16 | יולי | 2018 | מורשת יהדות מרוקו
הפטרה של תשעה באב…
יג אָסֹף אֲסִיפֵם, נְאֻם-יְהוָה; אֵין עֲנָבִים בַּגֶּפֶן וְאֵין תְּאֵנִים בַּתְּאֵנָה, וְהֶעָלֶה נָבֵל–וָאֶתֵּן לָהֶם, יַעַבְרוּם. יד עַל-מָה, אֲנַחְנוּ יֹשְׁבִים–הֵאָסְפוּ וְנָבוֹא אֶל-עָרֵי הַמִּבְצָר, וְנִדְּמָה-שָּׁם: כִּי יְהוָה אֱלֹהֵינוּ הֲדִמָּנוּ וַיַּשְׁקֵנוּ מֵי-רֹאשׁ, כִּי חָטָאנוּ לַיהוָה. טו קַוֵּה לְשָׁלוֹם, וְאֵין טוֹב; לְעֵת מַרְפֵּה, וְהִנֵּה בְעָתָה. טז מִדָּן נִשְׁמַע, נַחְרַת סוּסָיו–מִקּוֹל מִצְהֲלוֹת אַבִּירָיו, רָעֲשָׁה כָּל-הָאָרֶץ; וַיָּבוֹאוּ, וַיֹּאכְלוּ אֶרֶץ וּמְלוֹאָהּ–עִיר, וְיֹשְׁבֵי בָהּ. פ}
יז כִּי הִנְנִי מְשַׁלֵּחַ בָּכֶם, נְחָשִׁים צִפְעֹנִים, אֲשֶׁר אֵין-לָהֶם, לָחַשׁ; וְנִשְּׁכוּ אֶתְכֶם, נְאֻם-יְהוָה. {ס} יח מַבְלִיגִיתִי, עֲלֵי יָגוֹן; עָלַי, לִבִּי דַוָּי. יט הִנֵּה-קוֹל שַׁוְעַת בַּת-עַמִּי, מֵאֶרֶץ מַרְחַקִּים, הַיהוָה אֵין בְּצִיּוֹן, אִם-מַלְכָּהּ אֵין בָּהּ; מַדּוּעַ, הִכְעִסוּנִי בִּפְסִלֵיהֶם–בְּהַבְלֵי נֵכָר. כ עָבַר קָצִיר, כָּלָה קָיִץ; וַאֲנַחְנוּ, לוֹא נוֹשָׁעְנוּ. כא עַל-שֶׁבֶר בַּת-עַמִּי, הָשְׁבָּרְתִּי; קָדַרְתִּי, שַׁמָּה הֶחֱזִקָתְנִי. כב הַצֳּרִי אֵין בְּגִלְעָד, אִם-רֹפֵא אֵין שָׁם: כִּי, מַדּוּעַ לֹא עָלְתָה, אֲרֻכַת, בַּת-עַמִּי. {ס} כג מִי-יִתֵּן רֹאשִׁי מַיִם, וְעֵינִי מְקוֹר דִּמְעָה; וְאֶבְכֶּה יוֹמָם וָלַיְלָה, אֵת חַלְלֵי בַת-עַמִּי. ס
ההפטרה של תשעה באב
לשחרית תשעה באב נקבעה ההפטרה ׳אסף אסיפם׳(ירמיה ח, יג – ט, כג). במהלך הדורות הוצמד אליה שרה בערבית יהודית כמו השרה הבבלי, שהוא תרגום מילולי המופיע בסידור הקרוי ׳ארבע תעניות׳. במרוקו ידוע השרה המרכזי של ההפטרה לתשעה באב הנאמר בכל הקהילות וממשיך להיאמר גם בארץ. הוא מופיע בדפוס של ׳ארבעה גביעים׳ שנדפס לראשונה בליוורנו 1877 ואחר כך ב-1888 ו-1890. ספר זה נדפס שוב בירושלים תשכ׳׳ט בהוצאת ספרים מעוז מאיר, ובו גם הפטרת תשעה באב בשרח ערבי, עמ׳ 218-201. אורך השרח הזה בסך הכול 18 עמודים, כולל הנוסח המקראי של פסוקי ההפטרה. נוסח זה מופיע גם בסידור לתשעה באב הקרוי ׳קול תחנה׳ או ׳חמש תעניות׳.
