שברתי את היד | דבורית שרגל * Dvorit Shargal
תויג: אופנוע, יד, רגל, שבר
→ חלם בתל אביב
דברים שקשה לעשות ביד אחת ←
67 מחשבות על “שברתי את היד”
מרץ 17, 2009 בשעה 7:41 pm
ניחומים, מקווה שתחלימי מהר, אין לי שום עצות לצערי.
רק היום גיליתי שיש לך דומיין – ובכלל נכנסתי להגיד מזל טוב,
למרות שזה לא מתאים לפוסט,דומיין משלך זה רעיון מצוין, עכשיו אמצע אותך תמיד ולא אחפש בגוגל לאן עברת.
מרץ 17, 2009 בשעה 7:43 pm
מרץ 17, 2009 בשעה 7:51 pm
לא לרכב על אופנוע? כי רכיבה על אופנוע מגיע בילד אין עם שברים וסדקים ושאר מרעין בישין.
מרץ 17, 2009 בשעה 8:37 pm
מרץ 17, 2009 בשעה 7:54 pm
צ'צ'צ'.
פעם כשהיינו ילדים, היינו מגרדים עם מסרגות בתוך הגבס.
היום.. צ'ופ סטיקס.
מרץ 17, 2009 בשעה 8:42 pm
תודה. עוד לא מגרד
מרץ 17, 2009 בשעה 7:56 pm
אוי וויי. להתרחץ אפשר גם עם ניילון עטוף היטב סביב הגבס ונשמע לי שאת יכולה ללבוש גופיית סטרפלס במראה הפצועה האנגלייה. בבתי חולים לא מתרגשים משום דבר, אל תקחי ללב. לכי לאורטופד של קופת חולים, הם טיפונת יותר אמפטיים וגם ייעצו לך לגבי פיזיותרפיה וכו', דברים שאף אחד בבית החולים לא יטרח להגיד לך.
(ומזלך שאת עובדת מהבית. אני כבר יומיים לא הולכת לעבודה עקב היותי רתוקה לחדר קטן מסוים מאוד בבית 🙂
הרגישי טוב, החלמה מהירה.
מרץ 17, 2009 בשעה 8:39 pm
קצת קר לי לגופייה, וכן, אני בונה על אורטופד אנושי
אני חושבת שאוותר על כיסא הגלגלים לטובת קפיצה על רגל אחת, לפחות אעשה קצת ספורט
מרץ 17, 2009 בשעה 8:00 pm
מסכנונת…
להביא לך פיליפינית שתקלח אותך?
מרץ 17, 2009 בשעה 8:40 pm
אתה לא מקשיב. את זה עשיתי לבד.
מרץ 17, 2009 בשעה 8:03 pm
אה, ושני ענייני כיסאות: כסא פלסטיק במקלחת יקל עליך את הפרוצדורה. נכון שאפשר לשחק אותה חסידה, אבל היציבות לא משהו והרצפה חלקלקה וכשנשארות לך שתי גפיים בריאות, עדיף לשמור עליהן ככה.
כסא משרדי עם גלגלים יכול לתפקד כאחלה כסא גלגלים לתנועה בתוך הבית, פשוט מסובבים אותו נגד כיוון התנועה ודוחפים עם הרגל הבריאה. חוצמזה, כדאי לישון עם הרגל הפצועה מורמת על כרית.
מרץ 17, 2009 בשעה 8:05 pm
כבוגרת שבר בכתף שאילץ אותי בזמנו להיות עם יד תלויה במשך חודש וחצי, אני ממליצה בחום על חולצות פלנל מכופתרות מהסוג הגראנג'י המעפן של הניינטיז. הן מספיק רחבות כדי שתוכלי להכניס לשם את היד בלי יותר מדי כאבים אחרי שאת מוציאה לרגע את היד מהמתלה שלה. למרות שהכי מעצבן, זה לסגור ולפתוח את החזיה.
וגם, קחי את זה בקלות, אל תקחי יותר מדי משככי כאבים, ואם מציעים לך פיזיותרפיה – לכי על זה. אחרת תצאי מהסיפור הזה מעוכה וחלושה לגמרי.
מרץ 17, 2009 בשעה 8:41 pm
תודה לאל על חסדים קטנים – הוא פטר אותי מחזיות.
מרץ 17, 2009 בשעה 8:43 pm
מרץ 17, 2009 בשעה 8:54 pm
וכמו שאמר רוגל, אם תמשיכי עם האופנוע, זו כנראה רק פציעה ראשונה מתוך רבות.
