חיים אורגניים | אורגני | חוות עמק הטל
דף הבית תרבות אורגנית חוות אורגניות חוות עמק הטל
ראשון, 26 מאי 2019
חוות עמק הטל
במידע על עמק הטל נתקלתי ממש במקרה במהלך השיטוט באינטרנט, והסיפור על חווה קטנה ומוריקה במרכז שכונת מגורים מפוארת משכה את תשומת ליבי. אחרי שאיתרתי מספר טלפון התקשרתי לחווה, מהעבר השני של הקו ענה לי בחור צעיר, ספק חשדן, ספק סקרן, שראיין אותי דקות ארוכות לפני שקבע להיפגש איתי למחרת היום.
החווה הקטנה שוכנת בתפר שבין רחובות לנס ציונה, כשהתקרבתי למקום לפי המפה המופיעה באתר, נגלה לעיני כביש שמצידו האחד בניין עצום מימדים בן כ 10 קומות מאחוריו שוכנת לה שכונת וילות, כל הקומפלקס נראה חדש מאד, בתולי ונקי. מהעבר השני של אותו הכביש ניצבו שני פסלים אימתניים של פרצופים מאורכים וביניהם שער. חניתי ועברתי בין הפסלים הגדולים בשער שנראה היה כמנהרת זמן או לפחות פתח סודי למימד אחר, מעברו השני ניצבו כמה מבנים מאבן טבולים בצמחיה והמון עצי תפוזים עמוסים לעייפה.
לפני התפתל שביל מרוצף בחלקי אריחים משיש, קרמיקה וכו' בשלל צבעים, בקצהו אחד מבנה אבן קטן ובקצה השני מבנה גדול יותר. בקצה המבנה הייתה מרפסת גדולה עם פרגולה מעץ ובמרכזה פתח מואר ממנו בקעו קולות שהעידו על התרחשות ערה. כששאלתי איפה סער הצביעו פנימה ואמרו בחיוך "היכנסי הוא בפנים", אף אחד לא שאל אותי מי אני ומה אני רוצה? אף אחד לא ליווה אותי פנימה או הביע כל חשש שאני אסתובב שם לבד. הרגשתי קצת כמו בחוות המתנדבים בדרום אמריקה - אווירה של קומונה וכולם רצויים. בדיוק התיישבו כולם לאכול ארוחת צהרים מאוחרת ומיד הזמינו אותי להצטרף. בחור בשם שי הגיע ללא כל תאום מראש לפגוש חבר שלאחרונה התנדב שם, הבין די מהר מסער שהחבר שלו נסע לפני כשבוע ואף אחד לא יודע בדיוק איפה הוא, (אולי כבר בחווה אחרת), אבל בכל מקרה שי ואימא שלו (שהסיעה אותו) הוזמנו גם הם לאכול ולהצטרף אלנו לסיור כדי לשמוע על המקום ולהכיר את הפעילויות שלו. עוד פנה סער לבחור המאוכזב ואמר בחיוך ובנועם "אם באת כדי להתנדב ותכננת לישון פה אז אתה מוזמן בחום בלי קשר לחבר שלך". על פניו של הבחור הצעיר נפרש חיוך נבוך, העינים שלו נצצו והוא הינהן "אני אשמח להישאר" ככה באים והולכים מתנדבים זמניים, חלקם מגיעים מתוך סקרנות, חלקם בשביל החוויה וחלקם "ירוקים אמיתיים" המשוגעים לדבר.
אחרי שפתרנו את העניין הזה פצחנו בסיור. התחלנו במבנה הקטן המשמש כמחסן ליצירותיו של אמיליו, צייר, פסל ואיש רוח שהקים את החווה, במחסן יש מאות ציורים ושקט. על התקרה היו תלויים פסלים דמויי אדם עשויים מחוטי מתכת ומכוסים סיבים לא מזוהים של יוטה או משהו חום אחר, הייתה תחושה שהם מרחפים מעל ושומרים על שאר היצירות.
אחר כך המשכנו לטייל לחלקים ההיקפיים של החווה, עלינו על גבעה קטנה וצפינו ממנה על שדות הבר הירוקים שצמחו כל כך מהר אחרי הגשם. את החווה הסביר סער, קנה אמיליו מבעל הפרדס , אז כל האזור היה מכוסה דיונות ובפרדסים שנעקרו לאט לאט עד שלא נשאר אפילו אחד. האזור היה שטח הפקר, קבלנים גנבו חולות וזרקו הרים של פסולת בניין, מזבלות פירטיות צצו כמו פטריות אחרי הגשם, בשטח התרחשו פעילויות פליליות, פושעים וטיפוסים מפוקפקים הסתובבו שם כל הזמן והמשטרה לא עשתה כלום.
