כותבת הנאומים - מגי אוצרי - נוריתה ביקורות והמלצות על ספרים
שם הסופר מגי אוצרי
מס' גולשים שצפו בספר: 1636
ליאת קנולר באה מבית רמת־שרוני אשכנזי, בורגני ולוחץ, ומאז מאכזבת בהתמדה את הוריה, למשל בכך שבגיל ארבעים היא עדיין רווקה בלי ילדים ומדשדשת בשולי עולם העיתונות תמורת שכר רעב באתר אינטרנט זניח.
לילה אחד מגיעה שיחת טלפון לא צפויה ובה גילוי מטלטל בדבר דר' לאנה ביטון, "כותבת הנאומים", הפוליטיקאית־הכוכבת שכולם אוהבים לשנוא ושונאים לאהוב, אחת הנשים המשפיעות ומעוררות המחלוקת ביותר במדינה.
ביטון, שצמחה מהמיץ של הזבל, הפכה מילדת רחוב עבריינית ומסוממת לתקווה החדשה הגדולה של מערכת הבחירות הנוכחית. האישה הכריזמטית, החדה והנאה כובשת את הקהל באמצעות כרטיס הקיפוח ולא לוקחת שבויים. היא צמחה ממצוקות, היא יודעת היטב על מה היא מדברת, והיא מדברת: נאומיה הסוחפים הפכו מזמן לתופעה שלא נראתה כמותה בארצנו, וכולם יודעים שלטוב או לרע, לאנה ביטון היא אחת שהולכת "עם האמת שלה". אך מהי בעצם האמת שלה?
זה מה שליאת נחושה לגלות, כי דווקא היא — שמעריצה את לאנה ומקנאה בה בו בזמן — קיבלה את הכוח להרוס אותה כליל, או אולי דווקא לבנות אותה.
בעוד ליאת נסחפת למעמקי הסוד, היא מגלה שהאמת אף פעם לא פשוטה, וכמו לאנה — שום דבר אינו רק שחור או רק לבן.
זהו ספרה השני של מרגלית (מגי) אוצרי (1983), ילידת חיפה. אוצרי, דוקטורנטית למשפטים באוניברסיטת תל אביב. מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה ועם בתם.
ספרה הראשון, שתי השמשות של דדיקה, ראה אור בהוצאת "כנרת זמורה ביתן", נכלל ברשימת ספרי הביכורים המומלצים של הספרייה הלאומית לשנת 2015, וזכה בפרס קרן לייב גולדברג. כותבת הנאומים הוא ספרה השני.
You are going to email the following כותבת הנאומים
ביקורת של חגית בן חור על כותבת הנאומים
ליאת קנולר היא רווקה בת 40 שעובדת כעיתונאית באתר אינטרנטי וכל חייה עוברים עליה מטעות לטעות ומפספוס אחד למשנהו.
היא גרה בדירת חדר וחצי בצפון הישן של תל אביב ורק יכולה לחלום על החיים שיכלו להיות לה ולקנא בבנות צעירות שבניגוד אליה, הגיעו רחוק.
כבר שנים...
כבר שנים שהיא עוקבת באובססיה אחר לאנה ביטון, אישה כריזמתית שעלתה מאשפתות והפכה לשם דבר בעולם הפוליטי ו"החזירה את הגאווה למזרחיים".
לאנה שעברה ילדות עשוקה באשדוד וגדלה בפנימיה, עלתה לגדולה והצליחה להקים מפלגה משלה ולהיות מועמדת בכירה בדרך לכנסת.
לילה אחד הכל מתהפך כאשר באישון לילה מקבלת ליאת שיחת טלפון אלמונית מגבר שמספר לה דברים על חיי העבר של לאנה שאף אחד לא יודע.
ליאת לא נחה על שמריה וחושי העיתונאית שבה שולחים אותה לחקירה מקיפה בעקבות העבר של לאנה. היא מגייסת לשורותיה את הבוס ההזוי שלה - אלפסי.
