מד מן: זן ואמנות המנאז' אה טרואה - ביקורת טלוויזיה - הארץ
מד מן: זן ואמנות המנאז' אה טרואה
ארבעה פרקים מנומנמים לא הכינו אותנו לפצצת האירועים של הפרק החמישי - שהיה רווי שלישיות, שיגעונות, אלימות ופטמה אחת בלתי נשכחת. טור מעקב שבועי
ובכן, זה קרה – בעל הבית השתגע. אם ארבעת הפרקים הראשונים של מד מן סימנו כניסה איטית וסמיכה לעונה האחרונה, הפרק החמישי היה מסיבה סוערת של אירועים, התרחשויות וגילויים. קצת כמו מסע האל אס די של רוג'ר סטרלינג בעונה הקודמת, גם מת'יו ויינר, כך נדמה, ביקש להתמסר לתחושת חוסר האחריות הכללית. אחרי הכל, אנחנו כבר עוד רגע בסבנטיז.
זה היה פרק בסימן שלישיות, כמה מטאפוריות ואחת ויזואלית מאוד, שבוודאי עוד ידברו בה לא מעט. הברית הזוגית, בין שבמשרד ובין שבבית, הרי סדוקה ומעורערת עוד מהעונה הראשונה, ובפרק שלפנינו נעשים לא מעט ניסיונות להציע לה אלטרנטיבות. אם משהו ברור כבר עכשיו הוא שצריך הרבה יותר משניים לטנגו, ושכל מערכת יחסים בסדרה חייבת להיות מתווכת על ידי צד שלישי. זה גם היה אחד הפרקים האפלים בתולדות הסדרה, שכינס יחד מין, אלימות והשחתה עצמית. המנצח היחיד של התסבוכת הזאת הוא האנדרדוג דון דרייפר, שלמרות מה שג'ים אמר לו בסיום, הוא בהחלט הצליח לפלס את הדרך שלו בחזרה. האם זוהי דרכו של ויינר לומר לנו שכניסתה של הטכנולוגיה למרחב האנושי יוצרת חיץ בין האנשים? כולי תקווה שלא כך הוא. אבל בואו נתחיל. כולם מפסידים, חוץ מדון. הסצנה האחרונה בפרק (צילום יח"צ)
בטי-הנרי-סאלי
בטי פרנסיס מעלה מונודרמה ושמה "אשת הפוליטיקאי". בהצגה שלה יש מקום רק לאישה אחת – זאת שמאחורי הגבר שלה. כשהנרי מגיע הביתה הוא מוצא אותה מפלשת את כלי הכסף, ומציגה לראווה את כל יכולותיה – יופי, בישול ואירוח. אבל ההצגה הזאת, שבטי מנסה לתחזק ללא הצלחה עוד מתחילת הסדרה, מתפוררת מהר מאוד. בהתחלה היא אומרת את הדבר הלא נכון בארוחה החשובה (שימו לב, מנסה לגרום להנרי לתפוס עמדה מילטריסטית גברית ביחס למלחמה, כדי שהיא תוכל להישאר בתפקיד האישה הקטנה), אחר כך מסרבת ללכת עם הנרי לשאר המסיבות ובהמשך מקבלת יריקה בפרצוף מביתה, שחוזרת הביתה עם אף שבור. "זה אף מושלם, ואני נתתי לך אותו!", מטיחה בטי בסאלי, שמצידה נהנית מאוד מכך שהאיבר הכי מזוהה עם אימה נהרס. "אני לא צריכה גבר, יש לי אותך שתחזיקי אותי קצר", היא משיבה בציניות. כזכור, בעונה הראשונה, כשעשתה בטי תאונת דרכים, הדאגה הייתה מכך שסאלי תשחית את פרצופה, ותתקשה למצוא חתן בבוא היום.