בכל מקרה, החלמה מהירה ותרגישי טוב.
מרץ 17, 2009 בשעה 9:01 pm
אוייי, מתי זה קרה?
ליבי, ליבי. אין דבר יותר מתסכל מבגידת הגוף. אנחנו פתאום מבינים כמה הוא יקר לנו.
גם אני ממליצה על פיזיותרפיה, כי הרי את היוגה תאלצי לנטוש לזמן מה…
וגם אני עם רוגל. אופנוע זה כלי רכב מ ס ו כ ן.
(אני יודעת שלא בא לך לשמוע את זה. את ילדה גדולה ואת הרי מחליטה:))
בריאות במהרה!
מרץ 17, 2009 בשעה 9:47 pm
דורון וקרן תודה, זה קרה הבוקר, באמת שכחתי לכתוב. הוספתי.
מרץ 17, 2009 בשעה 10:11 pm
רפואה שלמה ובריאות ושאר האיחולים שכולם מאחלים. עצות אין, אבל אנרגיות חיוביות ופרחים ואור יש.
מרץ 17, 2009 בשעה 11:25 pm
מרץ 18, 2009 בשעה 12:22 am
אוי. רק בריאות. אין לי עצות להשיא. זה כאב? זאת אומרת, זה בטח כאב, אבל כמה? ואיך את מקלידה?
את כותבת עם יד אחת?
אני מבין שעשיתי לך נאחס כשאמרתי לך שתשמרי על עצמך…
מרץ 18, 2009 בשעה 12:55 am
מגיע לך לקבל טיפולי פיזיותרפיה וכדאי להשתמש בזכות הזאת. עדיף במקום שמבינים בתחום ולא אצל כאלה שעושים זאת רק כדי לצאת ידי חובה.
שימוש בכסא גלגלים יגלה לך מעט על גורלם של אלו המרותקים לכזה כסא. עולם לא פשוט.
חצי חלוק יכול להיות סקסי ביותר בלוק הנכון.
אגב, זו תאונת דרכים וללא ספק שווה התייעצות קטנה אצל עו"ד ידיד/ה לבדיקת אפשרות לפיצוי מסויים.
אה כן, להקשיב להוראות המומחים הרפואיים למיניהם.
מרץ 18, 2009 בשעה 6:08 am
אביעד, מיכל, יוסי, רס ועודדית – תודה רבה. ייושם.
כן , מקלידה ביד אחת. המזל הוא שאני שמאלית.
מרץ 18, 2009 בשעה 6:38 am
אה, נכון..פתאום נזכרתי שזו תאונת דרכים , לא חשבתי על זה קודם.
את יודעת למי לפנות , נכון?
מרץ 18, 2009 בשעה 6:41 am
מממ, תזכירי לי 😉
מרץ 18, 2009 בשעה 8:23 am
מנסיון כואב של פריקת שורש כף יד ונקיעת כף רגל, בו זמנית, אני יכולה לתת לך כמה טיפים:
הראשון- אפשר לעשות הכל עם קצת תושיה, בטח תלמדי במהירות. יחד עם זאת, חשוב בטירוף להפעיל את היד הפגועה כדי שלא תאבדי את ספיגת הסידן.
כל מה שאת צריכה יש ביד שרה, הם מקסימים ועוד שבועיים תוכלי להחזיר להם את כיסא הגלגלים.
לכי מהר לרופא אורטופד מומחה כף יד- אני נתקלת לא פעם בפדיחות שנעשו באיכילוב (אם את צריכה שמות אני כבר מומחית, לצערי..).
פיזוטרפיה וריפוי בעיסוק תדרשי מהרופאים שלך.
הכי חשוב, זה הזמן להזמין חברים הביתה, להזמין אוכל ולהתפנק ככל האפשר….
מרץ 18, 2009 בשעה 8:37 am
תודה רבה. מה משמע להפעיל את היד הפגועה? ביקש האורת' שאצמיד אותה לגוף. הוא שלח אותי לאורת' אזרחי בעוד שבוע.
בחרתי מהרשימה של מכבי את דוד גודוין – כתוב שהוא מומחה לידיים. מקובל עליך?
מרץ 19, 2009 בשעה 2:54 pm
הוא מעולה! את בידיים טובות…
לגבי הפעלת היד, אולי לא עכשיו אבל עוד כמה ימים כשפחות יכאב לך, תתחילי לעשות כל תנועה אפשרית (להרים ולהוריד את היד, לישר את המרפק, לפתוח ולסגור את האצבעות וכו). כל פעם קצת ואז לנוח.
