים בכל משפט והוא לרוב מחלק את שני החלקים של המשפט (מתחילתו ועד האתנחתא, ומהאתנחתא ועד סופו) למספר חלקים נוספים.
ישנם טעמים שבאים בזוגות קבועים בדרך כלל, ומשמשים כמו מקף מחבר, שמחברים בין שתי מילים ויוצרים סמיכות ביניהם כמו: מרכא וטפחא, קדמא ואזלא, מהפך פשטא, דרגא תביר ומונח רביע. הראשון לפי מידרגו יהיה משרת, ואילו השני יהיה מקבוצת המלכים או השרים. יוצאי דופן הם הזוג זרקא סגול, שהראשון הוא שר והשני הוא מלך.
נוסח הטעמים והגעיות על פי המסורהעריכה
נוסחה המדויק של המסורה הטברנית בתחום הטעמים והגעיות נקבע על ידי בעלי המסורה. בדומה לתחום האותיות וכמו תחום הניקוד, בעלי המסורה קבעו כללים ברורים שחלקם מתועדים בהערות מסורה גדולה וקטנה, וחלקם בקונטרסים של בעלי המסורה. דוגמה לכך ניתן לראות בתחום הגעיה הכבדה:
בקונטרסי מסורה ובדקדוקי הטעמים המיוחס לאהרן בן אשר מובא כלל לסימונה של הגעיה הכבדה. ניסוחים הקשורים לכלל הזה נמצאים פעמים מעטות גם במסורה הגדולה. סוג זה של געיות הוא בין הנושאים העיקריים לרשימת החילופים בין 'בן אשר' ל'בן נפתלי'.
גישה זו, שלבעלי המסורה בכלל ולאהרן בן אשר בפרט, יש כללי מסורה ברורים לביצועם של הגעיות, היא גישתו של פרופסור מנחם כהן שעליה כתב במבוא ל'מקראות גדולות הכתר' ועל פיה גם שיחזר את החלקים החסרים ב'כתר ארם צובא'. לעומת זאת גישתו של הרב מרדכי ברויאר היא שבעלי המסורה לא ראו חשיבות בנושא הגעיות, ולכן אין חשיבות למיקומן, וכך נהג גם בתנ"ך שהוציא.
לימוד הקריאה בטעמיםעריכה
מנהג נפוץ הוא שילד שהגיע למצוות קורא בתורה חלק מפרשת השבוע או את כולה בבית הכנסת בהזדמנות הראשונה שבה הוא מחוייב בקריאה בעצמו. סביב המנהג הזה פותחו מגוון חומרי הוראה לילדים ללימוד טעמי המקרא, שיטת ההטעמה והפיסוק שהם יוצרים, והמסורות המוזיקליות שהם מייצגים בכל עדה. למשל, בין סוף שנות ה-50 לתחילת שנות ה-70 של המאה העשרים הוציא המלחין והמורה מיכאל פרלמן, מקבוצת יבנה, דפים ללימוד טעמי המקרא[9], המסבירים את שיטת הפיסוק בצורה מפורטת. באותן שנים יצאו לאור מספר ספרים עם תווים, או ספרים מלווים בהקלטות, שמהם ניתן ללמוד את שיטת הפיסוק וההטעמה וכן את המימוש המוזיקלי. למשל: "קרא בטעם"[10] (בצירוף תקליטים) ו"צלילי המקרא"[11] של יהושע לייב נאמן, "טעמי המקרא"[12] של ברוך בן-יהודה, ומאוחר יותר סדרת החוברות והקלטות של מכון רננות "ושננתם לבניך"[13].
באופן מסורתי, לימוד הטעמים נעשה על ידי שינון "טבלת זרקא", שהיא רשימת כל הטעמים לפי מסורת מסוימת. טבלאות זרקא מופיעות לעיתים בעמודים הראשונים של חומשים או של תיקון קוראים. ספרי הלימוד המודרניים מציגים את הטעמים בהרכביהם, כמפורט לעיל ומביאים דוגמאות למקרים השונים שמופיעים במקרא, בחלקים הנקראים בציבור.
