סיפורים מהקליניקה - EMDR
ד"ר אודי אורן:
1. - א' סבל מ- PTSD מאז מלחמת יום כיפור, מלחמה שבה השתתף בקרבות קשים. הוא תיפקד ברמה גבוהה ביותר, אך סבל ממשברים סביב אירועים בחייו שהזכירו לו את מאורעות המלחמה. הוא הגיע לטיפול בעקבות משבר משפחתי ובעזרת הטיפול ב- EMDR הצליח לראות את הקשר בין תגובותיו הרגשיות לאירועי המלחמה. הוא עיבד אירועים טראומטיים שונים, והרגיש לאחר כחודשיים שהוא לא רק חזר לעצמו, אלא אף מסוגל להסתכל על אירועי המלחמה מזווית אחרת ובלי התגובתיות הגבוהה שאפיינה אותו קודם לכן.
2. - ב' התאלמנה לפני כשנתיים בנסיבות טרגיות לאחר נישואין ארוכים ומאושרים ביותר. למרות הזמן שחלף המשיכה להאמין כי לא עשתה מספיק כדי למנוע את מות בעלה. רמת התפקוד היומיומי שלה ירדה באופן משמעותי והיא סבלה מביעותי לילה ו- flashbacks של האירוע הקשה. הטפול בן שלושת החודשים התמקד באירוע שהוביל למות בעלה והביא להקלה משמעותית בסימפטומים הפוסט-טראומטיים ולשיפור רב בתפקודה. היום היא מסוגלת לראות את האירוע מפרספקטיבה, היא יכולה לשמוח על השנים הטובות שחייתה עם בעלה ולהנות מהמשפחה שהקימו יחדיו והיא גם ממשיכה להתגעגע אליו כל יום.
3.-ג' חוותה לפני כשנה התקף חרדה חריף באמצע מבחן במכינה בה היא לומדת. בעקבות ההתקף היא פיתחה חרדת בחינות והפסיקה את לימודיה. היא סבלה מסימפטומים פיזיים חריפים של חרדה וכן מסימפטומים דכאוניים. הטיפול ב- EMDR הביא בחודשים הראשונים להקלה משמעותית ביכולתה של המטופלת להתמודד עם האירוע, הפחית את כמות הסימפטומים החרדתיים ושיפר את מצב רוחה. הטיפול גם פתח פתח לדיון באופי הטיפול בעתיד לאור החשיפה של הרקע המורכב שלה.
4.- ד' ניצלה משתי תאונות דרכים. בעקבות התאונה השניה פיתחה חרדה קשה מנהיגה בכבישים הדומים לכביש בו התרחשה התאונה. היא גם סבלה מירידה במצב רוחה. הטיפול הביא לשיפור במצבה הרגשי ותרם להבנה מעמיקה יותר של מהלך חייה, אך הוא לא הביא לשינוי בקשיי הנהיגה שלה. המטפלת הציעה לד' לקבל במקביל טיפול ב-EMDR. לאחר מספר פגישות חל שיפור ביכולתה של גב' ד' לנהוג, והיא חזרה לטיפול המקורי.
5.-ה' עבר חוויה של ניצול מיני בילדותו והדבר השפיע על תפקודו, על הדימוי העצמי שלו וכן גרם לסימפטומים פיזיים שונים. הטיפול בה' -היה אינטגרטיבי. ה- EMDR בא לידי שימוש לצורך עיבוד אירועים טראומטיים בילדותו, ולעיבוד אירועים קשים בהווה. בין פגישות ה- EMDR –התקיימו פגישות של שיחות "רגילות" –שנגעו גם בחומרים שעלו בתהליך העיבוד. למרות שחל שיפור מסוים מדובר בתהליך טיפולי שקשה היה לנבא את אורכו.
6. - ו' סבל מתגובות פיזיות קשות למצבי לחץ בעבודתו, שהחריפו בעקבות משבר תעסוקתי שכמעט הביא לפשיטת רגל. הטיפול -היה אינטגרטיבי ו-כלל מרכיבים מגישות שונות –שעזרו לו' להבין ולהתמודד טוב יותר עם מצבי הלחץ. ה- EMDR עזר לו' לעבד אירועים מוקדמים שבהם נבנו תבניות התגובות הנוכחיות למצבי לחץ, ואיפשר גם מבט אופטימי לעתיד שבו יוכל להתמודד טוב יותר. הטיפול הביא אמנם לשיפור -מהיר בתפקודו אך כלל בהמשך "פגישות חיזוק" אחת למספר חודשים.
