פעילותן של תנועות הנוער החלוציות בגיטאות פולין: על העזרה והתמיכה לדרי הגיטו, הפעילות התרבותית והחינוכית וארגון הלחימה וההתנגדות של היהודים מתוך הגיטאות ובמרכז - סיפורה של תנועת "החלוץ" שפעלה בגיטו וארשה.
עם פלישת הגרמנים ועם גלי הבריחה ההמונית יצאו מפולין רבים ממנהיגיו הפוליטיים של הציבור היהודי. המעטים שנשארו, נדדו המומים מן הטרור והאימה, ממקומות מושבם שלפני המלחמה, או ישבו דמומים בפינתם, ללא פעילות.
תנועות הנוער החלוציות על גוניהן השונים, ואחריהן המפלגות הפוליטיות השונות : המפלגות הציוניות, ה"בונד" האנטי-ציוני והקומוניסטים - פיתחו רשת נרחבת של עיתונות-מחתרת. תנועות הנוער החיו את החיים האידיאולוגיים, סייעו בפעילות הכלכלית והתרבותית בגטאות, התמודדו עם הבעיה הגורלית : מהי הדרך, בה ילכו הגטאות? ובבוא השעה קיבלו על עצמן את נטל האחריות למאבק היהודי בגטאות, למרד. כל אלה, שהחליטו על המרד ושהכינוהו ונשאוהו עד תום, היו צעירי הגטאות, לרכים מן הלוחמים הצעירים עדיין לא מלאו עשרים שנה.
חברי "החלוץ" בלטו בהתנהגותם בקרב המוני הגטו, בליכודם הפנימי במסירותם, בנאמנות לרעם, בקומתם הזקופה, שלא שחה תחת השוט הגרמני וברוחם שלא נשברה, על אף היותם חלק מן הציבור היהודי הנרדף והמושמד.
צורת החיים המשותפים בקיבוצים, שהתארגנו מחדש, הקלה על חברים מבחינה רוחנית וחומרית כאחד: צעירים מיותמים מהוריהם ללא כל מקור של קיום, מצאו בקיבוצים בית חדש. המצוקה האיומה בגטו גרמה לכך, שאנשים נעשו אנוכיים במידה רבה יותר. מחשבותיהם של כלואי הגטו היו מכוונות למטרה אחת : להמציא טרף לפיהם ולהאכיל את בני המשפחה הרעבים, למלט את נפשם מן החטיפות והגירושים.
תחילה, עם תום הקרבות בפולין, הסתפקו תנועות הנוער החלוציות בחיפושי חברים, שאבדו עקבותיהם אגב פעולות המלחמה, בליכודם מחדש, בהגשת סיוע חומרי לחברים הנזקקים ובפעולה סוציאלית בקרב המוני היהודים הזקוקים לעזרה ולעידוד. בית "החלוץ" שברחוב דז'ילנה 34 פתח דלתותיו והיה מחלק צלחת מרק ופת לחם לכל דורש.
אחת הראשונות לפעולת הסעד הייתה חברת מרכז "החלוץ" פרומקה פלוטניצקה, שכונתה "אם החלוץ". פרומקה דאגה לא רק לחברי תנועתה אלא לכל יהודי שפנה לעזרתה. מיד אחר תום הקרבות חזרה לווארשה משטח הכיבוש הרוסי והחלה בפעולה. וכך מעידה עליה חברתה לתנועה ולארגון היהודי הלוחם, צביה לובטקין, אף היא אחת מן הראשונים לשיבה לפעולת התנועה בווארשה הכבושה :
"פרומקה הטילה את כל כולה לתוך פעולת העזרה להמוני יהודים. 'די מאמעי' (האם) קראו לה, ואמנם כאם טובה הייתה דואגת ומרחמת. היא הייתה תמיד בתוך המוני העם ויחד עמם. השפעתה על הציבוריות היהודית בוארשה הייתה עצומה. עצם העובדה, שכל ראשי הציבור היהודי עזבו את העיר והיא חזרה ונשארה יחידה, עשה אותה לשם דבר בעיר, לא הייתה ישיבה של איזה גוף ציבורי חשוב שלא יבקשו לשמוע קודם את דעתה."
לאחר מכן ניגשו "החלוץ" ותנועות הנוער המסונפות לה לארגן מחדש את סניפיהן ואת קיבוצי ההכשרה. חברים חיפשו מקומות עבודה, כדי שיוכלו להתקיים מעבודת כפיים ושלא ייזקקו לעזרת התמחוי. נעשו ניסיונות לא מעטים, בעיקר בשנים 1939-1940, לפרוץ גבולות ולפלס דרכים לעליה. עם ההתקפה על ברית-המועצות נסתיימה פריצת גבולות. מעתה ראו את עיקר שליחותם הלאומית בפעולה חינוכית-חברתית בקרב הנוער היהודי בגטו, המדוכא והעזוב לנפשה משהחלו הסניפים להתארגן, צץ צורך דחוף במדריכים צעירים. "החלוץ"-"דרור" ארגן אז את הסמינר הראשון במחתרת, הגיעו אליו 50 חבר מכל קצוות פולין, אף מן השטחים שסופחו ל"רייך". הם סיכנו חייהם, הסתננו דרך גבולות - והגיעו. בעקבות "החלוץ" הלכו שאר תנועות הנוער שארגנו אף הן סמינרים.
כותר: הנוער המאורגן בגטאות : תנועות הנוער מהמרי אל המרד