דמירי נ' דמירי ואח' 09-12-2012 - פסקי דין, החלטות ופרוטוקולים
1. בקשה להפקדת ערובה לפי תקנה 519 לתקנות סדר הדין האזרחי, תשמ"ד - 1984 אשר הוגשה במסגרת תביעה לסילוק יד מנכס מקרקעין ולסעד כספי בגין השימוש בו.
2. בבקשה (מיום 28.10.12) נטען, כי המבקשים עשו שימוש בנכס ברשות, כי בעקבות הגשת התביעה הם פינו את הנכס וכי עילת התביעה לגבי דמי השימוש חלשה. נטען, כי המשיב הוא אזרח ותושב ארצות הברית, ובעבר - וחרף פניות חוזרות - לא מילא אחר החלטת בית המשפט שחייבה אותו בהוצאות (1,500 ש"ח). בתגובת המשיב (מיום 11.11.12) נטען, כי העובדה שהמבקשים פינו את הדירה אינה שוללת את התביעה לדמי שימוש ראויים ואף מחזקת את התביעה לגופה, וכי אף שהמשיב אזרח ותושב ארצות הברית קיימות דרכי גבייה אפקטיביות נגדו (לרבות בהוצאה לפועל). מנגד, לא נמסר הסבר כלשהו לאי-תשלום ההוצאות שנפסקו, אם כי נאמר שאין די בכך כדי לחייב בהפקדת ערובה.
3. לאחר העיון אין בידי להיעתר לבקשה. חיוב בערובה לפי תקנה 519 לתקנות סדר הדין האזרחי ייעשה - ככלל - במקרים חריגים: "במסגרת השיקולים המנחים להפעלת שיקול-דעתו של בית-המשפט בהטלת ערובת הוצאות, פועל, בראש ובראשונה, השיקול כי אמצעי זה יופעל לעתים נדירות ובנסיבות חריגות בלבד" (רע"א 2808/00 שופר סל בע"מ נ' ניב, פ"ד נד(2) 845, 848 (2000) - השופטת פרוקצ'יה). אכן, היד תהא קלה יותר שעה שמדובר באזרח זר (ראו רע"א 2241/01 הופ נ' ידיעות תקשורת בע"מ (לא פורסם, 17.4.01); רע"א 8730/10 יוסף נ' בינסון (לא פורסם, 23.3.11); א' גורן, סוגיות בסדר דין אזרחי (מהדורה עשירית, תשס"ט) 751), ואולם, "היותו של התובע תושב חוץ איננה הטעם היחיד לצוות עליו להפקיד ערובה, ועל בית המשפט לשקול שיקולים רלוונטיים נוספים ולדון בכל מקרה על פי נסיבותיו" (רע"א 2310/10 אבו קבע נ' מדינת ישראל (לא פורסם), 27.6.10) פסקה 6 - השופטת חיות).
4. בנסיבות דנא פינו המבקשים את הנכס - "באותו רגע שהתברר להם שהתובע אינו מעוניין לאפשר להם מרצונו החופשי לגור בנכס" - ומטבע הדברים עובדה זו פועלת בהיקף מסוים לטובת גירסת המשיב; היא יכולה גם להעיד - למצער - על מחלוקת הראויה להתברר לגבי החבות בדמי שימוש (וכן, כי גם לשיטת המבקשים הם נהנו במשך מספר שנים מרשות שנתן להם המשיב).
5. זאת ועוד, החיוב בהפקדת ערובה כשמדובר בתובע זר יסודה בקושי לגבות ממנו הוצאות - ככל שייפסקו; ממילא, אין די בהצבעה על כך שמדובר בתובע זר, ויש צורך להראות כי אין לו נכסים בישראל מהם יהיה ניתן להיפרע. הבקשה שלפנינו אינה מתייחסת לעניין זה, ולמעשה מעיון בחומר המצוי בתיק דומה - לכאורה - כי גם לשיטת המבקשים ל משיב יש נכסים בישראל.
6. ולבסוף, המשיב לא שילם - כנטען - הוצאות בהן חויב בעבר; ואכן, "בית-המשפט ישקול שיקולים רלוונטיים נוספים וידון בכל מקרה לגופו על-פי נסיבותיו" (רע"א 2146/04 מדינת ישראל נ' איברהים, פ"ד נח(5) 865, 869 (2004)- השופט, כתארו אז, גרוניס), ובכלל שיקולים אלה גם התנהלות הצדדים עד מועד הגשת הבקשה (ראו לדוגמה רע"א 10376/07 ל. נ הנדסה ממוחשבת בע"מ נ' בנק הפועלים בע"מ (לא פורסם, 29.1.08)) . ברם, בנסיבות - אף כי מדובר לכאורה בעניין מקומם - אינני סבור כי שיקול זה מכריע את הכף; ומטבע הדברים פתוחות בפני ה מבקשים הדרכים המתאימות לגביית הסכום שנפסק לטובתם.
7. סוף דבר, דומני כי המבקשים לא הצביעו על עילה לסטות מן הכלל, לפיו השימוש בתקנה 519 יהיה במשורה בלבד. ואולם, בנסיבות - ובפרט נוכח האמור בפסקה 6 - אינני עושה צו להוצאות.