תנ"ך - מקראות גדולות הכתר - דברי הימים ב פרק כט
[א] יחזקיהו מלך בן־עשרים וחמש שנה ועשרים ותשע שנה מלך בירושלם ושם אמו אביה בת־זכריהו:
[ב] ויעש הישר בעיני יהוה ככל אשר־עשה דויד אביו:
[ג] הוא בשנה הראשונה למלכו בחדש הראשון פתח את־דלתות בית־יהוה ויחזקם:
[ד] ויבא את־הכהנים ואת־הלוים ויאספם לרחוב המזרח:
[ה] ויאמר להם שמעוני הלוים עתה התקדשו וקדשו את־בית יהוה אלהי אבתיכם והוציאו את־הנדה מן־הקדש:
[ו] כי־מעלו אבתינו ועשו הרע בעיני יהוה־אלהינו ויעזבהו ויסבו פניהם ממשכן יהוה ויתנו־ערף:
[ז] גם סגרו דלתות האולם ויכבו את־הנרות וקטרת לא הקטירו ועלה לא־העלו בקדש לאלהי ישראל:
[ח] ויהי קצף יהוה על־יהודה וירושלם ויתנם לזועה לזעוה לשמה ולשרקה כאשר אתם ראים בעיניכם:
[ט] והנה נפלו אבותינו בחרב ובנינו ובנותינו ונשינו בשבי על־זאת:
[י] עתה עם־לבבי לכרות ברית ליהוה אלהי ישראל וישב ממנו חרון אפו:
[יא] בני עתה אל־תשלו כי־בכם בחר יהוה לעמד לפניו לשרתו ולהיות לו משרתים ומקטרים: פ
[יב] ויקמו הלוים מחת בן־עמשי ויואל בן־עזריהו מן־בני הקהתי ומן־בני מררי קיש בן־עבדי ועזריהו בן־יהללאל ס ומן־הגרשני יואח בן־זמה ועדן בן־יואח:
[יג] ומן־בני אליצפן שמרי ויעואל ויעיאל ומן־בני אסף זכריהו ומתניהו: ס
[יד] ומן־בני הימן יחואל יחיאל ושמעי ס ומן־בני ידותון שמעיה ועזיאל:
[טו] ויאספו את־אחיהם ויתקדשו ויבאו כמצות־המלך בדברי יהוה לטהר בית יהוה:
[טז] ויבאו הכהנים לפנימה בית־יהוה לטהר ויוציאו את כל־הטמאה אשר מצאו בהיכל יהוה לחצר בית יהוה ויקבלו הלוים להוציא לנחל־קדרון חוצה:
[יז] ויחלו באחד לחדש הראשון לקדש וביום שמונה לחדש באו לאולם יהוה ויקדשו את־בית־יהוה לימים שמונה וביום ששה עשר לחדש הראשון כלו: ס
[יח] ויבואו פנימה אל־חזקיהו המלך ויאמרו טהרנו את־כל־בית יהוה את־מזבח העולה ואת־כל־כליו ואת־שלחן המערכת ואת־כל־כליו:
[יט] ואת כל־הכלים אשר הזניח המלך אחז במלכותו במעלו הכנו והקדשנו והנם לפני מזבח יהוה: ס
[כ] וישכם יחזקיהו המלך ויאסף את שרי העיר ויעל בית יהוה:
[כא] ויביאו פרים־שבעה ואילים שבעה וכבשים שבעה וצפירי עזים שבעה לחטאת על־הממלכה ועל־המקדש ועל־יהודה ויאמר לבני אהרן הכהנים להעלות על־מזבח יהוה:
[כב] וישחטו הבקר ויקבלו הכהנים את־הדם ויזרקו המזבחה וישחטו האלים ויזרקו הדם המזבחה וישחטו הכבשים ויזרקו הדם המזבחה:
[כג] ויגישו את־שעירי החטאת לפני המלך והקהל ויסמכו ידיהם עליהם:
[כד] וישחטום הכהנים ויחטאו את־דמם המזבחה לכפר על־כל־ישראל כי לכל־ישראל אמר המלך העולה והחטאת:
[כה] ויעמד את־הלוים בית יהוה במצלתים בנבלים ובכנרות במצות דויד וגד חזה־המלך ונתן הנביא כי ביד־יהוה המצוה ביד־נביאיו:
[כו] ויעמדו הלוים בכלי דויד והכהנים בחצצרות: פ
[כז] ויאמר חזקיהו להעלות העלה להמזבח ובעת החל העולה החל שיר־יהוה והחצצרות ועל־ידי כלי דויד מלך־ישראל:
[כח] וכל־הקהל משתחוים והשיר משורר והחצצרות מחצצרים מחצרים הכל עד לכלות העלה:
[כט] וככלות להעלות כרעו המלך וכל־הנמצאים אתו וישתחוו:
[ל] ויאמר יחזקיהו המלך והשרים ללוים להלל ליהוה בדברי דויד ואסף החזה ויהללו עד־לשמחה ויקדו וישתחוו: פ
[לא] ויען יחזקיהו ויאמר עתה מלאתם ידכם ליהוה גשו והביאו זבחים ותודות לבית יהוה ויביאו הקהל זבחים ותודות וכל־נדיב לב עלות:
[לב] ויהי מספר העלה אשר הביאו הקהל בקר שבעים אילים מאה כבשים מאתים לעלה ליהוה כל־אלה:
[לג] והקדשים בקר שש מאות וצאן שלשת אלפים:
[לד] רק הכהנים היו למעט ולא יכלו להפשיט את־כל־העלות ויחזקום אחיהם הלוים עד־כלות המלאכה ועד יתקדשו הכהנים כי הלוים ישרי לבב להתקדש מהכהנים:
[לה] וגם־עלה לרב בחלבי השלמים ובנסכים לעלה ותכון עבודת בית־יהוה:
[לו] וישמח יחזקיהו וכל־העם על ההכין האלהים לעם כי בפתאם היה הדבר: פ