ברכת מעין שלוש, מדאורייתא או מדרבנן, ודין ברכה אחרונה על שלווה - פורום לתורה
שליחה על ידי גל גל » 18 אוגוסט 2019, 21:13
בפרשת השבוע אנו קוראים על הוראת התורה, שכל מקום שעם ישראל יכבוש - יהיה שייך לו, ויתקדש בקדושת ארץ ישראל. כאשר דוד המלך הרחיב את גבול עם ישראל בכיבושים המוזכרים בספר שמואל ב', הוא כבש בין השאר את סוריה, ונחלקו האמוראים במסכת גיטין (ח ע''א - ע''ב) האם סוריה קדושה כמו ארץ ישראל.
תנא אחד סובר שכן, מכיוון שכפי שכותבת התורה כל מקום שיכבשו עם ישראל לו יהיה. משום כך לשיטתו בסוריה יש חובה מדאורייתא לתת מעשרות ולנהוג בכל דיני שביעית. תנא שני חולק וסובר, שאין כיבושו של דוד נחשב ככיבוש שמקדש את סוריה, מכיוון שהוא נחשב 'כיבוש יחיד', והחובה לתת . נחלקו הראשונים בכוונת הגמרא, וממילא בשאלה מה מנע מסוריה להתקדש:
א. דעת רוב הראשונים, ובניהם הרמב''ן (עקב יא, כד), התוספות (גיטין שם ד''ה כיבוש) והרא''ש, שכאשר התורה הבטיחה שכל ארץ שעם ישראל יכבוש יתקדש, זה רק בתנאי שסיימו לכבוש את שאר חלקי הארץ. דוד הלך לכבוש את סוריה לפני שהוא סיים לכבוש את ירושלים מיידי היבוסי, ובעקבות כך סוריה לא התקדשה בקדושת הארץ, ובלשון הרמב''ן:
ב. רש''י (גיטין שם ד''ה כיבוש יחיד) לעומת זאת פירש, שאין מניעה לכבוש שטחים אחרים לפני שכובשים את שאר הארץ. הסיבה שסוריה נחשב כיבוש יחיד היא, שדוד לא כבש אותה לצורך עם ישראל, אלא לצורך עצמו, ובכך נמנעה מלחול קדושה באותו האזור .
בפרשת השבוע כותבת התורה, שהקב''ה מביא את עם ישראל לארץ שיש בה את שבעת המינים, ארץ שהם יאכלו בה אוכל לשובע ועוד. הגמרא במסכת ברכות למדה מפסוקים אלה מחלוקת בדיני ברכת מעין שלוש, ובכך נעסוק השבוע. כמו כן נעסוק בשאלה, איזו ברכה אחרונה מברכים על שלווה (= חיטה כסוסה).
הגמרא במסכת ברכות (מד ע''א) מביאה מחלוקת בין חכמים לרבן גמליאל, איזו ברכה אחרונה יש לברך על שבעת המינים - כאשר למסקנה דעת חכמים שברכתם מעין שלוש, ואילו לדעת רבן גמליאל ברכת המזון ('שלוש ברכות' בלשון הגמרא). כפי שממשיכה הגמרא ומבארת, מחלוקתם תלויה בדרישת הפסוקים בספר דברים בפרשת עקב (ח, ח - י).
התורה בפרשת עקב כותבת שלושה פסוקים: הפסוק הראשון מספר על שבעת המינים, ארץ חטה ושעורה וכו'. הפסוק השני כותב, שבארץ ישראל לא נאכל לחם מתוך דוחק ''ארץ אשר לא במסכנות תאכל בה לחם''. הפסוק השלישי כותב, שנאכל, נשבע ונברך את הקב''ה על הארץ הטובה שהוא נתן לנו - מהפסוק הזה לומדת הגמרא בברכות (כא ע''א) שיש חובה מדאורייתא לברך ברכת המזון.
רבן גמליאל סובר, שמכיוון שהפסוק שמדבר על שבעת המינים (הפסוק הראשון) והפסוק שמדבר על ברכת המזון (הפסוק השלישי) סמוכים, צריך לברך ברכת המזון על שבעת המינים. חכמים חולקים וסוברים, שמכיוון שבין שני הפסוקים מופיעה בפסוק השני המילה 'ארץ' (ארץ אשר לא במסכנות וכו'), היא מפסיקה בין הפסוקים ומורה, שעל שבעת המינים לא מברכים ברכת המזון.
