כל אדם רזה ואשר יוכל להקיא בלא צער נאה להשקותו משקה להקיא ממעל. ולהישמר להשקותו בחורף.
<עמ' 620> וכל אדם אשר הוא קשה להקיא ואשר הוא בינוני בבשרו ולא שמן ולא רזה. נאה להוליכו מתחת במשקה. ולהישמר להשקותו בקציר. כל אדם אשר הוא חולה בחולי הרוק לרוק טרי ומיגל. ראוי להישמר מלהשקותו משקה להקיא.
וכל אדם אשר יש לו חולי הנקרא מלנכוליאה. הוא אשר !ישתה! דעתו מתגרת המרירה השחורה ואשר תמשול בו המרירה השחורה. מהר להשקותו משקה להוליכו ?(ב)[מ]?תחת. ובדעת הזאת רפא כל חלי אשר בדבר שצורר ולוחם החולי. ולהישמר לבלתי השקות כל משקה חזק וקשה לאדם שהוא רך בהילוך מעים או לאדם שהוא רך בטן ולח קרב. כי באפס יד ילכו מיעיו לבוא לידי צרה וקינדינוס.
וכן הדת לחקור ולדעת את כוח המעים. ואז תשקנו לפי שאת כוח הגוף ולפי כוח מיעיו וקרביו כמשפט החכמים. כי אם לא יחקור הרופא לדעת בכל אלה ישחית באין מוסר.
ואם יהיה איש שמושלת בו המרירה השחורה לרפאהו לפי כוחו. ואל תשקנו משתה חזק לעורר המרירה השחורה כי תתנקש בנפשו אך להשקותו כיוצא בו.
וכל הילוך מיעים שהוא מפני (המלי) המרירה (השחורה) האדומה חוש לרפאה בטרם יאריכו לו ימי חוליו להשחית את מיעיו ואת קר(י)ביו. כי חדה ועזה היא מאד כאש ה?לו?חט?()?ת בקש. אם תיעזב למשול תשחית ותישרף הגוף (וגר) ותגרה שנים-עשר מיני חולי.
ואלה הם תולדות שנים-עשר מיני חלאים. קדחת מארכת ימים וקדחת יבשה אשר תשכיר את האדם (ותור) ותסור די?ע?ו מיובש חומה. והשנ[י]יה קדחת המברסמת היא פריניטיקוס היא השורפת את הדם מרוב חומה והמיבשת את הלשון ביובש חומה והמאטמת את האזנים והמאלמת את הפה והמכבדת את הלשון והמש!ומ!שת את הדעת לעורר שיגעון ותימהון. והשלישית קדחת המחצבת הנקראת $חסר'$.
<עמ' 621> כל אדם שנרפא ממחלתו או אשה הפילה את פרי בטנה ותתחזק (א) להירפא מן החולי ויקרא אותה להקיא שחור או ילכו מיעיהם שחור. דע כי+ גם אלה ימותו.
ההילוך המיעים הנקרא דישינטיריאה אם יהיה תחלתו ממרירה שחורה דע כי ממית באין מרפא.
אדם שיהיה מנוגע בטחורים הוא דיסינטיריאה ובעפלים (?וב?) בתחתיות מיעיו. אם ילכו מיעיו מתחת כמראה שמרי היין עם ריר וקצף ויקיא שחור. דע כי+ גם זה ימות.
כל מין דם היוצא מן הפה רע וקשה הוא כי יקרב למות. ואם יצא הדם מתחת איננו רע. רק כל הילוך שחור רע הוא.
כל אדם אשר הוא חולה בחולי דישינטיריאה וילכו מיעיו כמו בשר דק ונכמש דע כי ימות.
אדם שילכו מיעיו שחור עם בשר נמסה או נאלח דע כי גם זה ימות בחליו.
כל אדם אשר הוא חולה בקדחת רביעיה לא יחלה בחולי ספסמון הוא ניתוק הגידים והאיברים וכל הגוף. ואם יחלה תחילה בחולי ספסמון ואחר כן תאחזהו קדחת רביעיה. דע כי ישקוט וחדל מעליו חליו.
אדם שהוא חולה בקדחת רביעיה אם תמשש [דפק] גיד זרועו ()[ט]רם שתחזק עליו הקדחת והנה הגיד דופק בזעף ופחד. דע כי ימות. ואם יקרה הזעף והפחד בגיד באחרונה אחרי שתשכון הקדחת יש תקוה.
כל אדם אשר לו קדחת ויזוב דם לרוב מגופו מכל מקום מנחרים או מן הפה או מתחת או ממקום אחר. דע כי כאשר יתחזק להירפא מחליו יתרככו מיעיו וקרביו ויתלחלח בטנו.
<עמ' 622> כל אדם אשר הוא קדוח בקדחת אם ירבה הדם לזוב משני נחיריו או[ת] רעה היא !(לו מאד)!. ופעמים שימלט.
אדם שיקרהו חולי פלג (פ?(לי)[ר]?ליאה) פר[א]ליאה. אם היה בתחילתו מיעים אז ית[ר]ככו איבריו ומיעיו.
אדם שילכו מיעיו מתחת או ממעל כמר(י)רה בהשפיע הילוך. השכל בו. אם תחרשנה אוזניו משמוע מרוב השפיע ההילוך דע כי ישקו(?ש?)[ט] ויעמוד ההילוך ההוא. וכל אדם אשר היה חרש מלפנים ויקרהו הילוך מיעים מתחת או ממעל להוציא כמרירה בהשפיע ה[י]לוך. אם ירפא מהילוך מעיו דע כי תפקחנה אוזניו לשמוע.
אדם אשר הוא חולה בקדחת מרוב ימים. אם תחליף הקדחת לשחפת דע כי יאריכו לו ימי ח[ו]ליו.