﻿ מנהיגות בפזמון "תהיה לנו מלך " יְקוּם תַּרְבּוּת | יְקוּם תַּרְבּוּת
מנהיגות בפזמון "תהיה לנו מלך "
אפריל 6, 2011 מאת חיים מזר
מנהיגות ומצוקה בפזמון "תהיה לנו מלך "
שר :דני בסן
שירו של יעקב רוטבליט ואשר מושר בפי דני בסן "תהיה לנו מלך" משקף מצוקה פוליטית של מחסור באנשים בעלי שיעור קומה. אי שקט הנובע מחסך מנהיגותי אקוטי שמא לא ימצאו אנשים ראויים אשר ידעו להוביל את העם והמדינה לחוף מבטחים. בשיר חמישה בתים. בית ראשון בן 10 שורות, בית שני בן 7 שורות, בית שלישי בן 10 שורות, בית רביעי בן 6 שורות ובית חמישי בן 10 שורות. מעין מחזוריות של 10.
למעט הבית הרביעי, בשאר בתים כל אחד מהם פותח במשפט "תהיה לנו לך". בבית הראשון משפט זה מופיע בשורה הראשונה ובשורה השישית. בבית השני משפט זה מופיע בשורה הראשונה, בבית השלישי המשפט מופיע בשורה הראשונה ובבית החמישי שוב פעמיים בשורה הראשונה ובשורה השישית, סגירת מעגל. אמירה שיש בה תקיפות ונואשות. הפניה היא בגוף ראשון רבים לגוף שני יחיד. האם הכוונה לאדם מסוים שבו תולים את כל התקוות? החריגה מגוף ראשון רבים לגוף ראשון יחיד מופיעה בבית הראשון בשורה התשיעית "קח אותי איתך". מצוקה של אדם בודד המשתלב במצוקה הקולקטיבית ומרגיש בצורך במי שהוא שיחזיקו בידו ויובילו לחוף מבטחים.
בבית השני המילה "מלך" מופיעה בשורה האחרונה: "מלך הם צריכים". מי שהוא העומד מהצד וצופה במתרחש. מעין מבט חצי אובייקטיבי חצי ציני. אותו צופה האומר שהם שבאמת צריכים מי שהוא שיעמוד בראש המחנה, או שמא אמירה אירונית שמאחוריה מסתתרת האמירה: במקום שיחכו למי שהוא שיושיע אותם, עדיף שיתעשתו ויזמו דברים. לא לחכות שיבוא איזה שהוא גואל.
בבית הרביעי המילה "מלך" מסתתרת בשורה הרביעית "זה צבע מלכותי" במילה "מלכות" ובשורה החמישית :"לא מלאכותי" במילה "מלאכותי". מין מצב לא ברור של מנהיג טבעי ומנהיג לא טבעי המציג עצמו כמלך. כל כולו הצגה אחת גדולה, של מי שמציג עצמו מלך, חושב רק על עצמו ונוקט באמצעים שונים כדי להשיג עוצמה פוליטית.
בבית הראשון מוצגת תחושת הציבור-אפילה, בהלה, מבוכה. ההצדקה לדרישה למלך. תיאור זה מועצם בבית השני
תיאור פרוזאי של אנשים מחוקי זהות. אמנם אזרחים, אבל כאלה שננטשו. הציבור מגמד את עצמו, בלי גדלות רוח. כולם אזרחים קטנים שלא יכולים או איבדו את הכוח לצמוח מתוך עצמם. בבתים השלישי והרביעי ניתן תיאור מפורט של בגדי הפאר שהם תופרים עבורו. בגדים הנתפרים בדקדקנות רבה ואשר יבליטו את המלך שילבש אותם ויהיה מורם מעם. הם רוצים "צבע סמכותי". הצבע חשוב להם, לא מי שילבש אותם. מעין פרפראזה של הביטוי "הבגד עושה את האדם". בבית השלישי בשורה החמישית מופיע הביטוי "סיפורי בדים". יש כאן כפל משמעות. מצד אחד הבד שממנו עושים את הבגד ומצד שני זה ביטוי שהיה שגור בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 וכוונתו היתה לסרטי קולנוע. הכותב רומז לכך שהמיועד למלוכה נותן הצגה אחת גדולה. אין בו שום דבר אמיתי.
בבית החמישי יוצאת קריאה נחרצת מצד הציבור "תלבש את הבגדים צא להמונים". הציבור רוצה לראות את המלך במלוא מחלצותיו. כמו בבית השני גם כאן הם "בלי פנים". מוחקים את זהותם באופן גורף. אקורד הסיום הוא בארבעת השורות האחרונות:
המשל בולט במלוא עוצמתו וחריפותו, סיפורו של האנס כריסטיאן אנדרסן "בגדי המלך החדשים". אותו מלך אשר כביכול לבש בגדי פאר ואשר התהלך ברחוב עירום ורק ילד העיז לצעוק "המלך הוא עירום". שורות שביעית ושמינית הן הבטחה מצד הציבור שאף אחד לא ימתח עליו ביקורת ויצעק "המלך הוא עירום". השימוש בקיצור "ת'פה" במקום "את הפה" מראה על הזילות של השפה מצד הציבור שמוכן לרדת נמוך מאוד כדי שיהיה לו מלך, או שמא מדובר באותו צופה מן הצד המופיע בשורה האחרונה בבית השני וממשיך את דבריו בשורות האחרונות:
גם הביטוי "הם למדו יפה" הוא ביטוי יומיומי המעיד על אנשים שהרכינו ראש. ביקורת המדינה וההנהגה היא מהם והלאה.
ולסיכום הפזמון הוא כתב האשמה חריף לא דווקא כנגד השלטון המושחת כמו נגד הציבור שמוכן לשאת אותו בהכנעה וללא תלונה. .
הפוסט הזה פורסם בתאריך תרבות פופולרית עם התגים דני בסן, חיים מזר, יעקב רוטבליט, פזמון. קישור קבוע.
→ בקו "ירושלים- ת"א" – דברים קצרים שנשאתי באירוע הרב תחומי שנערך בירושלים
עברית בעיניים אחרות :השירה של נידאא חורי ←