השרח המגרבי(להלן ייקרא השרח המרכזי או הנוסח המרכזי) – יסודו בנוסח של כתבי יד המצויים בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים. שרח זה אינו משקף דיאלקט מגרבי טהור. על פי יוסף שטרית לא נוצר שרח זה במגרב, ויסודו כנראה מזרחי עתיק. במהלך הדורות עבר גלגולים, ונוסחו ב׳ארבעה גביעים' משקף מעין בליל של דיאלקטים שונים.
גם בקהילות תאפילאלת אמרו את ההפטרה בליווי שרח, אבל לא מתוך ׳ארבעה גביעים׳ אלא מקונטרסים בכתב יד של מעתיקים מקומיים. השרח להפטרה על שני נוסחיו, המרכזי שב׳ארבעה גביעים׳ והנוסח הפילאלי, איננו תרגום מילולי כמו ההגדה של פסח ופרקי אבות, אלא פירוש מדרשי רחב ומפורט הנשען על אגדות החורבן המופיעות בתלמוד הבבלי והירושלמי ובמדרשי האגדה ומהוות חומר משותף המפרנס את שני הנוסחים. למרות המשותף בשני הנוסחים יש כמה מאפיינים ייחודיים בשרח הפילאלי שבהם הוא שונה מן הנוסח ב׳ארבעה גביעים׳, הן בתכנים והן בלשון.
מקור כתב היד
מקור השרח הערבי של ההפטרה המוהדר כאן הוא כתב יד של ר׳ מסעוד מלול מטבריה שצילומו מצוי ברשותי. כל קטע פותח בפסוק הכתוב בכתב יד מרובע ואחריו נוסח השרח הכתוב בכתב יד רש״י, ובסך הכול כולל 18 עמודים. כתב יד אחר מתאפילאלת הוא של ר׳ אברהם הרוש מבודניב המצוי בארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי. כתבי יד אחרים מצויים בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי. כאן נציין שאין כתבי היד זהים ממש בלשונם מילה במילה. ההסבר נעוץ בכך שהשרח נאמר בראשונה בעל פה, וכל כותב או מסרן שימר נוסח משלו. ההשוואה בין הנוסחים מלמדת על הבדלים קטנים של משפט יתר או חסר וכיו׳׳ב, אבל התוכן והפרטים נשמרים.
מקורות של תוכן השרח
מקורות מקראיים: פרשת התוכחה של בחֻקֹתי (ויקרא כו) וכי תביא(דברים כח); מלכים א יח, מה; מלכים ב ו, כד-לא; ירמיה ח, יב-כג – ט, א-כג; ישעיה ג, טז; לג, ז; דבהי״ב כד, כד-כו, ועוד.
מקורות תלמודיים: בבלי ברכות מח ע״ב; לח ע״ב; שבת קיט ע״ב; יומא ט ע״ב; מו״ק כח ע״ב; גטין נה-נז; ירושלמי תענית פרק ד הלכה ה.
מקורות מדרשיים: מדרש רבה, בעיקר איכה רבה ובמיוחד הפתיחתות; ילקוט שמעוני, רמזים שונים; פסיקתא רבתי כח, לא; מדרש זוטא איכה א; אליהו זוטא כד.
מכנה ההפטרה והשרה המלווה אותה
ההפטרה כוללת 34 פסוקים מספר ירמיהו פרק ח, יב-כג ופרק ט, א-כג. תחילה מופיע הפסוק ואחריו קטע השרח הפרשני. במקורות ההפטרה ב׳ארבעה גביעים׳ ו׳קול תחינה׳ הכול בא על פי הסדר, ללא ציון מקורות כלשהם.