ייצוג טעמי המקרא במחשבעריכה
בתקן Unicode לייצוג סימנים במחשב, נמצאים טעמי המקרא במיקומים U+0591 עד U+05B0, בתחילת טווח העברית. מערכות התומכות בתקן זה אינן דורשות התקנת גופן מיוחד לצורך כך.
מערכת Windows בגרסת 2000 ומעלה תומכת בטעמי המקרא, אך נדרש גופן מיוחד לשם התצוגה המדויקת שלהם, כמו למשל גופן Ezra SIL [14] המופץ כתוכנה חופשית.
לשם ההדגמה, להלן פסוק אחד עם טעמי המקרא: בְּרֵאשִׁ֖ית בָּרָ֣א אֱלֹהִ֑ים אֵ֥ת הַשָּׁמַ֖יִם וְאֵ֥ת הָאָֽרֶץ: (בראשית, א', א')
מרדכי ברויאר, טעמי המקרא בכ"א ספרים ובספרי אמ"ת, ירושלים תשמ"ב
מרדכי ברויאר, הטעמים בספרי אמ"ת, מבוא לספר תהלים עם פירוש דעת מקרא.
ישראל ייבין, המסורה למקרא, הוצאת האקדמיה ללשון העברית, ירושלים תשס"ג
מנחם כהן, מבוא ל'מקראות גדולות הכתר', בתוך ספר יהושע-שופטים, הוצאת בר-אילן, רמת גן 1992
עזרא ציון מלמד טעמי המקרא בדברי פרשני המקרא, בתוך: מחקרים במקרא בתרגומיו ובמפרשיו, הוצאת מאגנס, תשמ"ד. עמ' 455 - 459. ISBN 9652235156
שמחה קוגוט, המקרא בין טעמים לפרשנות, הוצאת מאגנס, ירושלים תשנ"ד
רונית שושני, "לתולדות הטעם סגול", לשוננו, סט (תשס"ז), עמ' 87–114.
רונית שושני, "תפקידם המקורי של טעמי המקרא", מ' בר-אשר וח"א כהן (עורכים), מַשְׂאַת אַהֲרֹן: מחקרים בלשון מוגשים לאהרן דותן, ירושלים תש"ע, עמ' 469–486.
זכריה גורן, טעמי המקרא כפרשנות, תל אביב: הילל בן חיים-הקיבוץ המאוחד, 1995.
סוזן הייק ונטורה "מוזיקת התנ"ך נחשפת", יצא לאור בצרפתית (1976) La musique de la Bible révélée ותורגם לאנגלית (1991) The Music of the Bible Revealed
מירה שפיגל, נוסח קריאת התורה בתימן: השתקפות של מסורת הקריאה הקדם-טברנית, פעמים 77, תשנ"ט
בוריס קליינר, מקצב המקרא - על עיצוב הזמן בקריאה הליטורגית של יהודי תימן, פעימות 2, 13 - 38
Uri Sharvit, The Musical Realization of Biblical Cantillation Symbols (Teamim) in the Jewish Yemenite Tradition, Yuval 4, JMRC, Jerusalem, 1982
ערך מילוני בוויקימילון: טעמי המקרא
ערך מילוני בוויקימילון: אתנחתא
טקסט בוויקיטקסט: פרויקט "ויבינו במקרא"
תמונות ומדיה בוויקישיתוף: טעמי המקרא
הערך "טעמים (טעמי המקרא)", במיקרופדיה תלמודית, באתר ויקישיבה
הסברים ופרשנויות על הטעמים
יונה עמנואל, ‏טעמי המקרא במורשת אשכנז, באתר "דעת"
הסברים נוספים על הטעמים(הקישור אינו פעיל, 3.11.2019)
מאמרים בנושא טעמי המקרא של יוסף עופר
רשימת מאמרים על טעמי המקרא באתר רמב"י
מצגת על טעמי המקרא הממחישה על ידי אנימציה את שיטת החלוקה הבינארית, באתר הניווט בתנ"ך
מבוא לקשר בין טעמי המקרא ודרשות התורה שבעל-פה, באתר טעמי המקרא והתורה שבעל-פה של פישר זלמן
שמחה קוגוט, המקרא בין טעמים לפרשנות: בחינה לשונית ועניינית של זיקות ומחלוקות בין פרשנות הטעמים לפרשנות המסורתית, ירושלים, הוצאת מאגנס, 1994.
