1.עניינה של התביעה שלפנינו, שהוגשה בסדר דין מהיר ביום 26/04/09, פיצוי התובעים בשל נזק שנגרם לרכבו של התובע 1 (להלן – התובע) בתאונת דרכים אשר אירעה בשטח מדינת ישראל ביום 02/03/08 (להלן – התאונה), ושבה היה מעורב רכבו של הנתבע 1 (להלן – הנתבע) ,אשר היה מבוטח על ידי הנתבעת 2 (להלן – הנתבעת).
יצוין, כי התובעת 2 (להלן – התובעת ), שביטחה את רכבו של התובע, הינה חברת ביטוח ברשות הפלסטינית.
יצוין, כי התובע קיבל בפועל את הפיצוי מאת התובעת, ולכן בסעיף 14 לכתב התביעה נאמר:
"התובע מס' 1 מבקש כי הפיצוי שייפסק.... יועבר לתובעת 1 ישירות. מכל מקום הוא מודיע כי אינו מתנגד שכך ייעשה. התובע אף מודיע כי אם קיימת מניעה כלשהי להעברת הפיצוי שייפסק בראשי הנזק הנ"ל לתובעת 2, הרי שהוא מבקש כי סכומים אלה ישולמו לו, והוא מתכוון ומתחייב להעבירם לתובעת 2 לאחר קבלתם".
3.בסעיף 15 לכתב התביעה טוענים התובעים כי הם זכאים לקבל פיצוי מהנתבעים מכוח פקודת הנזיקין ו/או מכוח חוזה ביטוח ו/או מכוח חוק חוזים ו/או מכוח חוק המחאת חיובים ו/ או מכוח חוק עשיית עושר ולא במשפט ו/או כל דין אחר.
4.בכתב ההגנה המקורי, שהוגש ביום 07/07/09, התגוננו הנתבעים לגופה של התאונה בלבד, וטענו כי האחריות לתאונה מוטלת על התובע, אשר סטה מנתיבו והתנגש ברכבו של הנתבע.
5.בכתב ההגנה המתוקן, שהוגש ביום 10/08/10, נטען כי דין התביעה להידחות על הסף עקב היעדר יריבות ו/או עילה, וזאת הואיל והתובעת, הנחזית בכתב התביעה כמבטחת רכבו של התובע , אינה עומדת בהגדרה של "מבטח" בהתאם לסעיף 62 לחוק חוק הביטוח, התשמ"א – 1981 (להלן – חוק חוזה הביטוח), ולכן אינה יכולה לעסוק בביטוח , ומתוך כך – גם לא לתבוע תביעת שחלוף.
6.בשלב מאוחר יותר, ביום 22/08/11, הגישה הנתבעת כתב הגנה מתוקן בשנית, ובו הוסיפה טענה לפיה התאונה אינה ברת כיסוי ביטוחי , הואיל ופוליסת הביטוח, כפי שהתבקשה והונפקה, כללה חריג של "נהג נקוב בשם" בלבד, שאיננו הנתבע , ולכן נהיגתו של הנתבע בעת התאונה איננה ברת כיסוי ביטוחי, ומכאן כי דין התביעה כנגד הנתבעת להידחות על הסף בשל הפרת ת תנאי הפוליסה.
יצוין, כי לא נתבקשה רשות מטעם הנתבעת להגשת כתב ההגנה המתוקן בשנית , והוא צורף לבקשת ב"כ הנתבעת להתפטרות מייצוג הנתבע.
7.בדיון שהתקיים ביום 15/01/13 חזר ב"כ הנתבעת על הטענה בדבר היעדר כיסוי ביטוחי, ואילו ב"כ התובעים התרעם על כך שהנתבעת לא טענה זאת בעת בקשתה לתיקון הראשון לכתב ההגנה , כאשר הפוליסה הייתה מונחת לנגד עיניה (פרוטוקול עמ' 3 שורות 7-2).
8. עוד יצוין, כי הנתבע, אשר ידע כי ב"כ הנתבעת התפטר מייצוגו, בחר שלא להגיש כתב הגנה מטעמו, אלא הגיש ביום 04/04/12 הודעה תמוהה, הנושאת כותרת "בקשר לקו ההגנה" , שבה ציין כי קיבל "רשות" מאת ב"כ הנתבעת להשתמש בקו ההגנה שהופיע בכתב ההגנה הראשון.
הואיל ולא מדובר בכתב הגנה כדין, הגישו התובעים בקשה למתן פסק דין בהעדר הגנה מטעם הנתבע, אך ראו לנכון להשאיר את ההחלטה בבקשה לשיקול דעתו של בית המשפט, אולם ציינו בסעיף 15 לסיכומיהם כי הם מבקשים שהתנהלות הנתבעים תקבל ביטוי בפסיקת ההוצאות.
9.בשל הנסיבות, שבהן השאלה המשפטית גוברת למעשה על העובדות, ובשל התמשכות ההליכים, קיבלו הצדדים את הצעת בית המשפט ביום 15/01/13, לפיה פסק הדין יינתן ללא הליך של הוכחות , אלא לאחר יוגשו סיכומים בכתב.
10.התובע טוען כי אין המדובר בתביעת שיבוב מכוח סעיף 62 לחוק חוזה הביטוח, אלא עיקרה של התביעה היא תביעתו של הבעלים של הרכב מכוח סעיף 86 לפקודת הנזיקין.
כמו כן נטען , כי אין לראות את סעיף 62 האמור כסעיף שקובע איסור כביכול על הגשת תביעת שיבוב מצד התובעת או כל תביעה שתוצאתה דומה לתוצאת תביעת שיבוב.