חידושי המהדורה של השרח הפילאלי
א. ההפטרה כאן נחלקת ל־34 קטעים המופיעים לפי סדר א-לד ומקבילים למספר פסוקי ההפטרה. אחרי מספר הקטע מופיעים נושאים ותכנים של השרח, כל נושא בשורה, ובסוגריים – מקורותיהם התלמודיים והמדרשיים. אחריהם מופיע הפסוק בניקוד ובטעמי המקרא ומקורו, ואחר כך נוסח השרח הנחלק לשתי עמודות: בעמודה הימנית נוסח השרח הערבי ובעמודה השמאלית תרגומו העברי על ידי המהדיר.
נושאים ותכנים של השרה על נוסחיו
רוב התיאורים קשורים לחורבן בית ראשון, ורק מעטים מהם לבית השני. הנושאים הראשיים של השרח הם: הסיבות לחורבן; ממראות החורבן; חורבן ביתר; סיפורים מחרידים מן החורבן; מעורבות הנביא ירמיהו, הקב״ה והאבות; נתונים מספריים על ממדי החורבן; הגות ומחשבה. אחרי כל נושא בא מספר הקטע שבו הוא מופיע. להלן הנושאים הראשיים והמשניים של השרח בליווי מספר הקטעים שבהם הם מופיעים.
הסיבות לחורבן: עזיבת ישראל את התורה(א, כג); עבודה זרה והליכה אחר הבעלים(ד, יב, כד); גילוי עריות, שפיכות דמים וגזל; בנות ציון הסוררות (ד); הוצאת דיבת הארץ (ה); סירוב לקבל את תוכחות הנביאים והריגתם (י); סירוב לחזור בתשובה על חטאים (יב); הריגת אישים כמו המלך יהואש(ג) והנביא זכריה(יג); זלזול בשעת תפילה: דיבור ושיחה בטלה, זלזול בשבתות ובימים טובים, הימנעות מהוכחה של החוטאים (טז); היחסים המעורערים בין אדם לחברו: חשד, צרות עין, התכחשות ושנאת חינם (יד); לעג, שקר ומרמה, שמחה לאיד ועדות שקר כלפי חבר(טו).
ממראות החורבן: נשים האוכלות את בשר ילדיהן(ג); תפיסתם של שמונים אלף לוויים על ידי האויב וקשירת ידיהם מאחורי גבם(ז); הלוויים חותכים את אצבעותיהם כדי לא לנגן לאויב שירי ציון על אדמת נכר(ז); רעב, מצוק ומצור, קשירת אנשים בשרשראות של ברזל (ח, יא); אנשים רעבים, יחפים וערומים מתים ומושלכים ברחובות ללא קבורה (ח, לא-לב); תינוקות הרוגים בחרב על שדי אמותיהם, זקנים המתים ברעב, ילדים הנמכרים לעבדים ובנות שנמסרו בידי אויב(ט); נפילת תפארת ישראל, שריפת בית המקדש, הרג של 180 אלף כוהנים ושריפתם עם 270 אלף ספרי תורה, התעללות בנשים הרות תוך הוצאת ולדיהן מבטנן והנחתם על שדי אמם, ביתור החכמים לשניים ללא קבורה, מותן של נערות ללא שמחת חופתן(יא); חורבן ארץ הקודש, הרג הזקנים, החכמים והשרים, חורבן ירושלים, עינוי בחורי ישראל(כ); ירמיהו מלקט את האצבעות הנושרות של בחורי ישראל וקוברן(כ); מראות קשים מחורבנה של שומרון: שחיטתם של אלפי גברים, נשים וילדים ביום אחד, שריפת אלפי ספרי תורה וחורבן של אלפי בתי מדרש והרם בתים וארמונות(יח); חורבן העיר ירושלים רבת האוכלוסין על שכונותיה, שווקיה, רחובותיה ובתיה(כא).