קוקו דיי אי אפשר לעשות, גם לא להחזיק תינוק. אבל תתחילי להשתמש ברגליים כדי לפתוח בקבוק, בבטן כדי להחזיק שפמו וכאלה…
מרץ 18, 2009 בשעה 9:31 am
קודם כול, אם את מתכוונת להמשיך עם הקטנוע, זה דווקא ניסיון טוב. כל רוכב יודע שהתאונה הבאה היא רק עניין של זמן.
לדעתי הנוחות היתה שווה את זה, אבל כל אחד יעשה את חישוביו.
ועניין אחר – תבררי אצל המורה שלך, כי בטח יש לו ביטוח לדברים כאלה שאפשר לתבוע. את רק צריכה עו"ד שיטפל בניירת. זה בהחלט משתלם ושווה את הטרחה.
מרץ 18, 2009 בשעה 10:55 am
רק עכשיו ראיתי.מצטער לשמוע.תרגישי טוב.לא מופתע מהיחס בבית החולים למרבה הצער.
מרץ 18, 2009 בשעה 11:07 am
אין לי עצות טובות, רק איחולי רפואה שלמה.
ואולי גם לגזור כמה חולצות שאת כבר לא ממש לובשת כך שיתאימו לגבס.
מרץ 18, 2009 בשעה 11:32 am
בגיל 17 נשברה לי היד בשבר פתוח של ה*רדיוס* והאולנה (שתי העצמות המחברות את כף היד למרפק). שכבתי שלושה שבועות בדונולו, עברתי שלושה ניתוחי קיבוע בהרדמה מלאה (רק השלישי צלח), ושלושה חודשים התהלכתי בגבס עד בית השחי. זה היה לפני בחינות הבגרות. החבלה הגופנית הקשה בגיל הקריטי היוותה טריגר לקריסה נפשית.
שימשתי כבייבי סיטר. האב בא לקחת אותי כרגיל, וצפר מהמכונית. רצתי במדרגות. הן היו רטובות, והיו לי עקבי גומי. מעדתי וזינקתי ראש לכל אורכו של גרם המדרגות. אינסטינקטיבית הגנתי על ראשי בזרועי שספגה את עיקר החבטה בקרקע…
איך אומרות הפולניות? לא ליקקתי דבש בחיי (אבל בבית החולים הכרתי את מי שהפך לחבר הראשון שלי).
מאחלת לך רפואה שלמה והחלמה מהירה!
הישמרי לך!
אופנוע זה עסק מסוכן, אבל את ודאי יודעת זאת היטב.
מרץ 18, 2009 בשעה 12:02 pm
השילוב בין שתי המלצות שאוזכרו לעיל מטריד אותי. דיר בלק לגזור את חולצות הגראנג' שלי . 😈
מרץ 18, 2009 בשעה 2:24 pm
תמיד נאמר על רוכבי האופנועים/קטנועים/דומיהם שהם ציוד מתכלה (הרוכבים, לא הרכבים). שיהיה לבריאות.
מרץ 18, 2009 בשעה 3:11 pm
בתור קורא פאסיבי של הבלוג הזה ושל ולווט – מאחר לך החלמה מלאה. ובתור בוגר שבר רדיוס ביד, יש לי רק עצה אחת להוסיף על כל העצות הנכונות שניתנו כאן – תתחילי פיזיותרפיה ברגע שאפשר (אני מתאר לעצמי שמהרגע שיורידו את הגבס), ואל תכנעי לדחף לדחות אותה כמה שיותר.
מרץ 18, 2009 בשעה 3:24 pm
אורית, עידן, תודה
רבקולית, קיבלתי כמה חולצות. לא יעזור לגזור את שלי, הן קטנות מדי.
דליה- איזה סיפור זוועות
אלא מי- לא גוזרת. תרגיע.
אחד-מתברר
שי-תודהדה. כמה זמן צפוי הגבס?
מרץ 18, 2009 בשעה 3:35 pm
ידידיתי היקרה ומאותגרת יד הימין, על ביטוח לאומי שמעת? מגיע לך מה שנקרא שירות "טרום סיעודי", אם קשה לך להתקלח בעצמך ולבשל לעצמך ולעשות פעולות בסיסיות. אינך צריכה להיות במצב סיעודי מרותקת למיטתך כדי להיות זכאית לו. שלוש-ארבע פעמים בשבוע תגיע דודה נחמדה מהביטוח הלאומי להתקין לך קינואה ומיקלחת חמה וללחוץ במקומך על השלט של הטלוויזיה.
