ערוץ האופנה הישראלי: כשטרגדיה פוגשת קומדיה - ביקורת טלוויזיה - הארץ
ערוץ האופנה הישראלי: כשטרגדיה פוגשת קומדיה
תפאורה גרוטסקית, אווירה של ריח עובש ושיחות שמעידות על בורות, עילגות ואנכרוניזם: ערוץ האופנה הישראלי החדש מציג חוסק שיק משווע
יש משהו טראגי בערוץ אופנה חסר כל שיק. לא רק טראגי, גם נוגע ללב וקומי. כלומר, מי שצופה בערוץ האופנה הישראלי יכול לצפות לחוויה של צחוק ודמע. זה נהדר בספר של ג'ון אירווינג, אבל מדובר בערוץ אופנה שתפקידו לבדר, לעקוץ ולהיות עם האצבע על הדופק של 2013.
אם כך, אנחנו בבעיה. זה מתחיל, כמו תמיד, עם האולפן. מעבר לתפאורה הגרוטסקית, נדמה שעומד באולפן ריח של עובש. קשה להסביר איך פריים טלוויזיוני מעביר ריח אבל האולפן של ערוץ האופנה הישראלי מצליח לפצח את החידה הטכנולוגית הזו. ולא רק זו. זה האולפן היחידי שמשקף את מה שלא נמצא בו: את חדר הבקרה המנומנם, את הצלם שיושב על כיסא פלסטיק ליד המצלמה שלו ואוכל סנדוויץ' כתף בקר. זה לא סימן טוב שערוץ אופנה מעלה ריח של כתף בקר.
שלוש הנערות הנחמדות שמגישות את "מתנסות", מקשקשות ביניהן כשעל השולחן זרוקים בגדים. כל דבר בפריים הזה נראה כמו מדף השמאטעס במשביר לצרכן. השלוש מדברות ומדברות ולא אומרות כלום. קשה להבין מה הן רוצות בעיקר כי הן מסרבות להשלים את המשפט. לדוגמה: "זה הרבה יותר מגניב מהצעיפים ש...", "שיער בלונדיני זה משהו שנתפס כמאוד אה...", "זברות, ג'ירפות ונחשים זה מאוד אה...".
תוכנית בערוץ האופנה. ריח של עובש באולפן
בין שלוש הבנות לא מתנהל אפילו קצה של שיחה אינטליגנטית או מעשירה או משעשעת. נדמה לי שהן אמורות להיות שנונות ודעתניות אבל אין באמת עדות לכך. יש עדות רק לבורות, עילגות, גמגמנות, קהות, אנכרוניזם, היעדר כימיה, דלות תוכן. המגישות אומרות שוב ושוב את המלה "טרנד" על שלל הטיותיה, כאילו כדי להראות שהן מדברות על משהו עדכני אבל כל מי שמבין שמינית דבר באופנה קולט מיד שאין להן מושג וגם אם כן, אין להן את כלים הרטוריים לתקשר את המושג הזה לצופה. הנה דוגמה למשפט שכן הגיע לסיומו (וחבל שכך): "צהוב וורוד בסינית זה שפה פונטית, שניהם מסמנים שמחה".
האם הביקורת על ערוץ האופנה נכונה גם לערוצים נוספים? דברו על זה בפייסבוק
אני מודה שזו לא חוכמה להיטפל לשלוש מגישות צעירות וחסרות ניסיון, אבל החלטוריזם של התכנית הזאת - אשמתו של מי שזרק את השלוש לאולפן בלי הכנה מספקת - הוא המובהק ביותר בערוץ הזה, שנראה כולו כהפקה זולה שגם לפני עשור היתה נראית מיושנת. עם יוצאים מן הכלל בודדים (דפנה לוסטיג למשל) כל מה שמופיע על מסך הערוץ מצחין מחובבנות, זלזול, תפלות טלוויזיונית וסנדוויץ' כתף בקר, כזה שישב יותר מדי זמן מחוץ למקרר.