דורית קנובל:
7. ז' וח' הגיעו לטיפול זוגי במצב של משבר אקוטי: מריבות קולניות , התפרצויות זעם לעומת שתיקות רועמות, טריקות דלתות ואיומים בגירושין, ועוד... כאילו העצבים חשופים וכל מילה של בן/בת הזוג נחווית כאיום על עצם הקיום האישי. אל מול הפגיעות ותגובתיות היתר של בני הזוג, הטיפול ב-EMDR התמקד בזיהוי ועיבוד הטראומות, הן בילדות והן בתקופת הקשר הזוגי. השילוב של ה-EMDR בתהליך טיפולי זוגי אפשר התקדמות לקראת שיתוף פעולה בפתרון בעיות ענייני ויעיל יותר.
תולי פלינט:
8. מיכל, אשה בת 67 נסעה באוטובוס למקום עבודתה. רגלו של הנהג החליקה מדוושת הבלם ומיכל נפלה על המדרכה. מיכל עובדת בבית חולים שיקומי ומיד ראתה עצמה כנכה. מאותו רגע והלאה לא הצליחה להירגע בעת נסיעה באוטובוס. כל נסיעה ראתה מחדש את הנפילה ואת רגע הנפילה המדויק. היא ראתה שוב את הנוסעים עומדים מעליה וחשה את הכאב העז בגבה כאשר ניסתה לקום. בגלל הפחד לנסוע באוטובוס מיכל שקלה לעזוב את העבודה למרות שהממונים עליה מאד מרוצים ממנה והיא לא רוצה לצאת לפנסיה מלאה. במהלך הטיפולים העלתה מיכל את הפחד להיות נכה פחד שמועצם בגלל החשיפה שלה לנכים בעבודה. היא סבלה מתפיסה עצמית שלילית שהייתה מודגשת במילים "אני נכה" ורצתה לראות עצמה כ "אני חזקה ובריאה". לאחר 6 מפגשים שבהם בעיקר עבדה מיכל על רגע הנפילה והפחד להיות תלויה וכן על הפחד של ימי ילדותה שקשור להיותה האחות הקטנה והתלותית דיווחה כי היא יכולה לשבת באוטובוס כמו בעבר.
13. דורית נמצאה בטיפול כחצי שנה לפני שאובחנה עם גידול שפיר ברחם. אמה של דורית נפטרה מסרטן צוואר הרחם 24 שנים קודם לכן. הגידול שאובחן היה שפיר ולא היה שום צורך בטיפול נוסף אולם דורית ,בת 57, הפסיקה את חייה שהיו פעילים מאד עד אותו יום, לא הסכימה לצאת לחופשה וכן סרבה ללכת לחוגים שאהבה. השיא היה כאשר לא הסכימה ללכת לראות את נכדתה שנולדה בבית החולים. היה ברור כי הטראומה הלא מעובדת של מות אמה עדיין "עובדת" וכי היא עדיין לא עיבדה את האבל. בשילוב של EMDR בטיפול עלו רגשות האשמה אודות מות האם וחוסר יכולתה להצילה, בייחוד שהיא עצמה הייתה באותו זמן אם צעירה. התפיסה השלילית הייתה "אני אשמה" והתפיסה החיובית הרצויה הייתה "עשיתי כל מה שיכולתי", דבר שהיה נכון הן בעבר והן בהווה. לאחר 6 טיפולים שכללו EMDR חזרה דורית לחלק מעיסוקיה והצליחה "לנקות" מחייה עיסוקים שהיו קשורים לתחושת האשמה. הטיפול המשיך לגבי התכנים האחרים שהעסיקו את דורית אולם החומר שעלה תוך כדי הEMDR שימש אותנו בטיפול ההמשכי.
8. ערן (שם בדוי) ילד בן 10 ממרכז הארץ סובל מהקאות חוזרות ונשנות כאשר הוא נמצא בלחץ. התופעה התחילה כאשר היה בן 9 וכיום מול כל מקרה מלחיץ ערן מקיא. ערן הוא ילד מוכשר מאד בספורט ומייצג את בית הספר שלו בתחרויות ריצה וקפיצה לרוחק. התחרויות הפכו להיות מלחיצות כאשר ערן נבחר על ידי המורה לייצג את בית הספר בתחרות ארצית ומנהלת בית הספר הציגה זאת בפני הילדים במסדר הבוקר. מאז בכל פעם שערן חושב על התחרויות הוא חש בחילה וכאשר הוא מגיע לתחרות הוא מקיא, מה שמחליש אותו מאד, מלחיץ אותו וגורם לו לנסות להימנע מתחרויות. ערן הגיע לטיפול כאשר לפניו תחרות חשובה 5 שבועות קדימה.
