פורסם ב- 25/05/2012	מאת David
התפתחויות משמחות בחיי מונעות ממני להשקיע בכתיבת הרשומה הבאה כרגע, אז החלטתי להעלות כאן משהו שכתבתי לפני חמש שנים על האלבום השני של רונה קינן, "עיניים זרות". הביקורת פורסמה באתר "השרת העיוור", שכיום לצערי הרב כבר לא פעיל. מעניין לקרוא את זה עכשיו, ממרחק של כמה שנים במהלכן קינן המשיכה לגדול ולהתפתח לאחת המוזיקאיות הטובות ביותר שיש כאן כיום. כבר אז זה היה ברור…
פוסט זה פורסם בקטגוריה ישראלי, עם התגים ישראל, רונה קינן. אפשר להגיע ישירות לפוסט זה עם קישור ישיר.
03/07/2012 בשעה 22:36
פוסט מרתק. טוב שהגעתי אליו … אומנם קצת מאוחר אבל עדיף מאשר לעולם לא. עיניים זרות הוא אחד הדיסקים העבריים האהובים עלי ושיר הנושא מתוכו וכן המעיין הזוהר ליוו אותי בצמידות לרגשות שפקדו אותי בשנתיים האחרונות. זה לא היה פשוט אבל לפחות מצאתי מילים ומוסיקה ששיקפו בצורה מדהימה מחשבות שחשבתי.
03/07/2012 בשעה 22:52
אידית, תודה לך על התגובה.
24/11/2012 בשעה 19:46
אז גם אני הגעתי לביקורת הזו במקרה (או יותר נכון בזכות הפוסט הנהדר על מאיר אריאל) וגם אני מסכימה עם כל מילה.