החלטה בתיק א 57981/03 - פסקדין
מיקומך באתר: עמוד ראשי >> חיפוש פסקי-דין >> החלטה בתיק א 57981/03
החלטה בתיק א 57981/03
57981-03
1. עידן שפטל
שתי תביעות שאוחדו, נוגעות לנזקי קטנוע וטנדר בתאונה. שאלת הכיסוי הביטוחי של הקטנוע, טרם התבררה. זוהי ההכרעה בשאלת האחריות לתאונה, שהתרחשה בהרצליה, ברח' ויצמן בקרבת צומת עם רח' לוין. נשמעו 4 עדים והוגשו מסמכים רבים.
שי פרי (להלן: פרי), קצין צה"ל שנהג בטנדר, העיד שנסע במהירות 40-50 קמ"ש בשעת לילה. הוא התקרב לצומת ו-3 מכוניות שעמדו על נתיב השתלבות שמולו (המיועד לפניה שמאלה לרח' לוין תוך חציית נתיבו), המתינו לו. אופנוע שנסע לשמאלן לא עשה כן וחצה את נתיבו. לאחר שכבר נראה היה שסיים לחצות את הנתיב ובטרם הגיע אליו הטנדר, סב האופנוע בחדות ימינה והתנגש במרכז הטנדר שכבר עמד. פרי התקשה לתאם את מהירות הנסיעה שלו, עם המרחקים השונים שציין בהיסוס גלוי, אך היה עקבי בתיאור המהלך הכללי של התאונה.
משה אברהם (להלן: אברהם) העיד שנסע בנתיב ההפוך לנתיב נסיעת הטנדר הצבאי במהירות 40 קמ"ש. לדבריו, הכביש מתעקל ימינה (מנקודת ראותו) בעליה, כשהתרחשה התאונה הוא היה ממש מול הפניה לרח' לוין, או מעט לפניה. את התאונה ראה מתרחשת לפניו ומשמאלו. לפניה ראה אופנוע נוסע מאחוריו מימין, עוקף אותו שמאלה בתנועת סללום רחבה, כאילו היתה ביניהם מכונית, ואז מתנגש בנתיב הנגדי בטנדר שנסע שם. התאונה התרחשה בנתיבו של הטנדר. הוא לא הבחין במכוניות נוספות על הכביש, לא זכר מכוניות עומדות בנתיב ההשתלבות המיועד לפניה שמאלה, שהיה שמאלה לנתיב נסיעתו (ורק במאוחר אישר שאכן קיים נתיב השתלבות כזה). את מהירות אופנוע אמד ב - 60 קמ"ש.
אברהם ופרי העידו שניהם, שמיד אחרי התאונה עטו על פרי צעירים שנכחו במקום, איימו עליו, בעטו ברכב הצבאי ונראו מאיימים עד שאברהם חש צורך לחוש לעזרתו של פרי.
עידן שפטל (להלן: שפטל) העיד, שנסע באופנוע בנתיב הימני המתעקל ימינה בעליה. עשרות מטרים לפניו נסעה מכונית, שבעת התאונה כבר עברה את הצומת. הוא לא ניסה לעקוף איש, או לפנות שמאלה, אלא, לנסוע ישר. הטנדר שבא מהכיוון ההפוך "חתך פינה", חצה אי תנועה משורטט בכביש, סטה לתוך נתיבו תוך חציית נתיב ההשתלבות שמשמאלו והתנגש בו חזיתית, בתוך הנתיב הימני. הוא נפצע קשה, איבד הכרה ופונה לבית חולים. סאני, הנוסעת שעמו, נפצעה קל, וכיום אין הוא יודע היכן היא.