"אלפסי שנא את לאנה ביטון. הוא ביקר אותה באופן בלתי פוסק. לעג באופן מופגן לכל התבטאות שלה שסחפה את ההמונים." (עמ' 37)
בעוד לאנה מלגלגת בנאומים שלה על "האשכנזים שגרים ברמת השרון ובצפון תל אביב", ליאת נהנית מעזרה כלכלית (גם בגילה המופלג) מהוריה העשירים, על אף שהיא כל החיים מהווה אכזבה גדולה בעיניהם.
לאנה כל חייה עורכת הרצאות ומטיפה לבעלי המעמד הגבוה שלא שמים פס על האנשים העניים במדינה אבל האם היא בעצמה לא משדרת צביעות? האם השלדים שהיא מסתירה בארון לא יחשפו את פרצופה האמתי?
ליאת ממשיכה לעקוב אחר רמזים שיובילו אותה לסוד השמור ביותר של לאנה אבל מבינה בין השיטין שמאחורי ההדלפה על הסוד מסתתר צעד פוליטי מובהק שמטרתו להפיל את לאנה בבחירות הבאות לכנסת ועכשיו היא צריכה לשקול טוב טוב את צעדיה כי כל דרך שתבחר בה תגרום למגדל שלאנה בנתה בעמל רב לקרוס כמו מגדל קלפים.
"מה שכן היה בטוח הוא שמה שלא אבחר, יהיה בכך כדי לשנות את פני מערכת הבחירות הזאת. לא ברור לחלוטין לאיזה כיוון, אבל הייתי צריכה להיות זהירה." (עמ' 121)
ליאת נלחמת עם ההיגיון ועם הלב, האם עליה להדליף את המידע הרגיש שיש לה על לאנה ובכך לזכות לראשונה בתהילה כעיתונאית מובילה ומשפיעה או לגנוז את הסיפור כדי לא להרוס את חייה המקצועיים והאישיים של לאנה שאותה היא באיזה שהוא מקום, מעריצה.
האם הבועה שבה לאנה חיה עד כה, תתפוצץ? האם היא תמשיך לעטות על עצמה את המסכה של האישה החמה, המחבקת, אהובת העם ומלכת הנאומים?
הספר "כותבת הנאומים" מדבר על עדות ומעמדות, על האמת מאחורי עולם הפוליטיקה הצבוע והמתקתק ועל הנושא הטעון הזה שנקרא: "יחסים בין אמהות לבנותיהן".
בצורה אינטליגנטית וסוחפת ובכתיבה יפה ורהוטה חושפת הסופרת מגי אוצרי את כל הסודות והתככים שקורים מאחורי הקלעים של העולם הפוליטי, נהנתי מאד מהעלילה, אהבתי את דמותה של ליאת ואפילו נשבתי בקסמה של לאנה, ספר מתח/מסתורין שמומלץ בחום לקריאה.
ביקורת של אורית רובינשטיין על כותבת הנאומים
עיתונאי קטן שלי - אריק איננשטיין:
אין פה...
לי-את קנולר היא כתבת פוליטית באתר חדשותי לא מן הגדולים במיוחד וגם היא כמו האתר, נחשבת ככשילון גם בתחום הקריירה שלה וגם בתחום האישי.
לי-את היא בת יחידה למשפחה רמת שרונית אשכנזית ומבוססת, שבהחלט אפשר לקרוא לה ילדת שמנת. היא מנסה למרוד בעולם אליו היא שייכת ומהווה אכזבה תמידית להוריה הבורגנים.
בתור כתבת פוליטית היא מסקרת תמידית את דוקטור לאנה ביטון - הכוכבת של בחירות 2015.
ללאנה, שהפכה מילדת רחוב לתקווה החדשה של הציבור המזרחי במדינה, יש סוד גדול שיכול להרוס את כל מה שהיא בנתה, ולכל מה שהיא מתיימרת להיות.
לי-את מקבלת שיחת טלפון מוזרה ובה מידע חדש על הגיבורה שלה - על לאנה. היא מתחילה לחקור ולחפור ומגלה שהמידע נכון ויותר מכך, אם הוא ייתגלה הוא יהרוס את כל מה שלאנה בנתה. המידע הזה יהרוס לא רק את חייה הפוליטיים אלא גם את חייה האישיים.