תיזהרי בפעם הבאה, את יודעת שהדבוריות בסכנת הכחדה. 😕
מרץ 18, 2009 בשעה 4:06 pm
לא צריך להגזים, אני מדדה יפה מאוד על רגל אחת, וממש ממש ממש לא רוצה שזרים יגעו בי.
ועל סכנת ההכחדה, נו, כן. 😕
מרץ 18, 2009 בשעה 3:46 pm
אוי. ויי.
רק לא בגללי…הייתי הראשונה שמחתה על התכנית לרכישת אופנוע..
באמת שלא התכוונתי. רק הזהרתי בעקבות התאונה של בני והשבר שלו.
אגב, מניתוח + השתלת עצמם + ברגים וכו' וכו' עברנו (כלומר, הוא עבר)
לנסיון איחוי בעזרת אולטרה-סאונד בייתי. במימון מכבי.
מקווה שהגבס שלך יעשה את העבודה, ומהר.
עושה רושם, בינתיים, שאינך זקוקה ליועצים מומחים נוספים.
אם תרצי…יש לי. מכבי מחזירה 3 פעמים בשנה חלק ניכר מהסכום.
(כמה זה 600 מתוך 800 ש"ח?… 😉
החלמה מהירה ו…מותר לך לעשות לעצמך הנחות עם אורך הפוסטים וההשקעה.
מרץ 18, 2009 בשעה 4:07 pm
זהו אילנה, את אשמה!
מרץ 18, 2009 בשעה 3:50 pm
הפיזיוטרפיסט שלי בסוף כל סשן (ביקור פעם בכמה שנים) אומר שמרוכבי אופנוע הוא אף פעם לא נפרד במתנות ופתקים מרגשים, כי הם תמיד חוזרים. במקרה שלי זה הוכח. אבל אני תמיד אומרת שזה מחשל ומה זה לעומת העונג שבאופנוע?
בכלאופן, עצה אחת קטנה:
יש היום גבסים מפלסטיק ומיני פולימרים נוספים שעמידים למים. הם עולים קצת יותר (בניגוד לגבס אמיתי ומגעיל בחינם), מקבלים החזר חלקי מהביטוח המושלם/משלים/וואטאבאר, ואת השאר מהתביעה של הביטוח, אבל החיים איתם נפלאים!!
הם קלים, הם לא מציקים או מגרדים, ובעיקר – אפשר להתקלח איתם! בנוסף, אם את עם חבישה ברגל, וזקוקה לקיבוע, הם מקבעים בדרך כלל טוב יותר.
בקופת חולים לדעתי ישמחו להחליף לך את הלבן הנורא הזה שעל ידך (כדאי מאד אם את אמורה לסחוב את זה עוד הרבה זמן)..
וקביים מיד שרה, זה גם נוח מאד כשמתרגלים ומוריד את העומס מהרגל שעוד בריאה – אני בעדם!
מרץ 18, 2009 בשעה 4:08 pm
טוב לדעת על הפולימרים. באמת נשמע טוב
מרץ 18, 2009 בשעה 7:35 pm
אם היית הבת שלי הייתי כמובן אוסר עליך לעלות על אופנוע.
ובדיוק באותו רגע בצד השני של העולם נטשה ריצ'רדסון נפלה בזמן שיעור סקי. היא כנראה לא תצא מזה.
סקי ואופנועים, רישמו לפניכם.
מרץ 18, 2009 בשעה 7:50 pm
איזה מזל שאני לא הבת שלך 😯
טוב, אם לא בתפוז אגיב פה.
גם אני בילדותי רציתי גבס, משקפיים ופלטה. קיבלתי שניים מהם.
תנסי ליהנות מהחופשה הכפויה.
ואל תתני לאף אחד לשכנע אותך לוותר על הרישיון לטוסטוס בגלל זה!!
מרץ 18, 2009 בשעה 7:52 pm
גם אני! אמנם שיניי רחוקות משלמות אבל לפחות מפלטה אני פטורה.
מרץ 18, 2009 בשעה 7:57 pm
דבורית, רק עכשיו ראיתי. החלמה מלאה וכמה שפחות כאבים ונזקים. ובניגוד למה שאמרו קודם – פיזיותראפיה כן, משכחי כאבים גם כן אם הם עושים נעים.