מרדכי ברויאר, טעמי המקרא בכ"א ספרים ובספרי אמ"ת, ירושלים תשמ"ב (מהדורה שנייה בהוצאת חורב, תש"ן)
טעמי המקרא במסורות עדות ישראל
האזנה לטעמי המקרא וקריאה בתורה בנוסח יהודי מרוקו על ידי איתמר מלכא
הדגמות של טעמי המקרא במסורת קהילת ארם צובא שבסוריה
הדגמה של טעמי ההפטרה במסורת יהודי מצרים(הקישור אינו פעיל, 3.11.2019), הקרובה למסורת הספרדית-ירושלמית, אך שונה במידה ניכרת מן המסורת של יוצאי ארם צובא
האזנה לקריאת התורה בטעמים (וכן גם להפטרות) במנגינה אשכנזית באתר אורט
האזנה לפרשת בראשית בנוסח יהודי בבל, סרטון באתר יוטיוב
תנ"ך עם טעמים
בדף "מקרא" בויקיטקסט אפשר למצוא את כל ספרי התנ"ך עם טעמי המקרא
תנ"ך עם טעמי מקרא לעיון או הורדה, באתר של מכון ממרא, (חייבים לפני כן גופן תומך בטעמים)
פונט לתמיכה בטעמים
"טעמי קולמוס" (פונטים קוד פתוח ביוניקוד שהם חלק מפרויקט קולמוס) ומאגר פונטים המבוסס עליו ועל עוד מקורות באתר הסידור הפתוח
עמוד גופן יוניקוד Ezra SIL שתומך בטעמי מקרא, באתר SIL
^ ואם יכתבו - יפסלו את הספר. שולחן ערוך יורה דעה רעד ז
^ קידושין ל, א; נדרים לח, א
^ וכך גם רבנו שמחה מחבר מחזור ויטרי בפירושו למשניות אבות א א; ספר חסידים סימן שב; החיד"א בספרו שם הגדולים, מערכת הספרים, אות ט, ערך 'טוב טעם'; ועוד. לעומת זאת, ספר "טוב טעם" (מאת רבי אליהו בחור) עצמו גורס שטעמי המקרא שלנו נתחברו רק בתקופת הגאונים.
^ אוצר נגינות ישראל ב-ג עמוד 8
^ Torah Trope - cantillation marks(הקישור אינו פעיל, 3.11.2019)
^ 6.0 6.1 סימני "זרקא"/"צינור" ו"צינורית" קרויים בשמות שגויים ב-Unicode. כדי לקודד "זרקא"/"צינור" יש להשתמש בתו "HEBREW ACCENT ZINOR" (U+05AE), וכדי לקודד "tsinnorit" יש להשתמש בתו "HEBREW ACCENT ZARQA" (U+0598). ראה Unicode Technical Note #27: "Known Anomalies in Unicode Character Names", ובמיוחד ב Appendix A.
^ מירה שפיגל, נוסח קריאת התורה בתימן: השתקפות של מסורת הקריאה הקדם-טברנית, פעמים 77, 1999 תשנ"ט, עמ' 43 - 68
^ הצירוף "קרני פרה" ומשרתו הצמוד "ירח בן יומו" הוא צירוף נדיר. בין כל קטעי המקרא הנקראים בציבור נמצאו שני מופעים של הטעמים הללו: פעם אחת בתורה (פרשת מסעי, על המלים "אלפיים באמה") ופעם אחת במגילת אסתר (בפרק ז', על המלים "[גם הנה-העץ] אשר-עשה המן").
^ דפים ללימוד טעמי המקרא / בהדרכת מיכאל פרלמן | פרלמן, מיכאל, 1917-1992 | הספרייה הלאומית, www.nli.org.il (בעברית)
^ מידע על "קרא בטעם יהושע לייב נאמן" בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
^ מידע על "צלילי המקרא יהושע לייב נאמן" בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
^ מידע על הספר "טעמי המקרא" בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
^ מידע על ושננתם לבניך בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית
^ Ezra SIL
אוחזר מתוך "https://he.wikipedia.org/w/index.php?title=טעמי_המקרא&oldid=27235153"
נערך לאחרונה ב־10 בפברואר 2020, בשעה 18:09