טוביה מנשה (להלן: מנשה), העיד, שהלך על המדרכה אל מול אופנועו של שפטל וראה את התאונה לנגד עיניו. בתחילה לא ידע ששפטל, המוכר לו מהפיצריה, הוא המעורב בתאונה, עד שזיהה את האופנוע. תיאורו את התאונה, תואם לתיאורה ע"י שפטל. לעומת זאת, הוא לא ראה שאחרי התאונה איים מישהו על פרי, או בעט במכונית הצבאית. בתחילה אמר שעל האופנוע לא היה אף אחד נוסף. לאחר שראה את תגובת שפטל, מיהר לתקן דבריו, וציין שעל האופנוע היתה גם סאני, חברה של שפטל שהוא לא מכיר, אך חברה שלו לשעבר, היתה חברה שלה. זיגזג זריז זה, מזכיר ששפטל עצמו, העיד במשטרה אחרי התאונה שהיה לבד על האופנוע, ומיד אח"כ תיקן את עדותו וציין שגם סאני היתה שם ומסר את מספר הטלפון שלה.
כצפוי בסיפור "ראשומון" של תאונה שהתרחשה במהירות בשעת לילה, נבדלות גרסאות העדים. מבחינת ה"תמונה הגדולה" השאלה פשוטה: האם התרחשה התאונה בנתיב האופנוע, שאליו חדר הטנדר, או, בנתיבו של הטנדר לאחר תמרון פרוע ומוזר של האופנוע. לאחר בחינת הראיות שוכנעתי שהן נוטות בבירור לטובת האפשרות השניה.
עדויות שפטל ומנשה לא מהימנות בעיני. אף שסאני היתה עדה לתאונה, פרטיה תועדו במשטרה והיה יותר מ"קצה חוט" לאיתורה היא לא הועדה, ללא הסבר. מסתבר שעדותה רעה לשפטל: שפטל העיד שהוא נסע בצד השמאלי של הנתיב הימני בכביש - ולא בנתיב ההשתלבות שמאלה. סאני אלון, העידה במשטרה שהאופנוע נסע בנתיב השמאלי. אם שפטל התכוון לנסוע ישר, כדבריו, לשם מה נסע בנתיב ההשתלבות שמאלה - אלא אם היה במהלך עקיפת מכוניתו של אברהם?
אלא, שבעדותו מרחיק שפטל את אברהם "עשרות מטרים" מעבר לצומת, בעת התאונה. הכביש מתעקל בעליה ימינה. אברהם נסע במהירות 11 מ' לשניה. אם הוא היה בעת התאונה עשרות מטרים לפני שפטל, הרי שבעת התאונה או מיד אחריה הוא היה כבר מעבר לעיקול הדרך. כיצד בכלל הבחין בתאונה שהתרחשה בנתיב הימני, מימינו ומאחריו (נזכיר: אברהם העיד שראה את התאונה לפניו ובנתיב שמשמאלו)? מכיוון שנוכחות אברהם במקום אחרי התאונה היא מעל לספק, גרסת שפטל בענין זה לא סבירה. נראה ששפטל "מרחיק" את אברהם ממקום התאונה באופן מלאכותי כדי לסלק מעצמו חשד שעקף בצורה מסוכנת את מכוניתו של אברהם.
מנשה, לא זכר כל מכונית לפני האופנוע של שפטל, אף שלפי מיקומו (אל מול התנועה) חייב היה לראותה. זהו רק היבט אחד של עדותו שפוגם באמינותה. זו עדות כבושה, שהופיעה לראשונה 5 שנים לאחר מעשה. נוכחותו במקום התאונה, לא תועדה (בדו"ח הפעולה של השוטרים תועדו נוכחותם של המעורבים בתאונה, אברהם ועד נוסף, אלי דוידסון, שנסע מאחרי מכוניתו של פרי ואישר את גרסתו). מנשה מיודד עם שפטל. הוא מזהה את אופנועו. חברתו הקודמת היתה חברה של סאני, החברה של שפטל. אף שסאני נפגעה בתאונה גם היא, נזכר מנשה בנוכחותה שם רק לאחר "עידוד". מנשה לא זכר בעיטות בטנדר, או גידופים ואיומים על פרי אחרי התאונה. האם זכרונו משובש, או שכלל לא היה במקום? כך או כך, לסמוך עליו, איני מוכן.