לפני כחמש שנים כשנולדה בתם הבכורה של אמיליו ולילי, חל שינוי בתפיסת העולם שלו והוא רצה ליצור למענה עולם טוב יותר, והחל לפעול לקידום נושאים סביבתיים,הוא פנה למשטרה והתלונן על גניבת החול והרס הדיונות, על השלכת הפסולת האסורה וזיהום מי התהום. הוא זעק והתריע, הוא דאג להביא עיתונאים ולא הפסיק להטריד את מנוחתם של הפושעים ולהתעמת איתם. מחאותיו היו קולניות ולוחמניות.
המחאה הזו שבאה לידי ביטוי גם באמנות שלו באותה התקופה, כמעט עלתה לאמיליו בחייו, כנראה שמישהו החליט לשים קץ למטרד, והוא נורה בגבו ע"י מתנקש ממרחק של מטר וחצי. הוא בילה תקופה ארוכה בבית חולים, התפקוד של יד ימין שלו (היד החזקה איתה צייר ופיסל) נפגעה לצמיתות, אבל אמיליו לא ויתר ואחרי מאמצי שיקום חזר לפסל ולצייר ביד שמאל.
אחרי הפציעה יצירות האמנות שלו שוב השתנו, הוא פיתח טכניקה ייחודית שנקראת "בזמן נשימה". גם הגישה שלו לגבי נושאים סביבתיים ופעילויות המחאה שלו הפכו לנסיונות לספק פתרון. היום הוא עוסק באקולוגיה, אמנות וקהילה, החווה מספקת סדנאות ומחנכת, היא פתוחה לקהל הרחב תוך נסיון ללמד מיומנויות שאנשים שכחו, כמו איך לגדל מזון, איך להכין סבון או לחם שעור, קומפוסט, איך מכינים טופו מפולי סויה,איך להשתמש בצמחי בר למאכל וכו'
חוות עמק הטל שמה לה למטרה לטפל במספר נושאים:
1. המרחבים הפתוחים – בחווה פועל חוג טבע שבועי שמטרתו לגרום לאנשים להבין את החשיבות של המרחבים הפתוחים שמקיפים את החווה ואת שכונת המגורים הסמוכה. אם אנשים יכירו את הסביבה, יבינו את המערכות האקולוגיות וילמדו להנות מהטבע המורכב והייחודי המצוי בסמוך לשכונת המגורים שלהם, הם ידאגו לשמר את זה, הם יצטרפו למאבק במזבלות הפירטייות, בגניבת החול ואולי בשיתוף עם הקהילה נצליח לשמור על השטח הזה ירוק, יפה וטבעי.
2. השטח כריאה ירוקה - החווה פתוחה לציבור הרחב, היא אינה שטח סטרילי, יש צמחים, חיות, עצי פרי, גינת ירק, צמחי בר רבים שנראים במבט ראשון כגינה עזובה ומוזנחת אבל אחרי שלמדים להכיר את החוביזה, החרדל וצמחים נוספים מבינים שאלה לא סתם עשבים שוטים ולומדים להעריך את הצמחייה הטבעית. בהמשך מתכנן צוות החווה להקים גן משחקים מחומרים ממוחזרים ומבוץ לרווחת הקהל.
3. מרחב לקהילה – אחת המטרות החשובות ביותר של החווה היא ליצור מרחב קהילתי. היום הקהילה מתפוררת, אין מרחבים למפגשים ספונטניים של חברי הקהילה, בעבר היו האנשים נפגשים בשוק מחליפים סחורות ומילים והיום רוב האוכלוסיה אפילו לא מבקרת במכולת השכונתית אלא נוסעים לקניות מרוכזות ברשתות שיווק המנוכרות ולפעמים אפילו קונים דרך האינטרנט. גם המתנס"ים שמפגש קהילתי היה ייעודם מספקים היום חוגים לילדים ברוב המקרים. אנשים יכולים לחיות שנים בלי להכיר את שכניהם והאינטראקציות שלנו עם אנשים אחרים מצטמצמות לכמה חברים קרובים, אנשים שאנחנו עובדים איתם ואולי הורים של ילדים שחולקים עם ילדנו את ספסל הלימודים. החווה רוצה להזמין את הילדים והמבוגרים בקהילה לבוא לבקר, ללמוד, לעזור בגינת הירק, באפיית הלחם, בבניית גן המשחקים מבוץ, בלמידה חווייתית לכל המשפחה ולמפגש עם אנשים וילדים בקהילה. החווה מציעה סדנאות המועברות ברובן ע"י מרצים חיצוניים אבל השאיפה היא שאנשים מתוך הקהילה יעבירו סדנאות למען הקהילה בתחומים שונים. יש עניין להחזיר לאנשים את הרצון ליצור ולהיות אקטיביים.