תהליך העבודה עם ערן כלל מיפוי המצבים המלחיצים. זיהוי של הטריגר להקאות - מותו של אבי האב דבר שגרם ללחץ גדול במשפחה ומלווה את ההקאה הראשונה (כאשר ההורים הלכו ללוויה והשאירו אותו לבד) ובעיקר את הלחץ סביב התחרויות שהוא מרגיש שהוא חייב לנצח בהן על מנת שסבתא תהיה שמחה.
העבודה כללה זיהוי של תפיסת עצמי שלילית - אני חלש ולא שווה (כשאני מקיא כמו ילד מול כל הכיתה ומול כל המתחרים). זיהוי תפיסה חיובית רצויה - אני מספיק חזק ויכול להחזיק את עצמי. ועבודה באמצעות EMDR על הטריגרים השונים שקשורים לתחרות. לאחר שלוש פגישות פחתו הבחילות כמעט לחלוטין וערן השתתף בשתי תחרויות מבלי להקיא לפניהן. בפגישה הרביעית והחמישית צייר ערן מבוך שבתוכו הדברים המלחיצים (המבוך של סרטי הארי פוטר היה עבורו השראה) ותרגלנו הליכה במבוך תוך כדי גירוי בי- לאטרלי. לאחר 5 פגישות נעלמו ההקאות לחלוטין. ערן פנה לטיפול שוב כשנה וחצי לאחר הפרידה לקראת הבר מצווה שלו. בשלב זה עבדנו דרך תמונת עתיד מיטבית ללא בחילות וללא הקאות וערן "עמד במשימה" של העליה לתורה.
9. גל (שם בדוי) , ילד בן 7 ממרכז הארץ הגיע לטיפול לאחר שהשתולל בכיתה והשחית ציוד שלו ושל חבריו. הדבר קרה לאחר שלא שיתפו אותו במשחק כדורסל. גל נבון ביותר ומתאר את הכוחות השונים בתוכו שגרמו לו להשתולל- "הדבר הרע" נלחם מול "הדבר הטוב". יצרנו דיאלוג בין הדברים השונים כאשר האחד "הרע" מיוצג על ידי "באקוגן" (דמות מהטלוויזיה) והשני על ידי סוסון ים. כאשר בחרנו לכל אחד מה"דברים" צד ימין או שמאל. עבודה עם שני הצדדים אפשר לגל לתת מקום לתסכול של ה"דבר הרע הזה" ולתת ל"דבר הטוב" סיכוי לנצח. בסופן של שלוש פגישות נוצר דיבור ישיר בין הקולות השונים וגל דיווח כי כאשר הדבר הרע רוצה לדבר הוא יכול לדבר ולא לפעול. גל החליט שסוסון הים צריך ללוות אותו והוא שם אותו בקלמר מה שאפשר לו להיזכר בו בכל בפעם.
10. דודי, בן 12 ירד לפגוש חברים בחצר ושם התפתחה תגרה שבסופה נשברה אצבעו. דודי גר עם אביו יחד עם אחיותיו אמו, לאחר הגירושין עזבה להתגורר בארצות הברית. מאז המקרה סרב דודי ללכת לבית הספר ולפגוש את החברים שהיו באירוע. "אני חלש ומושפל" היתה המחשבה העיקרית שהעסיקה אותו והתמונה שליוותה אותו הייתה התמונה שלו שוכב על הרצפה ומחזיק את האצבע בעוד כולם עומדים. דודי רצה לחשוב על עצמו "אני חזק לפחות כמו האחרים" במהלך הטיפולים עלו זיכרונות מעזיבתה של האם וכן זיכרונות שונים בהם הרגיש חלש - בכל פעם שהמשפחה עברה דירה. לאחר 8 טיפולים בהפרש של יומיים הרגיש דודי מספיק חזק לחזור לכיתה ולקבל את ההתנצלות. יש לציין כי הילדים שהיו מעורבים ניסו ליצור עמו קשר גם לפני הטיפול אך הוא דחה אותם.
11. מאי, ילדה בת 8 הייתה בבית כאשר נפל טיל על בית השכנים וניפץ את הזגוגיות בביתה שלה. מאי ראתה את אמא בוכה וצועקת ואת אבא מאד כועס. מאותו היום חזרה מאי להרטיב במיטה וסרבה לישון בחדרה שלה. בעבודה באמצעות "עננים וכוכבים" מיפינו ביחד את הפחדים ואת הכוחות של מאי ואפשרנו לה לדבר על הפחדים. אמה ואביה של מאי היו בחדר בשעת הטיפול וסיפרו מחדש את הסיפור על הטילים שנפלו זאת תוך כדי גירוי בי לאטרלי. לאחר 2 טיפולים חזרה השליטה בשלפוחית ולאחר עוד שלושה טיפולים הסכימה מאי לחזור לישון בחדרה.