חוויה מובטחת | תקריב
מאת chellig, בתאריך 19 ביוני 2008 בשעה 09:11, בקטגוריות בלוגים ורשתות. 18 תגובות
« יש לנו אייטם על נוער וסקס היא אמרה בנונשלנטיות
זה קורה לעיתים נדירות »
א.	ביום 19 ביוני 2008 בשעה 10:40
טוב, אין ספק שזה רעיון מקסים.
ננסה ונדווח. תודה :)
יואב	ביום 19 ביוני 2008 בשעה 11:43
הסתכלתי בתמונות של ה-אחרים.
זה יפה מאוד וגם עצוב כי ברגעים כאלה הזמן הופך מבלתי נראה ל-בכל מקום.
שולמית אפפל	ביום 19 ביוני 2008 בשעה 11:51
מבקרת אותך אט אט ואוהבת מאד מה שאני רואה וקוראת ועכשיו גם אני כאן ועדיין לומדת את מערכת ההעלה…להשתמע
ענת פרי	ביום 19 ביוני 2008 בשעה 14:34
לא בטוחה שכדאי לנסות לשחזר
אורח מבית	ביום 19 ביוני 2008 בשעה 22:09
ינוסה. תודה :-)
מיכל	ביום 19 ביוני 2008 בשעה 22:48
אבל יש טקסט שתקוע בין שתי התמונות, שחלק ממנו כאילו מכוסה על ידי אחת מהן ,ואי אפשר לקרוא מה כתוב שם.
רעיון מקסים אבל.
חנה בית הלחמי	ביום 20 ביוני 2008 בשעה 06:43
יש לי קיר שלם בבית, מלא בהן. גם מדורות שלא הכרתי אישית. וגם מצאתי תמונה של אבי ז"ל בן 4, שהבהירה לי סו"ס למי הבת שלי דומה.
אגב, יש איזה פרוייקט של איזה אמן שצילם את רעייתו ואחיותיה (למיטב זכרוני) לאורך שנים, תמונה קבוצתית כשהן עומדות בתנוחה זהה. גם, באותו מועד כל שנה. אנסה להיזכר מי זה.
ילי	ביום 20 ביוני 2008 בשעה 07:17
אני לא מצליחה להצביע על הסיבה לתיעוד האינסופי והאובססיווי
אולי בגלל שאין לנו כמעט שום זכר לשורשים שלנו?
בימים בהם אני מפשפשת בכל המגירות והארונות
ומוציאה פיסות זכרון
אני מבינה את הכח העצום של תמונה ומילה כתובה
אלזה	ביום 20 ביוני 2008 בשעה 08:16
יש לנו פינה עם תמונות ישנות.
אני מקוה שכל ילדי מכירים אותן.
יש שורשים.
ואמרי לי ילדת שוקולד מה רע בזה????. נו
ח ל י	ביום 20 ביוני 2008 בשעה 08:54
האחיות בראון חנה –
גם אני מנסה כוחי בפרוייקט ארוך טווח –
ראי בלינק שנתתי.
עדי בן זקן	ביום 20 ביוני 2008 בשעה 17:55
החזרת אותי אחורה בזמן, בזיכרוני, כשקראתי על הרעיון המקסים שהעלת כאן. רק שאנו [אני ובני שכבתי] חשבנו עליו כבר אז… בסיום י"ב. כל אחד הביא תמונת ילדות נחמדה ומשעשעת שלו, ועשינו לו שיחזור של התמונה. יצא פרוייקט משגע. שנתלה לראווה בתצוגת הסיום.
כיום שתי התמונות נמצאות זו בצד זו בבית הורי, ממוסגרות. ממסגרות בתוכן חוויה, הווי, זיכרון, וילדה שבגרה.
אומנם אני עוד צעירה בגילי- רק 23, אך נדמה שהעולם התהפך מאז. בלתי אפשרי להביט בי. בלתי אפשרי לי, להביט בי ולקרוא לעצמי עוד "ילדה" גם לא "נערה" ולא "בחורה". העולם הראה לי את ידו החזקה והאכזרית, לקח ממני את התמימות שראוי היה להתאימה לגילי.
אני איתך. קחו ביד מצלמה. הנציחו. זכרו. שחזרו. אין לדעת מה יביא המחר.
[תודה לך חלי על הבלוג המדהים והמרגש הזה. את נוגעת בליבי בכל פעם שאני קוראת.]
שרית סרי	ביום 21 ביוני 2008 בשעה 01:32
ויש לי הרגשה שאני כבר יודעת באיזו תמונה אבחר
בעצם שתיים
לייה	ביום 21 ביוני 2008 בשעה 09:17
וזה רעיון משגע
מוֹמוֹ	ביום 22 ביוני 2008 בשעה 14:28
נחשי על איזו תמונה של שתינו חשבתי ;)
רמז: פרופיל…
היריב	ביום 28 ביוני 2008 בשעה 14:26
http://israblog.nana10.co.il/blogread.asp?blog=349&blogcode=9462847
טליק	ביום 4 ביולי 2008 בשעה 08:18
יריב הוא זה שהפנה את תשומת הלב ואני לקחתי את העניין לנושא החם של ישרא עם קרדיטים מכאן ועד שכם:-)
אל תתפלאי עם בלוגך יוצף בכניסות במהלך השישי שבת
כאלה אנחנו בישרא,אוהבים להציף:-)
אוקה	ביום 4 ביולי 2008 בשעה 10:13
וממש תודה על ההפניה למשפחה הארגנטינאית… פשוט מקסים!
מיקה	ביום 22 במאי 2011 בשעה 06:07
מקסים מקסים. הכרתי את האתרים חוץ מהארגנטינאי המעולה! בהצלחה בשיחזור הפרטי