מרץ 19, 2009 בשעה 5:41 am
אני כבר בשלב שאחרי משכחי. נזקקתי רק פעם אחת, בביה"ח, ונגמלתי
איתן בר-יוסף הגיב:
מרץ 18, 2009 בשעה 10:15 pm
דבורית היקרה –
קודם כל, אני קורא אותך בעניין ובהנאה: שאי ברכה!
שנית, לפני כמה חודשים שברתי את הקרסול שלי (בדרך להצגה); חודש אחר כך, בבית, בעודי מקפץ במדרגות, הצלחתי ליפול (שוב) ולשבור הפעם את עצם הסירה בשורש כף היד: הייתי עם גבס כפול במשך שבוע. לא כיף. בינתיים הכל הסתדר – טפו טפו – ואני כבר בקושי זוכר את הפציעות (למרות שהפגיעה ביד דרשה גבס של שלושה חודשים: אל דאגה, זו רק העצם הסוררת הזאת; ברוב המקרים מדובר בשבועות ספורים בלבד).
עצות? לעשות הכל לאט, לא להתחכם יותר מדי, ולא לבלות יותר מדי זמן בפורומים אורטופדיים ברשת. זה יעבור.
איתן (הו, ימי עיתון ירושלים!)
מרץ 19, 2009 בשעה 5:42 am
נו, אם הייתי צריכה לשבור יד כדי לדעת שאתה קורא, דייני!
מרץ 18, 2009 בשעה 11:36 pm
לאחר קריאת מספר תגובות נכנסתי לפניקה בשל ריבוי השברים הממלאים עמוד זה
אני מאחלת לך ריפוי מהיר ומציעה דמיון מודרך שבו את מתקנת את העצמות.
שולמית 😯
דמיון מודרך? ממ, טוב, נראה.
מרץ 19, 2009 בשעה 8:58 am
אוי, רק עכשיו ראיתי…
מקווה שאת מסוגלת להנות מהמנוחה הכפויה ולא סובלת כאבים בטירוף.
מרץ 19, 2009 בשעה 9:25 am
מתישהו זה יתחיל לגרד נורא. אל תתפתי למסרגות! שואב אבק פיה צרה עושה יופי את העבודה.
מרץ 19, 2009 בשעה 3:00 pm
מרץ 19, 2009 בשעה 3:37 pm
אורית הכפולה ונמרוד, תודה
מרץ 20, 2009 בשעה 12:16 pm
לא למדת מהסיפרו שלי כלום???? תתקשרי כשתתאפסי על עצמך ואתן לך את כל ספר העצות. בחינם.
מרץ 20, 2009 בשעה 3:52 pm
למדתי הכל, אבל לא יכולתי להשתמש בדבר.
מרץ 20, 2009 בשעה 8:04 pm
אויש, תרגישי טוב.
אין לי עצות – רק מתפלאת שיש לך סבלנות להקליד ביד אחת.
הייתי פעם בהרצאה של motivational speaker נהדר – מצאתי סרטון קצת פחות טוב ביוטיוב, שמראה איך הוא מסתדר בלי שתי ידיים, מלידה.
אלווין לואו
מרץ 20, 2009 בשעה 11:34 pm
את צודקת. אין לי זכות לצייץ.
פינגבק: לחיות את חייה - דבורית שרגל » שברתי את היד (2) או: חלם באיכילוב‏
אפריל 25, 2009 בשעה 1:33 pm
הגעתי לפוסט באיחור משמעותי
(אולי יותר נכון להגיד- הגעתי לבלוג שלך באיחור משמעותי)
אבל אני נושאת ניחומים אמיתיים!
גם אני למדתי שיעורים על מגרש אספלט (דווקא ברוקח ולא בחולון) וגם אני עברתי רק בטסט שלישי(!!!!)
והנקודה הכואבת ביותר- גם אני נפלתי על המגרש, למרות שאני עשיתי את זה ממש במהלך הטסט כשכוווולם מסתכלים
התוצאה היתה מעט פחות הרסנית, אבל ממש ממש צבעונית
תמונות במייל למי שידרוש 🙂
בכל אופן, ברכות על הקטנוע. זה נחמד מאוד מאוד (וגם עכשיו אפשר להשתלב בשיחות רוכבים! איזה ריגוש)
אפריל 25, 2009 בשעה 11:01 pm
גם אני למדתי ברוקח עד שהתפקחתי.
וכן, נפלתי לפני הטסט.
כן, שלחי תמונות, למה לא.
פינגבק: לחיות את חייה - דבורית שרגל » מה שלום גברת אגודל‏