4. קידום מודעות סביבתית – לקדם מודעות של הקהילה לאפשרות לחיי קידמה נוחים ועם זאת מאוזנים ובשילוב עם הטבע. יש מס' מערכות שמדגימות את האפשרות כמו מערכת למחזור מים אפורים : צינור המים מהמקלחת של המתנדבים מוזרם דרך דלי מים מכוסה שבתוכו רשת שתפקידה לסנן את החומרים האורגניים. מהדלי יוצא צינור למערכת שכוללת 3 אמבטיות ישנות המלאות בשברי רעפים ואבנים גדולות, בשכבה עליונה יותר אבנים בינוניות, קטנות ולבסוף באדמה. תחילה נכנס הצינור לתחתית האמבטיה הגבוהה יותר המים זורמים פנימה והמפלס עולה, הרעפים האבנים והאדמה משמשים כמסננים, כשעולה מפלס המים לרמה מסוימת הם מוזרמים בצינור לתחתית האמבטיה הסמוכה הנמוכה מעט מקודמתה, גם בה עולים המים עד למפלס מסוים ומוזרמים בצינור לאמבטיה הבאה שהיא הנמוכה מכולן. מהאמבטיה האחרונה זורמים המים בצינור אל הגינה. בתוך האמבטיות צומחים בצפיפות קנים ופפירוסים במטרה ליצור מערכת אקולוגית שתטהר את המים. חשוב לציין שנעשה שימוש בסבונים אקולוגיים בלבד. כששאלתי עד כמה זה משמעותי, הסביר סער כי סבונים רגילים מכילים פוספטים, פטרוכימיקלים והרבה מלחים, האנרגיה המתבזבזת והפסולת שנוצרת בתהליך ייצור הסבונים כבר מזהמים, ובכמויות מצטברות שימוש בסבונים אלה עלול לגרום לזיהום מי תהום ולהמלחת הקרקע בטווח ארוך.
בחווה ניתן לראות דוגמאות לבניה מחומרים ממוחזרים כמו, סלעים קטנים מפסולת בניין ובקבוקי זכוכית ריקים שמעטרים את קיר המטבח ההולך ונבנה. ניתן למצוא תנור ברזל מצופה בתערובת קש ובוץ לשמירה מרבית על החום ועוד.
צוות החווה ומרצים חיצוניים מציעים מגוון סדנאות כמו סדנת קומפוסט ביתי, סדנת בישול, סדנה להכנת סבונים אקולוגיים, ציור בזמן נשימה ועוד, כולן מרתקות, פרקטיות, מועברות באווירה משפחתית חמה ובמחירים סמליים . בהמשך הביקור פנינו לראות את גינת הירק, כמה שורות של פול, עלים ירוקים, קייל – ירק טעים להפליא, בעל עלים גדולים הצומחים על גבעולים עבים, צמח רב שנתי שעליו המלוחים/מרירים משתלבים מצויין בסלט ירקות טרי ושווה יהיה לנסות ולבשל אותו - העלים הגדולים יכולים לשמש למילוי ולציפויי תבשילים.
לא רחוק משם גדל עץ פפיה נמוך עם כמות מפתיעה של פירות גדולים במיוחד. "לקטניות ולעץ השיטה יש יכולת לקחת מולקולות חנקן מהאוויר ולקשור אותן לקרקע, וכך הופכות הקרקעות לעשירות יותר בחנקן" הסביר סער, בחווה משערים כי הפפיה פוריה במיוחד בגלל קרבתה לעץ השיטה.
בהמשך במרכז השביל התנוסס משהו שנראה היה כמו ארמון גדול מבוץ (בגובה שלי כמעט) ועליו צמחו תבלינים וצמחי מרפא. "זוהי פירמידת הוכברג" הסביר סער (הוכברג - למי שלא מכיר הוא אחד הנטורופתים הוותיקים והידועים בארץ) מסתבר שהוכברג גר לא רחוק ומעביר מדי פעם סדנאות בחוות עמק הטל, הפירמידה הזו היא פיתוח של הוכברג ומטרתה לאפשר גידול גינת ירק על שטח מאד מצומצם. אנשים שגרים בעיר ושטח הגינה שלהם מוגבל יכולים על שטח של 1.5 מטר מרובע להקים גינת ירק ראויה. איך עושים את זה?בונים פירמידה קטנה (מעין חרוט קטום) עם קרשים או מוטות ברזל ועוטפים אותה ברשת(משאירים חור בחלק העליון), מעליה בונים פירמידה גדולה יותר ומצפים גם אותה ברשת. את החלל בין הרשתות ממלאים באדמה כך שנוצרת פירמידה מבוץ שבתוכה חלל. אל תוך החלל משליכים את הפסולת האורגנית של הבית ועל גבי החלק החיצוני של "הפירמידה" שותלים ירקות ותבלינים, שורשי הצמחים מצליחים להגיע לחלק הפנימי של "הפירמידה" וניזונים מהסמיקומפוסט שנוצר שם, הירקות והתבלינים מתפתחים מאד יפה בשיטה זו ומניבים לפחות כמו ערוגות רגילות כך הובטח לי. בחווה למרבה הצער לא הקפידו לטפח את הפירמידה, סער מסביר שאין בחווה מצוקה של שטח ולכן לא מקפידים לתחזק אותה, אני אישית הייתי שמחה לראות שתילי חסה ושאר ירקות על גבי קירות פירמידת הוכברג המרתקת הזו.
