נום, עיירה ללא שם ועם סיפורים גדולים - טבע הדברים
ילדי טבע הדברים – חוברות
עמוד הבית טבע הדברים 246 נום, עיירה ללא שם ועם סיפורים גדולים
בצהרי היום ברחוב הראשי של נום
נום, עיירה ללא שם ועם סיפורים גדולים
In: 246, טבע הדברים
כתבה: אתי ישיב. צילם: אוריאל ישיב.
נום, רק שלוש אותיות בשם (טוב, בלועזית ארבע – Nome), והן אולי מבטאות הכי טוב את מה שיש ב"עיר" הזאת, שבמקרה הטוב הייתה פעם עיירה והיום היא רק שלד של מקום, עם פחות מ-2,000 תושבים וחמישה רחובות חצי נטושים.
אף פעם לא שמענו על נום, ולעולם כנראה לא היינו מגיעים אליה, אלמלא החלטנו להפליג לקמצ'טקה והאנייה "שלנו" התחילה את מסעה דווקא מהנמל של היישוב העלום הזה, המשרת אניות מטען וקרוזים. חיפשנו במפות וחיפשנו – ויש! במערב אלסקה, בין ים ברינג וים צ'וקצ'י, בקצה החוף הדרומי של חצי האי סיוורד (Seward Peninsula), מרחק של שעה ורבע טיסה מאנקורג'. נום כל כך קטנה, שאפילו אוטובוסים אין בה, וכדי להגיע אליה מנמל התעופה "החרימו" לטובתנו את שני האוטובוסים הצהובים (קטנים, ישנים ומקרטעים) של הסעות התלמידים. אלה המסכנים, נאלצו כנראה באותו יום להגיע לבתי הספר ברגל…
האוטובוסים "פרקו" אותנו בכיכר העיר, שדה בור מלא עשבים, ליד הכנסייה המקומית, שבבוקר בואנו ועד אחר הצהריים שינתה את ייעודה, ובמקום בית תפילה שימשה לכבודנו מסעדה, מחסן, "שירותים", ומקום מקלט מהקור העז. נראה שכל העיר התגייסה לכבודנו, ומה הפלא, תיירים הרי מגיעים לכאן רק כמה פעמים בשנה (ורק בקיץ), וזוהי הזדמנות מצוינת לראות קצת אנשים אחרים, למכור כמה עבודות יד וכמה בקבוקי משקה, וגם לערוך לכבוד האורחים מופע ריקודי עם אסקימואיים מתחת לכיפת השמים.
ולמה אני טורחת בכלל לספר לכם על נום? כי המקום אולי קטנטן, אבל יש לו המון סיפורים מרתקים.
למשל, מה מקור השם נום? שם קצר, ושלוש גרסאות. לפי הראשונה, מייסד העיר, נורבגי ששמו יפת לינדברג, קרא לה כך על שם עמק במחוז ילדותו בנורבגיה. לפי השנייה, זהו שיבוש המילה Naami בשפתו של שבט אסקימואי מקומי, שפירושה "איפה". ואילו השלישית, היפה והמשעשעת ביותר בעיניי, מספרת על קרטוגרף בריטי שבדק מפה ימית, וליד לשון יבשה ללא שם מצא הערה מעורפלת של קצין בריטי שכיוון שלא מצא את שם המקום, רשם על גב המפה “No Name”. הקרטוגרף השתמש בהערה במפה שלו, ומשם התגלגל השם ל"נום".