מה רבן גמליאל עושה עם המילה 'ארץ' ממנה לומדים חכמים את ההפסק? הגמרא אומרת שלשיטתו זה בא ללמד, שהכוסס את החיטה (דהיינו אוכל אותה לא מבושלת) לא מברך ברכת המזון, למרות שלכאורה היה מקום לברך כך, שהרי על לחם שעשוי מחיטה מברכים ברכת המזון, ובלשון הגמרא:
לדעת רבן גמליאל שמברכים על שבעת המינים ברכת המזון, בוודאי שתוקף הברכה מדאורייתא. אך מה הדין לשיטת חכמים? נפקא מינה לשאלה זו היא, כאשר יש ספק לאדם אם הוא בירך ברכת מעין שלוש. אם הברכה מדאורייתא, צריך לחזור ולברך מחמת הספק וכמו ברכת המזון, אך אם היא מדרבנן ספק ברכות להקל. למעשה נחלקו בכך הראשונים:
א. הרשב''א טען (ד''ה רבנן), שלדעת חכמים ברכת מעין שלוש היא מדאורייתא. הראיה שלו היא מכך, שאמנם הגמרא בדעת חכמים כתבה, שלא מברכים ברכת המזון על שבעת המינים, אבל כן לומדים בסופו של דבר את ברכת מעין שלוש מפסוקי התורה, דבר שמעיד שחובת הברכה היא מדאורייתא. כשיטה זו נקטו להלכה גם הטור (או''ח רט) וכן הוא הביא בשם בעל הלכות גדולות.
ב. הרמב''ם (ברכות ח, יב) חלק על שיטתם וסבר, שברכת מעין שלוש היא מדרבנן, וכך פסקו גם רבינו יונה (לב ע''א בדה''ר) והסמ''ג (עשין כז). כיצד הם מיישבים את ראיית הרשב''א שלמדו את ברכת מעין שלוש מפסוקים? הם תירצו, שהפסוקים הם אסמכתא בעלמא, דהיינו פסוקים שחז''ל הביאו רק כדי לבסס את שיטתם, כך שחובת הברכה היא מחז''ל ולא מפסוקים.
ראיה לשיטתו הביא רבינו יונה, מגמרא נוספת בברכות (יב ע''א). הגמרא אומרת, שבמידה ואדם בירך בטעות 'ברכת הזן' (הברכה הראשונה בברכת המזון) במקום ברכת מעין שלוש, הוא יצא ידי חובה. אומר רבינו יונה מכאן מוכח שברכת מעין שלוש היא מדרבנן. כאשר התורה קובעת נוסח מסויים, רק כאשר יאמרו את הנוסח המדוייק יצאו בו ידי חובה. מכך שאפשר לצאת בדיעבד ידי חובת מעין שלוש בברכה אחרת, עולה שנוסח הברכה רק מדרבנן, ובלשונו:
הגמרא במסכת ברכות (טז ע''א) פוסקת, שכדי לא לגזול מבעל הבית את זמן העבודה של הפועלים שלו, חכמים קיצרו להם את ברכת המזון - את ברכת הזן מברכים כרגיל, ואת הברכה השלישית ברכת בונה ירושלים, הכלילו בתוך הברכה השניה 'ברכת הארץ'. את הברכה הרביעית (ברכת הטוב והמטיב) שחובתה רק מדרבנן, השמיטו לגמרי.
א. התוספות במקום (ד''ה וחותם) הקשו, כיצד חכמים שינו את נוסח ברכת המזון?! הרי מדובר בברכה מדאורייתא, וחכמים לא יכולים לעקור דינים מדאורייתא! הם תירצו, שבאמת בדרך כלל אי אפשר, אבל מכיוון שלולא התקנה בעלי העסקים לא היו רוצים להעסיק פועלים כלל, באופן חריג הם עקרו בכל זאת דבר מדאורייתא (ועיין בתוספות יבמות פח ע''א ד''ה מתוך).
ב. לעומת זאת מדברי רש''י במקום (ד''ה וכוללין) נראה, שהוא כלל לא התקשה בקושיית התוספות, מדוע? המגן אברהם (קצא, א) ביאר, שלדעת רש''י מדאורייתא יש חובה להזכיר רק את העקרונות שכלולים בשלושת הברכות, ונוסח הברכה הוא רק מדרבנן. לכן במידה והפועלים הזכירו את כל העקרונות של ברכת המזון, גם אם זה היה בשתי ברכות ולא בשלוש, מהתורה הם יוצאים ידי חובה.
על פי דברי רש''י, אפשר לתרץ את קושיית רבינו יונה על הרשב''א, כיצד אפשר לטעון שברכת מעין שלוש היא מדאורייתא אם יוצאים ידי חובה בדיעבד בברכת הזן: אפשר שבשביל לצאת ידי חובת ברכת מעין שלוש מדאורייתא, מספיק להזכיר את העניינים שכלולים בה, ונוסח הברכה הוא רק מדרבנן. לכן במידה ואדם בירך 'ברכת הזן', מכיוון שהוא הזכיר את העניינים שכלולים בברכת מעין שלוש הוא יצא מדאורייתא ידי חובה, ורק מדרבנן הוא לא יצא ידי חובה, אבל את זה חכמים יכולים לעקור.
להלכה צעד השולחן ערוך (רט, ג) בעקבות הרמב''ם, ופסק שברכת מעין שלוש היא מדרבנן, ולכן במידה ויש ספק אם ברכו ברכת מעין שלוש, אין לברך אותה שוב מספק (שלא כברכת המזון).