העיר ביתר וחורבנה: תיאור תפארתה של ביתר ונתונים מספריים על חכמיה, תלמידיה וישיבותיה (ד); הרקע לחורבן ביתר: השר שלחש דבר מה לד אלעזר המודעי כשישב בבית המדרש וכך הכניס פירוד בינו לבין הקהל, גרם למלשינות ואפשר לאויב להתגבר על המצור(ד); תוצאות מפלת ביתר: הריגת 200 אלף מחיילי בר כוכבא, עד שדמם הרב הפך לנחל שהניע את גלגלי הריחיים, וזרימתו לים במשך יום שלם(ד).
סיפורים מחרידים מן החורבן: מעשה באישה עשירה שהיה לה בן יחיד, והייתה שוקלתו כל שנה בזהב ומביאה את פדיונו לביהמ״ק, ומחמת הרעב שחטתו ואכלתו ולא הועילוהו תחנוניו בפניה (ג); סיפור מחריד על שלושת האחים הלוחמים שהשליכו עצמם מן החומה, לאחר שנוכחו לדעת כי אמם האכילתם מבשר אחיהם הקטן, כשאצבעות ידיו ניכרו בתבשיל שהגישה להם (יט); בנות ציון שסמכו על יופיין ונישאו לאויבים לקו בשחין והושלכו ברחובות(ד); הרג הנביא זכריה על ידי ישראל ותוצאותיו הקשות(יג).
מעורבות הנביא ירמיהו, הקב״ה והאבות
ירמיהו: חששו של הנביא ירמיה להוכיח את ישראל שמא יהרגוהו(יז); קינותיו של ירמיה על החורבן(ט, יא, כ); קריאת ירמיהו למקוננות המקצועיות לקונן על חורבן בית המקדש (כח) ולנשים ללמד את בנותיהן לקונן על החורבן בעקבות בכי האמהות והתיאור של רחל המבכה על בניה (ל); נושאי הקינה: שריפת המקדש, כשבמקום שחיטת קרבנות נשחטים בו חכמים, על זקנים שגוועו ברעב במערות, על ילדים שנמכרו לעבדים ועל הנשים היפות שנלקחו על ידי האויב(כח).
הקב״ה: חילופי תפקידים של המלאכים על ידי ה׳ כדי לבטל שבועת ישראל למלאכי האש והמים לא לפגוע בהם (ו); פניית הקב״ה למלאכים ולנביאים לדעת על מה אבדה הארץ(כב).
האבות: מעורבות האבות והדו־שיח בינם לבין הקב״ה. פניותיהם של האבות אברהם, יצחק, יעקב ורחל לקב״ה לרחם על ישראל. כל אחד מהם שוטח טענותיו למען ישראל; טענת משה כלפי השמש מדוע לא שרפה את אויבי ישראל(כט).
המלאכים: בכי המלאכים על החורבן(יב).
נתונים מספריים של הרג וחורבן: בשרח מופיעים מפעם לפעם נתונים ומספרים מדהימים על מספר הקרבנות, הלוויים, הכוהנים וספרי התורה, כמו גם נתונים מספריים על מפת העיר ירושלים בבית הראשון והעיר ביתר מן הבית השני. הנה כמה מהם: הרג של 180 אלף כוהנים ושריפתם עם 270 אלף ספרי תורה בבית הראשון(יא); נתונים מספריים על מפת העיר ירושלים לפני החורבן בבית הראשון: היו בה 24 שכונות, בכל אחת 40 מבואות, בכל מבוי 24 שווקים, בכל שוק 24 רחובות, בכל רחוב 100 חצרות, בכל חצר 100 אלף בתים, ובכל בית גרים כפליים כיוצאי מצרים: 120 ריבוא(כא); תיאור תפארתה של ביתר מן הבית השני שהיו בה 400 ישיבות, ובכל ישיבה 400 חכמים, ולכל חכם 400 תלמידים(ד).
הגות ומחשבה: 1. עבודה זרה עדיפה על שנאת חינם(שם); 2. נבוזרדן חוזר בתשובה, וישראל כופרים בטובת ה׳(יג); 3. הגמול לתשובת נבוזרדן – יוצא מחלציו ר׳ מאיר בעל הנם (יג); 4. גופות חיילי בר כוכבא שלא הסריחו(ד); 5. הסתלקות השכינה בעקבות החורבן(יב). 6. תפילת החכם כצורי ותרופה למי שמתפללים עליו(י). 7. ׳היקר רגלך מבית רעך׳ – זה מקדש ה׳: עדיף לא לחטוא מאשר להרבות בקרבנות במקדש ה׳(י).
