היה לנו פעם דינר במקסיקו, היה שם אורח כבוד סגן נשיא ארה"ב, ומה הלך שם, מי ישב אתו בשולחן, לדבר, או לעשות איתו תמונה... סיפור שלם עשו מזה, צריך להתאפר קודם ולהתלבש בהתאם... - דרשו
דף הבית מאמרים פרשת שבוע חומש דברים כי תבוא היה לנו פעם דינר במקסיקו, היה שם אורח כבוד סגן נשיא ארה"ב, ומה הלך שם, מי ישב אתו בשולחן, לדבר, או לעשות איתו תמונה… סיפור שלם עשו מזה, צריך להתאפר קודם ולהתלבש בהתאם…
כל מי שלמד בישיבה זוכר שאלול בישיבה זה היה חשמל באוויר, זה ליווה אותנו בכל צעד ושעל, קבלות טובות, השתדלות וכו' וכו'
אנחנו רוצים מהזווית ראיה שלך מהמבט שלך שיכול לעורר ולחזק?
בן תורה, זה לא תלוי אם הוא נמצא כרגע בישיבה. ברור, הזמן הכי נעלה זה כשבחור נמצא בישיבה. אבל כשלומדים כמו שצריך ומתעלים כמו שצריך בגיל הבחרות, זה נשאר גם כשאתה אברך וגם כשאתה אח"כ עובד או עוסק בצרכי ציבור.
אין ספק שחודש אלול, אנחנו לא בדרגות של פעם שרק צעקו ברכת החודש כולם מתחילים לבכות, אנחנו לא בדרגה הזאת, מה לעשות, אבל זה מפחיד. מי כמוני שאני רואה מה הולך כל יום, בשנה הזו 30 אלף איש חלו במחלות קשות, זה משהו מטורף! ונעזוב את החלק של כמה אנשים סובלים: הקב"ה אבינו מלכנו אב הרחמן, הקב"ה צריך להעניש את הילדים שלו, איזה צער יש לקב"ה על מה שהוא עושה. זה לא רק לנו קורה משהו, הקב"ה שהוא אבינו הוא נותן כאלה עונשים קשים, כמה צער יש לקב"ה מזה. אנחנו חושבים על עצמנו טוב לנו, לא טוב לנו – זה לא הנושא. ברור שכואב מאד אבל צריך לחשוב על כבוד השכינה והשכינה- כשטוב לעם ישראל הקב"ה בשמחה כביכול, וכשאדם בצער – כביכול גם הקב"ה בצער.
יש סיפור ידוע על הבן של האדמו"ר מגור בשואה. הנאצים לקחו תמיד את ה'גדוילים' ואת המשפחות שלהם ראשונים. את האשה של הרב מפונוביז' עם הילדים, כדי לדכא את הציבור.
אנחנו עכשיו לא יודעים כמה צער הקב"ה צריך לתת, אנחנו לא יודעים להקיף את הייסורים של כולם, אני רואה פה מה אנשים עוברים. בכל אופן אני אומר אנחנו רואים שהקב"ה עושה, אז מה לא לפחד מראש השנה, תגיד, מה אתה מטומטם? חמור שעובר בין שתי קבוצות שנלחמות זו בזו והכדורים שורקים מכל עבר – אז הוא חמור! הוא מטומטם, אין לו שכל. תראה מה שיש, רק מחלה אחת, כמה קבלו סכרת, כמה נהרגו בתאונות דרכים, כמה צעירים עכשיו קיבלו דברים חדשים – ניוון שרירים, מה הולך, מה הולך היום… אז מישהו יכול להגיד שהוא לא מפחד? זה פחד ואימה!
אני התפללתי עם הרב שך בשבע שנים האחרונות שלו, כל יום התפללתי אתו, שבתות חגים, הכל אתו ביחד. כשהגענו לברכת פוקח עיוורים הוא אמר לי תצעק פוקח עיוורים אני כבר לא רואה בעיניים. חולה אחד אומר לי תצעק "המכין מצעדי גבר" אני על כסא גלגלים כבר. פעם הייתי אצל חולה, שכן שלי שהיה חולה, כבר שכב הוא לא יכול היה לזוז. הוא אמר לי תצעק מתיר אסורים , אני אסור במיטה שלי ולא יכול לזוז.
ברור שתמיד רצוי להוסיף ולהתחזק יותר, אני חושב שבעצם, האדם שיראה את הדינים מצד אחד, מה הולך היום, והוא יודע שהכל נקבע בראש השנה, זה מפחיד ואתה כל שנה רואה אותו דבר, שזה קרה וזה קרה…, מצד שני, צריכים להגיע לאהבת ה' בעבודת ה', לא מ'פחדים', א"א לעבוד עם פחדים, זה לא עובד ככה, זה צריך לצבוט ולתת לך את הדחיפה אבל כל הזמן להודות לקב"ה, וללמוד ולקיים את התורה מתוך שמחה.
(קטעים מתוך ראיון ל׳דרשו׳)
הרב חנניה צ'ולק חודש אלול כי תבוא
מששמע זאת ה"בת עין" נסגר מיד בחדרו ושפך ליבו בדמעות שיזכה לראות
"אכפת לכם מכבוד השבת?!", "ודאי!", קרא הלה. "ואתם משתמשים בגנרטור בשבת?". רבינו לא המתין לתשובה שלא באה...
רבי אריה פינקל זצ"ל ציטט את דברי רש"י בתהלים, ומרוב חיבורו אל הדברים וחיבתו ותשוקתו כלפיהם, פרץ בבכי נרגש שסחט דמעות מכולנו...