אמנם כפי שראינו, לא מעט ראשונים חשובים סוברים שברכת מעין שלוש היא מדאורייתא, לכן האחרונים (ט''ז, חיד''א, משנה ברורה) פסקו, שבמידה ואדם מסתפק אם הוא בירך ברכת מעין שלוש, מן הראוי שיאכל עוד מאכל שברכתו מעין שלוש, וכך יוכל לברך בוודאי מעין שלוש ולפטור גם את הברכה שהוא הסתפק אם הוא בירך, ובלשון המשנה ברורה (ס''ק י):
כמו כן, ברכת המזון בעקבות כך שהיא מדאורייתא, פסק השולחן ערוך (קפג, י) שצריך לאומרה בישיבה ובמקום האכילה. האחרונים הוסיפו, שמכיוון שהרבה ראשונים סוברים שגם ברכת מעין שלוש מדאורייתא, גם אותה יש לברך לכתחילה בישיבה ובמקום האכילה.
איזו ברכה אחרונה מברכים על שלווה? הגמרא בברכות פוסקת (לז ע''א), שאדם הכוסס חיטה, דהיינו אוכל חיטה חיה או מבושלת כאשר כל גרגר עומד בפני עצמו ולא נדבק לשאר הגרגרים (בית יוסף רח), מברך לפני האכילה בורא פרי האדמה. הגמרא לא כותבת מה מברכים אחרי שכססו חיטה, ויש להסתפק בדבר:
מצד אחד, מדובר בפרי בשבעת המינים, כך שלכאורה יש לברך ברכת מעין שלוש וכפי שמברכים אחרי פרי משבעת המינים. מצד שני, בניגוד לענבים וזיתים שרגילים לאכול חיים, את החיטה בדרך כלל טוחנים ואופים ממנה לחם, לכן יש מקום לומר שלא יברכו לבסוף מעין שלוש ברכה שמיועדת למאכלים חשובים, אלא רק בורא נפשות. למעשה נחלקו בכך הראשונים:
ב. אמנם התוספות (לז ע''א ד''ה הכוסס) הביאו את דברי ר''י שהסתפק בדבר, אולי בגלל שחיטה היא חלק משבעת המינים, חכמים פסקו שיש לברך עליה מעין שלוש וכצד הראשון שראינו לעיל. משום כך הוא נקט, שמשום הספק יש לאכול חיטה כסוסה רק בתוך סעודה שאכלו בה לחם, שאז הברכה האחרונה על החיטה הכסוסה נפטרת בברכת המזון, וכן פסק להלכה גם הרא''ש (ו, ט):
השולחן ערוך (רח, ד) הביא את המחלוקת בין הראשונים, ובעיקרון פסק להלכה כדעת הרמב''ם, שמברכים לבסוף בורא נפשות. אך בסוף הביא את דעת התוספות, שלכתחילה כדי לצאת ידי חובת כל השיטות יש לאכול את החיטה הכסוסה רק במהלך ארוחה שאוכלים בה לחם. אפשרות נוספת לצאת ידי חובת כל השיטות היא, לאכול מאכל שברכתו האחרונה היא וודאי מזונות, ועוד מאכל שברכתו האחרונה היא וודאי בורא נפשות, וכך השלווה תיכלל בברכה אחרונה של אחד מהאוכלים.
3. עקב - מעין שלוש.docx
Re: ברכת מעין שלוש, מדאורייתא או מדרבנן, ודין ברכה אחרונה על שלווה
שליחה על ידי כלפי ליא » 18 אוגוסט 2019, 23:46
הספק הוא שאולי מברכים "על האדמה" [ולא "על המחיה"], אלא שכתבו הראשונים שכיון לא מצינו שתיקנו ברכה כזו, לכן צידדו שצריך לומר בנ"ר.
ממילא אין עצה כזו לאכול גם דבר שצריך על המחיה וגם בנ"ר, כי זה לא פוטר את הספק.
הודעה אחרונה על ידי מלך שבא « 17 פברואר 2020, 20:50
על ידי נתן הבבלי » 02 פברואר 2020, 22:28 » ב אקטואליה
האם יש למישהוא מידע באופן ברור . מי שלא שילם כשעלה לאוטובוס של אגד או שאר חברות, את מי הוא גוזל, האם את החברה או את המדינה. או גם וגם.
17 פברואר 2020, 20:50
למה בכל נטילת משכנתא עם היתר עיסקא לא עוברים באיסור "לא תחנם" מדאורייתא? (זו לא טעות...)
הודעה אחרונה על ידי חדא « 26 פברואר 2020, 20:47
על ידי מתאהב על ידך » 23 פברואר 2020, 01:14 » ב הלכה ומנהג
כונתי לאיסור לא תחנם = חניה בקרקע.
הנה כידוע כל משכנתא מותרת רק מכח ההיתר עיסקה.
וההיתר מבוסס על שחצי מהכסף (או כולו) הריהו פקדון בלבד.
הוי אומר שחלק גדול בדירה שייך לבנק הנמצא בד כ בבעלות של בעלי מניות מכל הסוגים.
וכיון שמסתמא חלקם גויים הרי לנו איסור לא תחנם = חניה בקרקע.
היום שמעתי שכבר יש...
26 פברואר 2020, 20:47