אוסיף הערות אלה:
מנשה העיד בנוכחות שפטל ותוך קשר עין ותנועות ביניהם. כשמנשה לא זכר את נוכחות סאני במקום התאונה, היתה תנועת שלילה נמרצת של שפטל ה"סמן" להתעוררות זכרונו של מנשה ושינוי זריז של עדותו. הרושם הכללי שהותירו עדויותיהם היה של תיאום.
לכתב התביעה בת.א. 37289/04 צורפה כנספח א, הודעה על תאונה שנמסרה לחברת הביטוח איילון, הנחזית לשקף את גרסת שפטל לתאונה. בנוסחו המילולי העילג של המסמך מיוחסת לטנדר הצבאי חדירה לנתיב האופנוע שעמד ונתן זכות קדימה. לפי הציור במסמך התרחשה התאונה דווקא בנתיבו של הטנדר! כיוון שלא ברור מי כתב את המסמך ומי חתם עליו לא ניתן לבסס עליו מסקנה מרחיקת לכת יותר מזו, שסמוך לאחר התאונה מסר בעל ענין (כביכול מפי שפטל) גרסה שונה מאוד של האירועים מהגרסה שהושמעה בבית המשפט.
עדות פרי לקתה ברבים מהליקויים שהזמן מעולל לזכרון האנושי. כך, למשל, הפכה מכונית אחת שנתנה לו זכות קדימה (לפי עדותו סמוך לאירוע) לשלוש מכוניות. תיאור הכביש - בעניינים שלא נוגעים לתאונה - ואומדן המרחקים, כנראה לא נכונים. איני מייחס לכך משמעות: שחזור אומדן מרחקים בלילה לאחר 5 שנים מועד לטעות על פניו. תיאור הכביש בהיבטים הרלוונטיים לתאונה, דווקא היה נכון. בענין המרכזי, תיאור קוויה הכללים של התאונה, עדות פרי עקבית וזהה לעדותו מיד אחרי התאונה.
קווים כללים אלה של האירוע זהים גם בעדות המהימנה ביותר ששמעתי, עדותו של אברהם. זהו עד נייטראלי אמיתי. לא היתה לו כל היכרות קודמת עם המעורבים בתאונה. אין לו עניין בהליך. הוא עצר במקום כדי להושיט עזרה ונותר שם כדי להגן על קצין מפני אלימות, מעשים של אזרחות טובה. הוא אף לא ביקש את שכר בטלתו. להבדיל מהעדים האחרים, הוא לא טרח "להכין" את עדותו והעיד באופן ספונטני לגמרי. הדבר התבטא בחלקיה הפחות מדוייקים של העדות. בתחילה, אברהם לא זכר, שלצד נתיב הנסיעה שלו היה גם "נתיב השתלבות שמאלה". הזכרות מאוחרת בפרט נכון ורלוונטי מלמדת על העדר הכנה עצמית למתן העדות, דבר המאפיין דווקא עדי אמת. גם הלשון שנקט העד היתה ספונטנית וחסרת פניות. את תנועת האופנוע הוא תיאר כ"סללום" בהבעה שביטאה השתוממות ולא כעס. הוא הפגין איפוק, ונמנע מחלוקת "ציונים" למעורבים. אני מאמין לעדותו ומוכן לבסס עליה את מסקנותי.
סוף דבר, אני קובע שהתאונה התרחשה בנתיב הנסיעה של הטנדר, אחרי שהאופנוע של שפטל סטה לתוך נתיב זה, בנסיעה פראית ומהירה, אגב ניסיון עקיפה של מכוניתו של אברהם. האחריות להתרחשות התאונה כולה מוטלת על כתפיו של שפטל, שכן לא היה סיפק בידי פרי, לעשות יותר משעשה כדי למנוע את התאונה.