הספר הזה נוגע בכמה נושאים כאובים בחברה הישראלית. קודם כמובן ב"זכות הציבור לדעת". האם באמת זכותו של הציבור לדעת הכל על אנשי הציבור?
איפה עובר הגבול - האם דברים שלא קשורים לאופן תפקוד נציג הציבור גם זכות הציבור לדעת?
הנושא הכאוב השני שהספר נוגע בו הוא העדתיות בישראל. למרות שעברו כבר 70 שנה מאז הקמת המדינה עדיין יש אנשים שמתעסקים בשאלה - "מאיזה מוצא את/ה?" ולפי התשובה מסווגים את האדם.
אנחנו יכולים לספר לעצמינו כמה שנרצה שהיום זה כבר לא ככה אבל גם במערכת הבחירות האחרונה וגם בזו שתבוא, נושא האשכנזים מזרחיים תופס מקום נכבד.
ועל הגל הזה בדיוק רוכבת לאנה ביטון שהסקרים מנבאים לה יותר מעשרים מנדטים מה שיביא אותה להיות לשון מאזניים בהרכבת הממשלה.
לי-את ולאנה, שתי נשים משני עברי המתרס של החברה הישראלית. אחת אשכנזיה מבית הכי בורגני שיש, והשניה פנתרה מרוקאית, שלא תתן לשום דבר ולאף אחד לעצור אותה להגיע לאן שהיא רוצה להגיע.
שתי הדמויות המרתקות הללו שונות בכל כך הרבה תחומים שרק אחת תוכל לשרוד. או שאולי האמת תהרוס את שתיהן?
ספר מצויין שמעבר לסיפור הטוב שבו נותן לנו גם סוג מראה על החברה בה אנו חיים היום בארץ
ביקורת של אילנה מאור על כותבת הנאומים
הספר הזה במובן מסוים הוא ספר של קצוות. הסופרת כותבת יפה מאוד, עברית טובה ורהוטה וגם יודעת לכתוב על תחושות ורגשות של הגיבורים. ההתחלה של הספר יוצאת מן הכלל. מדובר בניתוח של כריזמה נשית לעומת כריזמה גברית ובתוך זה שתול נאום משלהב המונים, מתוחכם ויוצר אמון בקרב שכבות אוכלוסייה רחבות....
הספר הזה במובן מסוים הוא ספר של קצוות. הסופרת כותבת יפה מאוד, עברית טובה ורהוטה וגם יודעת לכתוב על תחושות ורגשות של הגיבורים. ההתחלה של הספר יוצאת מן הכלל. מדובר בניתוח של כריזמה נשית לעומת כריזמה גברית ובתוך זה שתול נאום משלהב המונים, מתוחכם ויוצר אמון בקרב שכבות אוכלוסייה רחבות.
"כי כריזמה נשית היא הרי מושג כל כך הפכפך, אתם יודעים? כה נטול הגדרות וממשות אמיתית......ללאנה היתה כריזמה." עמ' 7/8
שתי גיבורות ראשיות מובילות את הסיפור הזה. הגיבורה הראשונה, לאנה, היא פוליטיקאית צעירה מרובת קסם אישי, קול נהדר לנאומים ותחכום רב, אשר החלה את חייה בעולמות קשים ומסוכנים והגיעה לצמרת עם סקרים המייעדים לה להיות המפלגה השנייה בכוחה בכנסת. היא החלה את דרכה כנושאת נאומים בכיכרות בעיירות קטנות, בהתחלה למאזין אחד או שנים ואחר כך, כמו בהייד פארק, היא החלה לאסוף מעריצים שבאו לשמוע את נאומיה המעניינים והמשלהבים.
הגיבורה השנייה היא עיתונאית כושלת למדי באתר חדשות נידח באינטרנט. היא גם כותבת הסיפור, אשר מסקרת לאורך זמן את הפוליטיקאית ואף אוהדת את מהלך חייה וההתקדמות שלה בקריירה הפוליטית למרות המהמורות הקשות שעברה בדרך.