ג'והן וויין ומרלן דיטריך בנום
או, איך פתאום קמה לה ב-1901 עיר באמצע הלא כלום הכי רחוק של אלסקה? הסיפור מתחיל ב-1896, כשמחפשי זהב גילו באלסקה את אחד ממצבורי הזהב העשירים ביותר בעולם. כשהגיעו השמועות על כך לאמריקה, הייתה זו בעיצומו של משבר כלכלי גדול, וממש יצאה מדעתה כשהעיתונים מצדם מנפחים את הסיפור ומתארים עפרות זהב אין סופיות שצריך רק להגיע אליהן ולאסוף בשקים. 100,000 איש עם קערות לחיפוש זהב יצאו לדרך תלאות נוראה, בים וברגל, וכשהגיעו גילו שזיכיונות הכרייה ניתנו כבר למספר קטן של מקומיים, כשלבאים לא נותר דבר. בקיץ 1899 פשטה שוב שמועה, והפעם על זהב שנמצא על חוף מצר ברינג, ליד מפרצון אנוויל (Anvil), בקצה השני של אלסקה. מחפשי הזהב הנואשים נטלו שוב את הקערות, חצו כ- 1,200 ק"מ לאורכה של אלסקה, והגיעו אל המקום שעד אז ישבו בו ילידים אינופיאטים (Inupiat). אליהם הצטרפו עוד אלפי מחפשים, שהגיעו בספינות קיטור מסיאטל ומסן פרנסיסקו. כולם הקימו עיר אוהלים גדולה, ויצאו לחפש זהב בחולות, כשהחלומות שוב מתנפצים אל חומת הזיכיונות. בתי עץ החליפו את האוהלים, ובימי השיא שלה הייתה נום לזמן מה הגדולה בערי אלסקה, עם כ- 28,000 תושבים, אבל רובם זנחו אותה כמובן, כשאיבדו את החלומות.
הערה: אני לא מתחייבת על מספרי התושבים בנום אז והיום, שכן כל מקור שקראתי נקב במספר תושבים אחר.
על ההרפתקאות והמניפולציות לקבלת הזיכיונות לחיפוש זהב, כתב האמריקני רקס ביץ' (Rex Beach) את רב המכר "The Spoilers", שעובד לתאטרון והוסרט חמש פעמים. בגרסה הראשונה מ- 1942, שנקראה כשם הספר, כיכבו ג'ון וויין ומרלן דיטריך. וויין כיכב גם בגרסה השנייה, בשנת 1960, שנקראה "North to Alaska".
רוצח סדרתי או אלכוהול
סרט אחר שהחזיר את נום לכותרות ב- 2009 היה "The Fourth Kind", שעסק בחטיפת בני אדם על ידי שדים ורוחות, והיה מבוסס, כביכול, על אירועים שהתרחשו בעיר. הסיפור האמתי על החטיפות החל ב-1960 ונמשך עד 2004, שנים שבמהלכן נעלמו 24 איש באופן מסתורי. רוב הנעלמים היו ילידים שהגיעו העירה מכפרים סמוכים, ותושבי נום היו משוכנעים שמסתובב ביניהם רוצח סדרתי. ה-FBI, שבדק את העניין, טען כי הבעיה אינה ברוצח סדרתי אלא בצריכת אלכוהול מופרזת באקלים חורפי קשה… הוויכוח, שנמשך עד היום בנום, הזכיר לי את הוויכוח הנצחי בארץ, על חטיפת ילדי העולים מתימן.
ויש גם סיפור שהסתיים במסורת. ב-1925 פרצה בנום מגפת דיפטריה קטלנית. הסרום הדרוש להצלת החיים נמצא רק באנקורג', מרחק של כ-1,800 ק"מ. הרבע הראשון של הדרך נעשה ברכבת מאנקורג' עד נננה (Nenana), ומשם עוד 1,350 ק"מ, במזחלות כלבים, חמישה ימים בקור מקפיא של 40 מעלות מתחת לאפס, עד שהגיעו לנום עם התרופה מצילת החיים. ב-1973 הוחלט לשחזר את המסע מאנקורג' לנום, וכל שנה, בחודש מרס, יוצאים הכלבים לאידיטארוד (Iditarod Trail Sled Dog Race), מירוץ מזחלות הכלבים הגדול, שאך מעטים מצליחים לסיים אותו. המאמנים וכלבי ההאסקי האלסקי שלהם מתחרים בתנאים איומים של קור וסופות שלגים, חוצים את שרשרת הרי אלסקה, ממשיכים דרך יערות מרכז אלסקה, עוברים נהרות, אגמים ואת מי ים ברינג הקפואים, ואחרי כ- 1,800 ק"מ מגיעים לנום. יש המגיעים אחרי תשעה-עשרה ימים, ויש אחרי שלושה-ארבעה שבועות ויותר. העיר מתעוררת אז לחיים לימים אחדים, כשהיא מוצפת מבקרים מכל העולם.
