עוגת לימון ושקדים שוודית | Morcake
בספטמבר האחרון - כן כן, לפני כתשעה חודשים - כתבה לי בחורה בשם פני. כותרת המייל היתה "נתת לי השראה להתחיל לכתוב בלוג".
השראה? אני? מי אני ומה אני?
כמובן שהסתקרנתי מאד ורצתי לבדוק את הבלוג הזה שהיא פתחה, אבל... לא היתה לי הכתובת שלו.
אל דאגה, כעבור מספר דקות קיבלתי מייל נוסף: "מפוזרת שכמותי... שכחתי לצרף לך לינק".
אז נכנסתי לבלוג של פני, "למה את לא מנצלת את הפוטנציאל שלך", ומיד נשביתי בקסמו. ולגמרי התרשמתי מקצב העלאת הפוסטים של פני - בספטמבר בלבד עלו תשעה, שזה.. מבחינתי... מלא.
בכל אופן, התחלנו להתכתב. פני התייעצה איתי על רעיונות ומתכונים ואז בסוף אוקטובר, אחרי שהתחלנו לדבר על מתכוני חנוכה - התכנון המוקדם הגיע מהצד שלה, ממש ממש לא שלי - היא שאלה אם אני רוצה להכין איתה סופגניות. אני אמרתי כן.
ואז זה התחיל.
מעולם, כל ימי חיי, לא ניסיתי לתאם משהו לאורך כל כך הרבה זמן.
ב-14 בנובמבר (בדקתי בג'ימייל. אני יודעת. וזה לא דבר מופרע לעשות) עלה נושא התאריך לראשונה: מתי אנחנו נפגשות?
קבענו לסוף נובמבר. באמצע היו טילים ואזעקות. וגם יום ההולדת של פני. ואז הברזתי לה, כי פתאום צץ לי משהו.
אז קבענו מחדש. הברזתי שוב - האחיינית שלי חגגה יום הולדת.
אחרי זה פני טסה לחו"ל.
בתחילת ינואר כבר הגענו למצב שהנה זה קורה, אנחנו כבר נפגשות - היו מתכונים, היתה רשימת מצרכים, היה הכל... ואז הברזתי שוב. הפעם לוויה, לצערי.
כעבור שבועיים הייתי חולה, מה ששוב גרם לי לבטל. בבוקר של הפגישה.
איך פני עדיין רצתה להיפגש איתי, אחרי כל זה? באמת שאין לי מושג.
בכל אופן, זה עדיין לא נגמר: פברואר לא הסתדר, במרץ הייתי בחו"ל (היי, זוכרים שפעם הבטחתי לספר לכם על הנסיעה שלי לארה"ב? כן.. awkward) ואחר כך היה פסח.
באפריל דיברנו שוב וקבענו להיפגש במאי.
לא תאמינו, נפגשנו!
שמונה חודשים לאחר המייל הראשון, חצי שנה אחרי שהתחלנו לנסות לתאם - לאחר חתונות, לוויות, ימי הולדת, חגים, מחלות ונסיעות לחו"ל - התייצבה אצלי בדירה גברת פני ביום שישי בבוקר והבליינד דייט שלנו יצא לדרך.
היא סיפרה על עצמה, על בתה המהממת (ראיתי תמונות, אתם חייבים להאמין לי שהיא באמת כזו!) ועל כל מיני. אני סיפרתי על עצמי וקיוויתי שפני לא תשים לב לערמות האבק בדירה שלי.
המטורללת (זה ה-url של הבלוג שלה! מותר לי לקרוא לה ככה! היא קוראת כך לעצמה! אני לא כלבה!) קנתה לי מתנה בנסיעה שלה ללונדון.. בחורף: בית ג'ינג'רברד כריסטמסי במיוחד. כמובן שהוא היה הרבה יותר רלוונטי בדצמבר, כאשר הוא נקנה, אבל מוטב מאוחר וכו'.
בכל אופן, לאחר ההיכרות הראשונית, יצאנו לדרך: הכנו עוגת לימון ושקדים שוודית* נהדרת. מושלמת. אני אקפוץ רגע לסוף - אכלנו שלושת רבעי תבנית. רק שתינו. קצת מביך. הרבה טעים.
* למה שוודית? לא יודעת. אבל אני לא שואלת שאלות קשות. העיקר שזה מתכון אדיר.