מסקנה מן החורבן: בעת החורבן אין תועלת בחכמה, לא בגבורה ולא בעושר (לג); סיום במשאלת ה׳ כי יחזרו ישראל בתשובה וישובו למקומם(לד).
פורסם בקטגוריה קהילות תאפילאת-מאיר נזרי-מעגל השנה, קינות ומנהגים לט' באב-נוסח מרוקו | עם התגים תאפילאל/סג'למאסא
יג אָסֹף אֲסִיפֵם, נְאֻם-יְהוָה; אֵין עֲנָבִים בַּגֶּפֶן וְאֵין תְּאֵנִים בַּתְּאֵנָה, וְהֶעָלֶה נָבֵל–וָאֶתֵּן לָהֶם, יַעַבְרוּם. יד עַל-מָה, אֲנַחְנוּ יֹשְׁבִים–הֵאָסְפוּ וְנָבוֹא אֶל-עָרֵי הַמִּבְצָר, וְנִדְּמָה-שָּׁם: כִּי יְהוָה אֱלֹהֵינוּ הֲדִמָּנוּ וַיַּשְׁקֵנוּ מֵי-רֹאשׁ, כִּי חָטָאנוּ לַיהוָה. טו קַוֵּה לְשָׁלוֹם, וְאֵין טוֹב; לְעֵת מַרְפֵּה, וְהִנֵּה בְעָתָה. טז מִדָּן נִשְׁמַע, נַחְרַת סוּסָיו–מִקּוֹל מִצְהֲלוֹת אַבִּירָיו, רָעֲשָׁה כָּל-הָאָרֶץ; וַיָּבוֹאוּ, וַיֹּאכְלוּ אֶרֶץ וּמְלוֹאָהּ–עִיר, וְיֹשְׁבֵי בָהּ. {פ}
יז כִּי הִנְנִי מְשַׁלֵּחַ בָּכֶם, נְחָשִׁים צִפְעֹנִים, אֲשֶׁר אֵין-לָהֶם, לָחַשׁ; וְנִשְּׁכוּ אֶתְכֶם, נְאֻם-יְהוָה. {ס} יח מַבְלִיגִיתִי, עֲלֵי יָגוֹן; עָלַי, לִבִּי דַוָּי. יט הִנֵּה-קוֹל שַׁוְעַת בַּת-עַמִּי, מֵאֶרֶץ מַרְחַקִּים, הַיהוָה אֵין בְּצִיּוֹן, אִם-מַלְכָּהּ אֵין בָּהּ; מַדּוּעַ, הִכְעִסוּנִי בִּפְסִלֵיהֶם–בְּהַבְלֵי נֵכָר. כ עָבַר קָצִיר, כָּלָה קָיִץ; וַאֲנַחְנוּ, לוֹא נוֹשָׁעְנוּ. כא עַל-שֶׁבֶר בַּת-עַמִּי, הָשְׁבָּרְתִּי; קָדַרְתִּי, שַׁמָּה הֶחֱזִקָתְנִי. כב הַצֳּרִי אֵין בְּגִלְעָד, אִם-רֹפֵא אֵין שָׁם: כִּי, מַדּוּעַ לֹא עָלְתָה, אֲרֻכַת, בַּת-עַמִּי. {ס} כג מִי-יִתֵּן רֹאשִׁי מַיִם, וְעֵינִי מְקוֹר דִּמְעָה; וְאֶבְכֶּה יוֹמָם וָלַיְלָה, אֵת חַלְלֵי בַת-עַמִּי. {ס}
מהדורת התפטרה: נופח השרה ותרגומו העבדי
הנושא: העונש על עזיבת ישראל את התורה – כליה בשלבים, כבצירת ענבים ואריית תאנים.