לילה אחד מצלצל הטלפון אצל העיתונאית והיא מקבלת מידע על סוד נורא בחייה של הפוליטיקאית, ומשם הולכת החקירה ומסתבכת לשלביה השונים. העיתונאית, אשר אין ברצונה להרע ללאנה, הפוליטיקאית הכריזמטית, מחפשת כל דרך אפשרית למצוא אור בסיפור הזה. היא מגיעה למסקנות שונות במהלך הדרך באופן פזיז למדי, אשר אינו תורם לה יוקרה כעיתונאית אמינה, למרות כוונותיה הטובות.
מאידך, יש לי כאן בעיה עם הסיפור. הפוליטיקאית, שונאת האשכנזים שרוצה להפוך את כל המדינה, להעביר את כל השליטה למזרחים, רוכבת על גל השנאה הזה ברמה שמתאימה יותר לשנות החמישים/שישים, והנאומים שלה, על אף כשרונה הבולט והמובהק, נשמעים כבר קצת ארכאיים לאוזן של שנת 2017. מה שעוד יותר מפריע הוא שברור מי הן הנשים שמהן לקחה את הדמות הזו והשנאה או תחושת הקיפוח הזו - בעיניי מדובר בשילוב של שתיים שאני שומעת לעתים קרובות, האחת שרה בממשלה והשנייה עיתונאית בכירה ושדרנית בתכנית מוכרת בטלוויזיה. אני נמנעת מלכתוב את השמות, אולם הז'רגון אינו משאיר מקום רב לדמיון.
הסוד הנורא, גם הוא סוג של סוד שבימינו כבר אינו מזעזע את רוב הציבור, גם אם יש בו חלק שיכול להפריע למעריצי הפוליטיקאית להאמין ב"אמת שלה" כפי שהיא מציגה זאת.
בנוסף, רכישת אתר החדשות בידי אמריקאי עשיר וימני, אשר אין לו עניין בהכנסות האתר אלא רק בתכנים המובאים בו, הוא סיפור מקביל באופן יוצא מן הכלל לחינמון הידוע בישראל.
במהלך הקריאה היה לי די קל לנחש מה תהיה המסקנה הבאה של חיפוש העובדות והחקירה המתמשכת.
יחד עם זאת יש בספר קטעים מעניינים שונים, ביניהם שילוב נאומים אשר יכולים לסחוף המונים:
"אנשים אוהבים להיות מוקפים באנשים כמותם...עם דעות דומות לשלהם ומעמד כלכלי...... ותחביבים...וערכים כמו שלהם." עמ' 63.
"...תתביישו להראות את הפרצוף שלכם מחוץ לבית היפה שלכם ברמת השרון, שגם אותו, אגב, אנחנו נבוא בקרוב לקחת." עמ' 64.
אפשר לראות כיצד הנאומים האלה סוחפים חלקים בעם, לא רק את המזרחים אלא גם את אנשי השמאל הקיצוני.
ממול, הניסיונות של העיתונאית להיטיב עם הפוליטיקאית נעשים לא אמינים בשלב מסוים ומקשים על הקורא להשתכנע באמיתות הפעולות שלה.
יש גם ביטויים בעברית שהפריעו לי כמו: "להכווין" - במקום לכוון, "כל כמה זמן" - במקום מדי פעם, סידור שיער מקריח "הלוואה וחיסכון", ביטוי ארכאי שאינו מכבד את בעליו, ולפחות שלוש פעמים במהלך הספר השתמשה הסופרת בביטוי פאסיב-אגרסיב.
ובכל זאת יש גם רובד עמוק בספר והוא הנושא של יחסי אימהות ובנות. אפשר לראות שהמורכבות בקשר בין אימהות ובנותיהן, בכל מעמד חברתי ובכל מיני נקודות בחייהן יוצר ניכור, חוסר אמפתיה ואפילו נקמנות מסוימת. בהתייחס גם לספרה הקודם, ברור לחלוטין שנושא זה מעסיק את הסופרת והיא עוסקת בו ברגישות רבה ובהבנת החשיבה הפסיכולוגית של האימהות כלפי הבנות ולהיפך.
לסיכום, אין כאן חידוש בתחומי הפוליטיקה והעיתונות, אבל ספר מעניין מבחינה אנושית. ממליצה לקרוא ולהתרשם.
166845 צפיות