אחר כך התלבטנו האם להכין מתכון נוסף או לא. איכשהו, אחרי חצי שנה של תכנונים, היה לנו רק מתכון אחד. והיינו קצת לחוצות בזמן. בסוף החלטנו שאנחנו מסוגלות ליותר - פני מצאה מתכון למאפינס חמאת בוטנים ושוקולד צ'יפס, והכנו גם אותו. היא ערבבה את היבשים, אני את הרטובים, איחדנו, חילקנו לשקעים, אפינו והידד.
ואז אכלנו כמה מאפינס. בקטנה.
בין לבין המשכנו לדבר. ופני שתתה שלוש בירות. אני לא שופטת, רק אומרת ;-) פשוט.. כשהיא הגיעה... אמרתי לה שאני יכולה להציע לה רק מים, בירה או קפה, כי זה מה שיש לי בבית. אז היא אמרה שהיא תשמח לבירה, אבל עוד מעט. אני חשבתי שהיא צוחקת, אבל אחרי שעה, כשאמרתי לה בפולניות "את בטוחה שאת לא רוצה מים או משהו?", היא השיבה ב"אני דווקא אשמח לבירה". ואני? אני שמחה לשמח, אז הושטתי לה בקבוק טובורג ועשינו לחיים - היא עם הבירה, אני עם המים.
hey, it's five o'clock somewhere, לא?
אה, והג'ינג'רברד! הרכבנו אותו! בערך. הוא סרב לעמוד. הקישוטים היו.. מעניינים. שונים. מיוחדים. משהו שם לא ממש עבד. יצא אמנותי, ללא ספק. ולא במובן הטוב.
והטעם? תראו. זה לא היה ג'ינג'רברד, בעצם. זה לא היה עוגייתי וטעים. זה היה - מלבן של סוכר חום. או סתם סוכר עם המון צבע מאכל חום. זה לא היה טעים. זה ממש ממש ממש לא היה טעים.
באמת? גוש של סוכר עלול להשפיע לרעה על ילדים? לאאאאא
יודעים מה כן היה טעים? עוגת הלימון והשקדים השוודית המעולה שהכנו. אני באמת לא יכולה להסביר עד כמה היא מוצלחת. לכן אפסיק לקשקש עכשיו וניגש למתכון, סבבה?
איזה כיף להיפגש עם מישהי ולא להיות היחידה שמצלמת בפלאפון!
ופני היקרה - רוצה להתחיל לעבוד על המפגש הבא? אני חושבת שאני פנויה בפברואר 2014.
מקור המתכון: Une Gamine dans la Cuisine, עם מספר שינויים שלנו
כמות: אממ.. שני אנשים שלא יכולים לעצור בעצמם? סתם, תבנית עגולה בקוטר של 24 ס"מ. תחליטו בעצמכם לכמה אנשים זה מספיק ;-)
100 ג' חמאה מומסת, צוננת
זסט מלימון אחד (או חצי, אם משתמשים בלימון גדול כמו שלנו)
1/4 כוס אבקת שקדים
1/2 כוס שקדים פרוסים/מולבנים
1 כף סוכר חום דמררה (אפשר גם לבן)
1. מחממים תנור ל-180 מעלות. משמנים היטב תבנית עגולה בקוטר 24 ס"מ. אם רוצים, אפשר גם להניח עיגול של נייר אפיה בתחתית התבנית, אבל לא חובה.
2. ממיסים חמאה במיקרוגל או בסיר. מניחים בצד.
3. מניחים סוכר וזסט לימון בקערה. חוצים את מקל הווניל, מוציאים את הגרגרים ומוסיפים לסוכר. מערבבים היטב - הכי טוב פשוט "לשפשף" את הגרידה והגרגרים לתוך הסוכר בעזרת האצבעות.
4. מוציאים את מקל הווניל, מוסיפים ביצה וטורפים היטב - לגמרי אפשר עם מזלג. מוסיפים ביצה שניה וטורפים היטב. שוב. עד להיטמעות.
5. מוסיפים קמח, אבקת שקדים ומלח. מקפלים פנימה עם לקקן.
6. מוסיפים חמאה מומסת (שהמסנו מבעוד מועד ועל כן היא צוננת כעת!) ומקפלים היטב עד לקבלת בלילה אחידה.
7. יוצקים לתבנית. מפזרים מלמעלה שקדים פרוסים וסוכר חום בשכבה אחידה.
8. אופים 20-30 דקות, עד שהעוגה מזהיבה ומעט קריספית מבחוץ, ומרכזה עדיין לח. מצננים ואוכלים באושר גדול. שימו לב: אנחנו אפינו רק 18 דקות, וזה ממש הספיק לעוגה - אתם מכירים את התנור שלכם, אז לכו לפיו ולא לפי המספרים שכתבתי פה, זה רק סדר גודל.. המראה והמרקם של העוגה הם מה שקובע.
