העולם על פי גאמפ - איך הדרך שבה אנחנו פועלים יכולה לשנות לנו את החיים - פרובינציה
ישבתי עם המשפחה לראות את הסרט פורסט גאמפ לא בפעם הראשונה. התמוגגתי שוב מהקלישאות הכי נכונות ומדוייקות המוגשות בפשטות נעימה שמחזירה אותי הביתה.
תובנה ראשונה – לא כותבים יותר בכתב יד מכתבים וחבל
סצנה: פורסט בבית החולים לאחר קרב שבו מת חברו הטוב חובב החסילונים, הוא חטף קליע לישבן ואכל גלידה בשכיבה על הבטן בזמן שמישהו הפיל חבילה של מכתבים ארוזה בגומיה לחיקו שאוספת את כל המכתבים שכתב לאהובתו והוחזרו לשולח.
מבלי משים נאנחתי כשכאב הלב שלו קפץ עלי לביקור קצר.
הבנצעיר שאל: אמא מה קרה?
אני: הוא קיבל את כל המכתבים שהוא שלח לה בחזרה. אוי.
בנצעיר: מה? לא הבנתי
אני: אין לך מושג מה זה מכתבים שלא מגיעים ליעדם ומוחזרים לשולח הא?
בנצעיר: ?
תובנה: העולם השתנה מאז שהיינו כותבים מכתבים לאנשים. אנחנו קצרים ושטחיים. כבר לא "מבזבזים זמן" על פעילויות כמו לכתוב מכתבים. הדיגיטל מחק כל כך הרבה מהעבר שלנו ומהמחשבות העמוקות. מחליטה להרהר ולכתוב בכתב יד הרבה יותר.
תובנה שניה – לחיות יותר פשוט
אמא, הוא ממש סתום אמר ילד אחד בחיוך.
לא ילד שלי. הוא ממש לא סתום, הוא פשוט פשוט.
כשעל שאלה כמו אתה אוהב אותה, התשובה היתה כן או לא
ולא נהוג היה להוסיף – "זה מסובך." שבאמתלה של תחכום וקידמה יוצר בלבלה וטרפת מחשבות המובילה לדברים מורכבים ומסובכים אחרים.
תובנותיה של האמא (סאלי פילד המדהימה) מוגשות בפשטות שפורסט יכול היה להבין. לא קיימת עבורו אופציה למסובך. טקס חתונה פשוט, מוות פשוט, כסף פשוט, נדיבות פשוטה.
תובנה: הדברים פשוטים. הכי קל להיות פשוט אנחנו. כתבו פשוט. דברו פשוט. כמו לילד בן 3. זה יעזור לדייק מה אתם בעצם רוצים מבלי ליפול למלכודת של "זה מסובך".
תובנה שלישית – לא צריכה הזמנה מיוחדת לעשות משהו
פורסט מחליט לצאת לריצה "ללא סיבה מיוחדת". כאילו שצריך סיבה מיוחדת לעשות דברים שאנחנו רוצים. שהחורף יסתיים, כשהילד יגדל, כשיהיה לנו כסף בבנק. אגב, גם להפסיק לעשות משהו לא צריך סיבה. אפשר פשוט להפסיק כי עייפים או מכל סיבה אחרת. למה לחכות למחלות, כאבים, דיכאון כדי להבין שצריך לעצור?
תובנה: צריך לעשות מה שאוהבים. לא צריך לחכות להיות מליונרים כדי לשבת בחוסר מעש על חוף הים או לטייל בטבע או אפילו לכסח את הדשא ולהנות מהריח הנעים של הקיצוץ. אפשר גם פשוט להפסיק לעשן, לאכול ג'אנק, לסמס בנהיגה או לדבר שטויות (:
“And cause I was a gazillionaire, and I liked doing it so much, I cut that grass for free.”
תובנה רביעית – ההזדמנויות כל הזמן שם
היו המון הזדמנויות שנפלו לחיקו של פורסט ולחיקם של אחרים שהיו בסביבתו. אנחנו יכולים לראות את ההזדמנויות האלה כשאנחנו מרוחקים מהסיטואציה. אבל כשאנחנו בתוך השגרה, אנחנו מקבלים הצעות שונות אבל הפכנו כאלה חשדנים. אי אפשר להגיד למישהו "איזה יום יפה" בלי שיחשוד שיש לנו איזה הסכם חלוקת הכנסות עם העננים. ישר קופץ לנו אדון: "לא יכול להיות שאתה מציע לי את זה, זה בטח משהו דפוק ותכף איזה חבר יגיד לי שהוא גם נפל בזה ואיזה טיפשה אני שקיבלתי החלטה בלי לדבר איתו."
ישנן הזדמנויות שמונחות בכל מקום מחכות שתראו אותן.