בחווה יש גם עז שבד"כ נותנת חלב אבל כרגע היא בהריון, יש עצי תפוז עמוסים לעייפה ובעיקר אווירה משכרת של יופי, טבע, חופש, נעורים וסוג של תמימות מתוקה ושובת לב.
סער, בחור בן 23 שלא קשה היה להבין עד כמה הוא מחוייב לנושאים הסביבתיים וכמה הוא יודע ובעיקר עד כמה הוא מאמין במה שהוא עושה. "הרבה פעמים מסתכלים על פעילי הארגונים הסביבתיים כגורמים המפריעים בדרך לקדמה. מה זו קידמה?" שואל אותי סהר וממהר להשיב "בשבילי קדמה זה שלילדים שלי יהיה אוכל בריא וסביבה בריאה, שתהיה גם עבודה וגם זמן פנוי למשפחה ולתחביבים, מה צריך יותר מזה?" ,"החברה המודרנית מבוססת כולה על אנרגיה זולה ומקורות מחצביים, מקורות אלה זמניים והם יגמרו, כל מקורות האנרגיה החלופיים לא יכולים לספק את צריכת האנרגיה הגוברת ובעתיד כשהמקורות יגמרו נאלץ לשנות את אורח החיים שלנו", "אני באמת מאמין שאפשר, עוד לפני שזה יקרה ליצור עולם טוב יותר" סער כמו עוד כמה משוגעים לדבר מאמצים את הראיה האקולוגית ההוליסטית שהתפתחה בשנים האחרונות, תפיסה שכוללת כלכלה, חברה ואיכות סביבה ומנסים ליצור בחווה מרחב שיגביר את המודעות, שייתן ידע וכלים, שיחנך ויהיה של הקהילה ויופעל על ידה.
כרגע פרט לאמיליו, לילי ושני ילדיהם, חיים בחווה 2 מתנדבים קבועים אורי וסער שעובדים במקום בתמורה ללינה, מזון והחזרי נסיעות מדי פעם. 4 מתנדבים זמניים - שני ישראלים ושני קנדיים שלמדו על קיומה של החווה מהאינטרנט. מתנדבים זמנים באים לתקופות של בין יומיים לשבועיים וממשיכים בדרכם. סער אומר שהם זקוקים לעוד מתנדבים קבועים, רציניים, עם תחושת אחריות וחזון.
כמו כן מציין סער אנחנו מחפשים תמיכה כלכלית וסיוע בהקמה ותחזוקה של המרכז הקהילתי הייחודי הזה, המצב המשפטי של החווה הוא בעייתי כרגע, אמיליו רכש את החווה מאדם שלא היה לו הסכם חכירה עם המנהל ולכן מוגדר בפועל מבחינה משפטית כ"פולש", כרגע עומד צו פינוי לחוות עמק הטל ואם הערעור לא יצלח זה יהיה סופו של החלום הירוק הזה. המלחמה היא לא על הבעלות על הנכס, אמיליו מוכן לוותר על כל זכויותיו ואפילו לעזוב את המקום עם משפחתו ובלבד שתמשיך החווה לשרת את הקהילה ולאפשר דיון והתנסות בשאלות הכל-כך חשובות של איכות הסביבה ואיכות החיים שלנו.
השאיפה היא שהעיריה תיקח חסות על המקום ותסייע במימון שלו, אבל אפילו אם העיריה תגלה עניין ברעיון המרענן והחשוב הזה, איזו מהעיריות תיקח חסות? עירית נס ציונה שעל שטחה המוניציפלי שוכנת החווה, או לחילופין עריית רחובות שבשטחה (מעבר לכביש) שוכנת הקהילה אותה אמורה החווה לשרת?
בינתיים מקווה המשפחה וצוות המתנדבים להצליח ולגעת בליבה של הקהילה, להעביר את המסר. הם מאמינים שאם יהיה לחץ של התושבים על העיריה ודעת הקהל תתגייס לטובת המקום הזה, יצליחו להציל את החווה הפשוטה, הנינוחה והנפלאה הזו שנמצאת פה ליד הבית ורוצה לעשות לנו רק טוב.
לאתר החווה ולפרטים נוספים : http://www.emekhatal.org
פרטים נוספים באתר האינטרנטwww.hamasa-el.com :