קודם כל, אחרי שאתם מערבבים את הסוכר עם הלימון והווניל, השתדלו לא להתעלף מהריח, טוב? אני ממש לא ידעתי מה לעשות עם עצמי; יש משהו בשפשוף הידני של הזסט לתוך הסוכר שפשוט מעצים את ההשפעה של הלימון פי מיליון. שימו לב שבעוגה אין בכלל מיץ לימון, רק גרידה, אבל היא הכי לימונית שיש.
אם אין לכם מקל וניל, או שאתם לא רוצים לבזבז אותו, אפשר להשתמש בתמצית וניל. האמת היא שבמקור אמורים להשתמש בתמצית, אבל לי היו רק מקלות בבית, אז אלתרנו.
כנ"ל לגבי אבקת שקדים - אפשר להמיר אותה ברבע כוס נוספת של קמח (כמו במתכון המקורי), אנחנו פשוט רצינו לעדן קצת את העוגה ולהפוך אותה ליותר שקדית.
לגבי השקדים מעל העוגה: איכשהו היו לי בבית שקדים מולבנים - בחיי שאני לא יודעת למה - אבל לא פרוסים. תקשיבו -- לכו על זה. הם יותר מורגשים וצ'אנקיים ויש להם נוכחות גדולה, הרבה יותר מהשקדים הפרוסים הדקדקים האלה שאי אפשר בכלל לשים לב אליהם.
והסוכר למעלה: כפי שכבר ציינתי, זה לא באמת משנה אם משתמשים בלבן או דמררה. אנחנו העדפנו את החום, אבל זה לא קריטי.
דבר אחרון - אני יודעת שהיא אולי נראית פשוטה וסתמית, אבל העוגה הזו באמת לא פחות ממצוינת. אחת המוצלחות שהכנתי ואכלתי. oh my, כמה שאכלתי.
בעצם דבר אחרון נוסף: אני הולכת להקדים את שאלת ה"איך עושים את זה פרווה" בתשובה - טרם ניסיתי, אבל אני די משוכנעת ששמן יעבוד פה מעולה במקום החמאה. אפילו - wait for it - שמן זית.
אה, ואם אתם רוצים את המתכון למאפינס חמאת בוטנים ושוקולד צ'יפס שהכנו - וברור שאתם רוצים - קפצו לבקר אצל פני*. ותמסרו לה ד"ש ממני.
* מתכון עם שוקולד וחמאת בוטנים --> והוא לא מתפרסם אצלי. סוף העולם ככל הנראה קרב.
שוקולד צ'יפס,
דבר ראשון, פברואר 2014 זו אופטימיות מוגזמת מצידך. דבר שני ידעתי שתהרגי אותי מצחוק. והשוודית נהדרת כל כך שברבע העוגה שנשארה אחי ביצע חיסול ממוקד.
15 ביוני 2013 בשעה 18:39
וכן אנוכי היא המטורללת, הוכחתי את זה שוב כרגע כשקראתי את הפוסט שלך שמונה פעמים רצוף עכשיו
15 ביוני 2013 בשעה 18:45
תמיד אפשר לסמוך על הפוסטים של מורקייק שיגרמו לי לצחוק מול המסך... 15 ביוני 2013 בשעה 20:35
אתן חמודות, ועכשיו אני הולכת לקרוא את הבלוג של המטורללת. למרות שלפי דעתי תשעה פוסטים בחודש זה המון, הקוראים שלי התרגלו לפוסט בחודש ואין שום מצב לשנות את זה...
15 ביוני 2013 בשעה 22:03
אוהבת מאד את העוגה.עוגת לימון תמיד הולכת אצלנו, ונשמע לי מעולה עם פרוסות השקדים למעלה
16 ביוני 2013 בשעה 8:56
כרגיל הרסת אותי מצחוק, ואני ממש אוהבת אותך על זה שכבר מיום ראשון סידרת לי את הדילמה של העוגה לשבת, לפחות אחת מהן.... אכין ואדווח
16 ביוני 2013 בשעה 9:06
כמה שנהניתי לקרוא את הפוסט שלך ויו כמה שאת חמודה, לא פלא שפני לא התייאשה ובסוף נפגשה איתך, ויצא לכן מצויין...וגם אני פשוט לא הפסקתי לחייך ולצחוק כל הפוסט, שאפו!