לראות יותר מדי הזדמנויות בכל דבר יכול להיות מבלבל אבל עדיף לנו לעמוד מול 10 הזדמנויות מעניינות ולהתלבט מעט מאשר לעמוד עם הגב אליהן ולבכות למה אראלה לא מתקשרת.
אם משהו מגיע אליכם שאתם מזהים כהזדמנות ואתם מלאים עד אפס מקום, העבירו את זה הלאה. יש סיפור על מייקל ג'קסון שחלם פעם חלום על גחליליות והתקשר למפיק שלו בשלוש בבוקר ואמר לו לרשום את כל הפרטים. המפיק אמר לו "זה לא יכול לחכות כמה ימים? למה עכשיו?" והג'קסון אמר לו שאם הוא לא יעשה עם הרעיון הזה משהו מיד, הרעיון יגיע לפרינס.
כמה פעמים אנשים אמרו לכם, תקבעו איתי פגישה, בואו נאכל ארוחה, תזמיני אותי והשיח הפנימי היה מורכב ומסובך. מה יש לי להגיד? מה אעשה שם? האם האדם שהזמין בכלל התכוון לכך? מזכירה את הפשטות גם בעניין הזה.
תובנה: כדי לראות את ההזדמנויות יש לפקוח עיניים, לחדד אזניים ולהיות ערניים להזדמנויות שנופלות לחיקנו או מתקרבות לאזור בלי אזהרת צונאמי. יש כאלה שנופלות עלינו שוב ושוב ואנחנו פשוט לא מבינים.
תובנה חמישית – shit happens
מחלות, מוות, מלחמה, קשיים הם חלק מהחיים. החיים קשים אלינו לפעמים ואנחנו לא מבינים למה זה קורה ומחפשים אשמים.
תובנה: כשאנחנו לא עסוקים בלחפש אשמים אפשר למצוא גם בתוך עין הסערה איים של נחמה של אהבה ושל תקווה. לפעמים ממקומות לא צפויים. הזדמנות לראות אנשים אחרים, לשאול שאלות, לחשב מסלול מחדש. לפעמים לאחר סופה מטורפת פתאום נופלים עליך שרימפסים בלי סוף.
תובנה שישית – תעשו טוב
פורסט קיבל חינוך טוב ופשוט מאמו. היה לו ברור מה נכון ומה לא נכון. גבר שמכה אישה חוטף, עוזרים לחברים גם אם הם מביעים התנגדות לפעמים (ליוטננט דן איש לא פשוט) שמה שמגיע מגיע, ואם נפל עליך המון טוב, צריך לזכור להשאיר את הדלת פתוחה לחברה שבאה אחריך. מכפת לך?
תובנה – לעשות טוב לא עולה כסף. חיבוק לא עולה. חיוך גם חינם.
תהיו נדיבים לאנשים כל הזמן. אל תאמינו לאלה שאומרים לכם שאתם פרייארים. תעשו מה שנכון. זוכרים לשמור על פשטות בעניין הזה. כשהמחשבות מובילות אותנו למשפט כמו: כן, אבל זה לא כל כך פשוט. אז זהו! זה פשוט. יש צורך בגבולות, חשוב לשמור על עצמינו ועל משפחתינו כדי שנוכל להמשיך ולתת עוד והרבה. תגידו תודה ותתכוונו לזה, תאהבו ותחבקו הרבה.
תובנה שביעית – תהנו מהדרך
תהנו מהדרך אבל אל תשבו ותחכו שדברים יקרו. תעשו שהם יקרו. בא לכם לעשות פיצה עם הילדים? אל תחכו ליום הנכון, הביאו את היום (רגע, הלכתי להוסיף את זה לרשימת המשימות שלי לשבוע הקרוב).
תעשו דברים אפילו נורא קטנים כמו להשקיע באיזו חברה של פירות. לכו תדעו, אולי גם אתם תגלו שהמניות שקניתם פעם יתפחו למליונים.
וזכרו מה שפורסט אומר:
תובנה שמינית – מוזיקה
מוזיקה היא הפסקול של חיינו, עדיף עשרות מונים על צרחות טלוויזיוניות בנושאים שונים ותוכן שיווקי שנדחף בכל מקום וגורם לנו להרגיש שאנחנו לא טובים ככה. שהשיער שלנו פגום, שאנחנו לא מספיק רזים, שאנחנו לא חתיכות כי אין לנו את המותג הנכון.
תובנה: מוסיקה היא מרכיב הכרחי בחיים שלי. עוד מהתרופה הזו לא יכולה להזיק.
תהנו לכם עם הפלייליסט של השירים המעולים מהסרט. תענוג גדול (:
וספרו לי אם לכם היו תובנות נוספות מהסרט הגאוני הזה.
שינוישפעתובנותתודהתודעה