זהב בחול
מצוידים בכל הסיפורים האלה, הגענו אל כיכר העיר. קיבלה את פנינו שם ברכת "ברוכים הבאים לנום", הכתובה בתוך קערת חיפוש זהב ענקית. סבא ונכדו, תושבי המקום, הדגימו לנו עם קערות נורמליות את תהליך שטיפת החול, שבסופו "מצאו" כמובן גרגיר זהב נוצץ. כן, עד היום יש מי שמחפש זהב בחולות ולפעמים אפילו מוצא גרגיר. להתעשר מזה אי אפשר, אבל תמיד אפשר לחלום. בינתיים התארגנה קבוצת רקדנים מצאצאי הילידים האינופיאטים למופע מסורתי של ריקוד ונגינה. המורשת האינופיאטית היא סיפור של הישרדות ושל תרבות עשירה שחיה באנשים עד היום, ומתבטאת, בין היתר, במוזיקה קולית, תופים וכמה מהריקודים האסקימואיים היפים באלסקה. הגברים תופפו בתופי יד הנראים כמו נפות קמח גדולות של פעם, והנשים, צעירות ומבוגרות, לבושות כולן שמלות כותנה פרחוניות מעל הבגדים החמים, רקדו כשרגליהן כמעט נטועות בקרקע ורק ידיהן נעות כמו בתפילה.
יצאנו לשוטט במקום. רוב הבתים ההיסטוריים של עיר הכורים נהרסו מאש או מסערות, והמבנה האחד שנותר, שהיה בשעתו בר פופולרי שנקרא Discovery Saloon, הוא עכשיו בית מגורים פרטי. ליד הרבה בתים נראים – לצד טנדרים ומכוניות עבודה אחרות – גם אופנועי שלג – כלי תחבורה מועדף כאן. מצאנו את הספרייה הציבורית (Kegoayah Library) המצוינת ואת מרכז המבקרים שהיינו בו המבקרים היחידים, וקיבלנו למזכרת כפתור לבן עם הכיתוב I Love Nome. המוזאון המקומי שחשבנו לבקר בו היה נעול (ב- 15 בספטמבר), לרגל החורף המתקרב… זכינו גם לראות להקה של כלבי האסקי אלסקים, המתאמנים כל השנה לקראת מירוץ המזחלות הגדול. המאמן מתייחס אליהם כאילו הם ילדיו, מאכיל אותם, מנקה, ובעת הצורך מחמם ומלביש. הכלבים, שדומים קצת לזאבים, נראו לי בשעת מנוחה דווקא שקטים ככבשים, אבל בשעת פעולה, כך סיפר המאמן, הם נלחמים כאריות.
רחובות נום היו ריקים כמעט מאדם. רק כמה תושבים ילידים הסתובבו חסרי מעש על שפת הים, רובם שיכורים. עד היום השכרות היא התוצאה הקשה של הכיבוש הלבן, שהביא לאבדן הזהות וכושר ההישרדות המפורסם שלהם. קשה לראות את אנשי הטבע האלה בעליבותם. לשמחתנו באה לקראתנו אישה "לבנה" אחת, שטיילה עם כלב (מחמד לא מירוץ), והיא אמריקאית שחיה כאן כבר יותר מ-20 שנה ועדיין ממש מאוהבת במקום. "ומה הפלא", היא מספרת, "נום היא גן עדן לאוהבי טבע, עם כ-200 מיני ציפורים מהגרות העוברות אותה באביב, עם העגורים והברבורים העוזבים אותה בסתיו, ועם מרחבי הטונדרה היפה שמסביב לה, שבחודשים יוני-יולי פורחת עם פרחי בר יפהפיים ובספטמבר-אוקטובר מתמלאת בצבעי הסתיו המדהימים, וכולם בנום עולים אז על אופנועי השלג שלהם ויוצאים אל המרחבים".
האוטובוסים הצהובים של הסעות התלמידים כבר חיכו לנו, להסיע אותנו אל הנמל ואל האנייה שתשיט אותנו לקמצ'טקה. ונום? נשארה לנו כמזכרת רחוקה, בודדה מאוד וקצת עצובה.