18 ביוני 2013 בשעה 13:27
קרייזי-אמא של
איך שראיתי את העוגה ידעתי שאני חייבת לעשות אותה. ועכשיו היא בתנור, וצילמתי אז אולי גם אני אכתוב פוסט על איך שאת הורסת אותי מצחוק. בכל אופן, יש לי רינג של 24 וזה יצא ממש נמוך. נראה אחרי האפיה, אם כי אין בזה אבקת אפיה או משהו מתפיח.שאלות טכניות. כתבת להוציא את מקל הוניל, מאיפה? רק גירדתי את הגרגירים ואת העטיפה זרקתי (עוד לא, היא על השיש ואני מרגישה נורא לזרוק משהו כל קטן שעולה כל כך הרבה).שנית, היה קצת קשה לערבב את החמאה לתערובת הבצקית. לקח כמה ערבובים טובים. את חושבת שזה יהרוס משהו להכניס אותה לפני הקמח?ושלישית, איך יודעים שענית? ניסיתי פעם לעבור לבלוגר, אבל התייאשתי. לא מסתדרת עם מנגנון התגובות שלו.
28 ביוני 2013 בשעה 11:03
יצא טעים בדיוק כמו שחשבתי. אני עוצרת בעצמי לא לאכול עוד.
28 ביוני 2013 בשעה 11:57
קרייזי-אמא של, אני שמחה שיצא טוב!כשראית את התגובה הראשונה רציתי לומר לך שזה בסדר, העוגה אמורה לצאת די נמוכה (במקור אופים אותה במחבת), אבל אני רואה שבינתיים הסתדרת :-)לגבי מקל הווניל - אני הכנסתי אותו בהתחלה יחד עם הגרגרים לתוך הסוכר וערבבתי ידנית, כי אמרו לי פעם משהו על זה שכל הטעם של הווניל נמצא במקל עצמו, אז רציתי להכניס כמה שיותר טעם. זה לא באמת הכרחי, אפשר להעיף אותו הצידה מההתחלה. אבל לא זורקים כמובן, שומרים אותו ואפילו אם לא עושים איתו כלום - מסתכלים עליו בהערצה כי הוא מקל וניל והוא מגניב! או שזורקים אותו לתוך בקבוק אלכוהול, מחכים מספר חודשים ומקבלים תמצית וניל ביתית מגניבה. או שטוחנים אותו לתוך סוכר ומקבלים סוכר וניל. וואטאבר.הלאה. החמאה. המסת אותה? אם היא נוזלית, דווקא לא אמור להיות מסובך להוסיף אותה לתערובת. תיאורטית אפשר לנסות להוסיף אותה לפני הקמח, אבל נשמע לי שיצא לך טוב גם ככה.ואיך יודעים שעניתי - לא בטוחה. יש פה אופציה של "הירשם כמנוי באמצעות דוא"ל", אני חושבת שאת יכולה לעשות את זה ואז תקבלי מייל כשיש תגובות חדשות לפוסט. זה עוזר? 28 ביוני 2013 בשעה 17:56
אוקי. אף פעם לא הגבתי, אבל תמיד יש פעם ראשונה. פעם ראשנה גם שהכנתי מתכון מפה, וזה היה מתכון ש העוגה המהממת הזאת. אל תכעסי עלי, אבל טיבענתי אותה :)אז במקום 2 ביצים - רסק תפוחים. ובמקום חמאה- שמן קוקוס. יצא נמוך אבל טעים ממש!! (הרבה קמח שקדים, טעם מרציפני טוב!). והיא יצאה - נהדרת! תודה!
21 באוגוסט 2013 בשעה 22:22
כועסת? למה שאני אכעס? אני מאושרת על הטבעון!!! נשמע אדיר לגמרי. כיף!
24 באוגוסט 2013 בשעה 16:42
איכשהו נתקלתי שוב בפוסט הזה עכשיו. אז אחרי שסיימתי לצחוק אני חייבת לשאול דבר אחד - פברואר 2014 עבר. הצלחתן להיפגש?;)
20 במרץ 2014 בשעה 0:07
אממ טלי.. עניתי לך כבר בפייסבוק, אבל הממ. פחות ;-)אולי בפברואר 2015...
21 במרץ 2014 בשעה 10:06
עם חצי כוס שקדים טחונים וחצי כוס קמח נטול גלוטן יצאה עוגה משגעת!
21 במרץ 2014 בשעה 18:53
איזה יופי, שירה - ממש משמח אותי לשמוע!