דון-מייגן-סטפני
לוס אנג'לס תמיד סימלה בשביל דון את המקום שבו הוא מחובר לאני האמיתי שלו. הקשר עם אנה דרייפר אפשר לו להיות בו זמנית דיק ודון, ולקשור בין העבר להווה. אבל עכשיו אל. איי היא מייגן, זאת שמפניה שומרים סודות. וכך, הגעתה של סטפני, רק מזכירה לכולם כמה דון הלך והתרחק מדיק. "אני יודעת את כל הסודות שלו", אומרת סטפני למייגן, שמיד נעלבת ויורה "אבל את לא באמת מכירה אותו". זהו כמובן רגע סופר-אירוני, משום שבדיוק אז מתברר כמה סטפני כן מכירה אותו וכמה אשתו לא. אגב, לא היה בלוג אחד שעוסק במד מן ברשת, שלא השווה בין דמותה של סטפני לבין שרון טייט, זוגתו של רומן פולנסקי שנרצחה באוגוסט 1969 על ידי כנופיית צ'ארלס מונסון בעודה בחודש שמיני. כידוע לפי זמן הסדרה, אנחנו כרגע בערך 3-4 חודשים לפני התאריך הזה. ניגודים בינאריים. מייגן וסטפני (צילום יח"צ)
הפעם האחרונה שבה פגשנו את סטפני הייתה בסיום העונה הרביעית, כשהעניקה לדון את הטבעת של אנה דרייפר, אותה אחר כך נתן למייגן. בכך, לכאורה, ניתן האישור לכניסתה של מייגן לתפקידה של אנה, דהיינו לתפקיד האהבה האמיתית. החזרה של סטפני, שהיא כמובן האמא-של-שובו-של-המודחק, מהדהדת למייגן לא את הסודות של דון, אלא דווקא את האמת שלו. השתיים מתפעלות זו מיופיה של זו. "אני יודעת, אני מדונה", אומרת סטפני למייגן. בעולם של 1969, אם יש אישה אחת מדונה, השנייה חייבת להיות זונה. מדובר בניגודים בינאריים שלא יכולים להתקיים יחד, ולכן מייגן מרגישה דחף בלתי נשלט לסלק אותה. האקט שבו היא נותנת לה צ'ק הופך למעשה את התפקידים ביניהן. לראייה, מייגן לובשת את החלוק שסטפני לובשת, ביום שאחרי המנאז' אה טרואה עם איימי ודון.
דון-מייגן-איימי
זה התחיל בפדיקור תמים. מייגן וחברתה איימי ("אתה זוכר? מדאלוואר?") ישבו באל איי, והתכוננו למסיבה שמייגן התכוונה לערוך לכיתת המשחק שלה. כי אם תהיה בבית עוד אישה, אז היא כבר תאלץ להיות שכפול של מייגן. איימי היא שחקנית, גם היא עומדת במטבח ורוחצת כלים, גם היא דואגת לציפורניה כמו מייגן ממש. אפשר היה לחשוב שזוהי דרכה של מייגן לנסות ולהחזיר אליה את דון, מתוך הבנה שהרבה רגש כבר לא נשאר ביניהם. אם כך, אז כל האמצעים כשרים וכל העמדות פתוחות. פלא שזה נגמר במיטה?
פגי-גינסברג-מחשב
אחרי ארבעה פרקים מעודנים, נדמה שלוויינר נמאס מרמזים. טכנולוגיה-שמכטולוגיה, הוא רוצה להראות קבל עם ופטמה שהקדמה לא סתם נכנסה בדלת הראשית, היא גם דרסה כמה אנשים בדרך. ההתחרפנות המהירה של גינסברג לא מנומקת מספיק טוב בתוך הסיפור, והיא פורצת, כשיגעון של ממש, עד לסצנה המזעזעת שבה הוא מעניק את הפטמה שלו כמנחה לפגי. משהו באקט הזה היה כל כך גלוי וברוטלי, שאין מה להגיד עליו. הבחור התחרפן, וייתכן בהחלט שגם הבחור שכתב אותו לא בקו הבריאות הנפשית.יותר טוב לבד. פגי (צילום יח"צ)
» בפעם האחרונה שבטי ערכה ארוחה כזאת מפוארת זה היה עבור הקולגות של דון מהמשרד. גם אז, אגב, היא הכינה אטריות רומאקי, וסיימה את הערב כשהיא מאשימה את דון בבגידה.
» כשסטפני מצלצלת בדלת של מייגן נשמעים ברקע פעמוני כנסייה – לכבוד המדונה שנכנסת. » בזמן השלישייה הגדולה נשמעת ברקע מוזיקת פיתוי, שמהדהדת את האזכורים החוזרים ל"שנגרילה", האוטופיה הרחוקה, שבה הזמן הוא אחר, והאהבה היא חופשית. "זה המקום הכי טוב להיות בו עכשיו", אומרת מייגן לדון. נו שיט.
» מפאת קוצר היריעה בחרתי לא להתייחס לקומיקס של לו, שמציג כלבלב המגלם את ערכי הנאמנות והפטריוטיות האמריקאית. כדאי לשים לב לדיון הפוליטי המינורי יחסית שמתנהל בסדרה - דרך הזוגיות של הנרי ובטי, אזכורים מהחדשות ומלחמת ויטנאם שברקע.
» הרבה רפרנסים לעונה הראשונה נשתלו בתוך הפרק הזה, אבל החשוב מכולם הוא הישיבה האחרונה שעושה דון עם אנשי לאקי סטרייק. כזכור, בפרק הראשון של "מד מן", הצליח דון ברגע האחרון לחבר סלוגן מנצח לחברת הסיגריות, שבראשית שנות ה-60 החלה להיות מותקפת מכל עבר בגלל נזקי הטבק. אז זה היה תרגיל מבריק, וגם הפעם. האם דון חוזר לנקודת ההתחלה שלו? הרי כבר למדנו שאת זה אי אפשר לעשות?
» שיר סיום - "Only Daddy That'll Walk the Line" - מסמן יותר מהכל את מעמדו החדש של דון, שקיבל את הגרוב שלו שוב.