אָסֹף אֲסִיפֵם, נְאֻם-יְהוָה; אֵין עֲנָבִים בַּגֶּפֶן וְאֵין תְּאֵנִים בַּתְּאֵנָה, וְהֶעָלֶה נָבֵל–וָאֶתֵּן לָהֶם, יַעַבְרוּם
(ירמיהו ח, יג)
קאל נביא ירמיה עליה אסלאם. פנא נפניהום יקול אלאה. ונזיבלהום לעדו נבוכדנצר יכליהום זיזליהום לבבל. ויקטעהום מתל מא ינקטע לעינב מן דאלייא סואי סואי. ומתל מא ינקטע לכרמוס מן לכרמא. עלא כטאוותהום די כטאוו בלמעאציא. ולא מן חן ולא מן רחם עליהום. עלא סבת די דּאווזו עלא סראייעי. תורה שבכתב ותורה שבעל פה. ולא מן קבלו ולא מן שמעו לכּלאם לחכמים. די כּאנו ידרשו עליהום. ולא לאנביא די כּאנו יתנבאיו עליהום.
תרגום: נאום הנביא ירמיה, עליו השלום: כלה אכלם נאום ה׳ והבאתי עליהם את האויב נבוכדנצר, אשר יחריבם ויגלם לבבל, ויבצרם כשם שבוצרים ענבים מן הגפן מעט מעט, וכשם שאורים תאנים מן הכרם, על חטאותיהם שחטאו במרי, באין מרחם וחונן עליהם. על שעברו על חוקי התורה, תורה שבכתב ותורה שבעל פה, ולא שמעו לדברי חכמים שהיו מוכיחים אותם, ולא לנביאים שהיו מתנבאים עליהם.
הנושא: התבצרות ישראל בערי מבצר כמגננה מפני האויב.
עַל-מָה, אֲנַחְנוּ יֹשְׁבִים–הֵאָסְפוּ וְנָבוֹא אֶל-עָרֵי הַמִּבְצָר, וְנִדְּמָה-שָּׁם: כִּי יְהוָה אֱלֹהֵינוּ הֲדִמָּנוּ וַיַּשְׁקֵנוּ מֵי-רֹאשׁ, כִּי חָטָאנוּ לַיהוָה.
(שם ח, יד).
קאל נביא ירמיה, עליהּ אסּלאם. מנאיין קאלו בנו ישראל, חין שמעו יזי לעדו עליהום. נזמעו [וקאלו] בעצ׳הום לבעץ׳ וקאלו. עלאס חנא קאעדין דאהסין. אזי נזמעו פלבלאד לחצינא לקוויא ונהרבו פיהא מן לעדו. וכיר [וחסן] לינא נמותו תמא מן די נמותו בייד לעדו עלא חד סּיף. ולא מן ינסבאיו אולאדנא ונסאנא ויסתפא פינא לעדו. לאיין אלּאהּ רבּנא נאדא עלינא בכלא בלאדנא. ובסּרנא בלזוע ולפנא וסקאנא קאס אסּם די הווא קווא מן לחנטל. עלא סבּת די כאלפנא עלא כּלאמו וכטינא אילו.
נאום הנביא ירמיה, עליו השלום: כאשר שמעו בני ישראל, כי האויב יבוא עליהם, נתאספו ביחד ואמרו זה לזה. למה אנו יושבים ותוהים ביחד. הבה נתקבץ בעיר הגדולה המבוצרת ונימלט בה מן האויב, כי טוב מותנו שם ממותנו בידי צר לפי חרב. בנינו ונשינו לא יפלו בשבי, והאויב לא ישמח לאידנו. הלוא ה׳ בוראנו גזר עלינו להחריב את ארצנו ופקדָנו ברעב ובכיליון והשקָנו מי ראש החזקים מרעל על שעברנו על דבריו וחטאנו לו.
פורסם בקטגוריה קהילות תאפילאת-מאיר נזרי-מעגל השנה, קינות ומנהגים לט' באב-נוסח מרוקו | עם התגים הפטרת תשעה באב