שנה לפטירת חברי הטוב - דימה מינקין. מכתב פרידה וגעגוע - TheMarker Cafe
TheMarker Cafeיוסיקווטינסקייוסי קווטינסקי כותב על הכלשנה לפטירת חברי הטוב - דימה מינקין. מכתב פרידה וגעגוע
17/9/18 | 1499 צפיות
26/9/18 | 1282 צפיות
0 תגובות יום שני, 16/4/18, 01:33
דימה מינקין 1976-2017
היום 16 באפריל - שנה מאז נפטרת בטרם עת ולקחת את הסוד איתך
שנה חלפה מאז עלית בסערה לשמיים ובלי אפילו לומר שלום, בלי להפרד כך, פתאום ברגע אחד נעלמת לי, למשפחה שלך בלי דברי פרידה, ככה, והשארת לי חלל גדול בנשמה שלא יכול להיות מתואר בשום מילה. הכרנו בשנת 2002, חווינו חוויות רבות, היית בן משפחה בקרב המשפחה שלי והיית בן בית אהוב וחווית יחד עם כולנו את הרגעים היפים, הקשים ובעצם היית שותף לכל דבר ודבר.
הכרנו ביד המקרה במועדון הלולו בירושלים וזה היה ממש בדרך המקרה ואת הבשורה המרה על הסתלקותך ומותך קיבלתי במועדון בברלין, שאני נסעתי לשם לפני שנה ואתה היית אמור ביום למחרת חגיגות ה EASTER לצאת עם הוריך לטיול בטבע, להנות מחופשה אבל הטלפון שלך צלצל מהורייך ואיש לא ענה ושבאו מצאו את הדבר הנורא.
היית מאושר באמריקה, התחברת למשפחה, השגת את כל היעדים שרצית להשיג וכל השבועות לפני היו קשים, בדיוק קיבלת את רשיון הקוסמטיקה, רכשת אוטו מדליק, שכרת דירה מהממת, קנית רהיטים, בישלת תבשילים שההורים שלך ליקקו את האצבעות, מצאת עבודה שהתרגשת ממנה ונהנית ממנה בכל רגע, עשית עוד קורס לקוסמטיקה ובעצם הכל היה מושלם ונפלא, לא היה מאושר ממך, כבר דיברנו אפילו בהתחלה שתבוא לבקר בישראל בפסח ובסוף החלטת יחד איתי ועם אימך שנדחה את זה בשנה כי ... בדיוק התחלת עבודה חדשה. דיברנו על זה שבספטמבר אני אבוא אליך, אהיה אצלך ויחד איתך את כל תקופת החגים, שאתה תעבוד אסתובב לי שם, אעבוד מהבית שלך ונבלה גם ביחד עם ההורים שלך חשבנו מה אפשר לעשות אולי גם לטייל לעוד מקומות וסיפרת כמה אתה מרוגש שסוף סוף הגעת למקום הנכון. היו גם ימים שהוריך היו בחופשה ואתה היית בייבי סיטר לכלבה הנפלאה שאהבת מאד וגרמה לך לאושר ושמחה.
היית מאושר, שמח ופתאום בלילה אחד, ליל ה 16 באפריל 2017. הכל התפוגג ונגמר בשיא האושר, בשיא השמחה.
הספקת לנצל בחייך 14,829 ימים או יותר נכון לומר 355,896 שעות שבהם עשית המון על מנת להנות מחייך, להעשיר את הידיעות שלך, ולהפגין את כישוריך. ממנגן בגיטרה בפינת הרחוב, המשך באיש מכירות, סוכן נסיעות מהטובים שרק אפשר להיות ועד קוסמטיקאי רפואי למופת מדהים ומרשים. הספקת המון בזמן הזה אבל....... היה עוד מספיק זמן כדי לעשות עוד מלא דברים ומשום מה פתאום, בלי שום הסבר השעון עצר והכל נגמר ועוד לא הספקת לעשות כלכך הרבה דברים שרצית לעשות ובעצם אפשר בנשימה אחרת לומר רצינו גם לעשות ביחד למרות המרחק הגדול לאחר הבחירה לעבור לאמריקה הרחוקה.
בכל השנים שהיינו יחד שמרנו אחד על השני, בריאות, וכל דבר אחר והכל זרם באופן יוצא מן הכלל, פה ושם קצת צרות לכל אחד אבל בגדול, שמרנו אחד על השני ושנינו היינו באופן יחסי בסדר גמור גם אם הייתה עלייה וירידה.
אתה נסעת לשם שביטוח הבריאות ידענו שהוא בעיה, מודה, זה הייתה הסיבה שבעיקר ניסיתי לא פעם לשכנע אותך לחשוב פעמיים האם ליסוע, אבל האיחוד עם הוריך היה מעבר לכל דבר ובסופו של דבר מה שהכריע ככל הנראה את חייך היה משהו בעולם הבריאות, שלדאבוני לעולם לא נדע מה הוא וכנראה שקשור להסטוריה המשפחתית. שהיית פה מודה שמרתי עליך מכל משמר ודאגתי לך כמו אח, כמו יותר מזה, והיה חשוב לראות שאתה מרגיש טוב, שהרגשת לא טוב דאגתי לך כמו שאני דואג לעצמי ובעצם, שמרתי עליך פה מכל משמר. מודה, כל דבר היה יכול לקרות גם פה, רק שם כנראה בנוסף לדברים עלומים הלחץ שלך והדאגות על העתיד ועל הכל כנראה הכריע את הכף וזה עצוב ולעולם לא נדע מה היה באמת הסיבה וגם שהיה הבדיקה שלאחר שקראתי אותה איש לא מצא למה, איש לא הבין והכל נשאר בגדר תעלומה.
אתה שמרת עלי לא מעט, דאגת לי בכל דבר, שהיית יחד איתי הכל היה טוב, לא קרה שום דבר ובצעם הכל היה מושלם מבחינה בריאותית גם אם היו בעיות כאלה או אחרות וגם קצת צרות עם השמיעה, אבל מאז שעזבת התחילו לא מעט צרות פתאום כאילו שלא היה מי שישמור עלי כמו שצריך, צרות שבאו אחר כך הקריסטלים אחר כך ההתמוטטות והאישפוז אחרי שחזרתי מאמריקה, ואחרי זה לא מזמן שוב פעם, כאילו משהו מאותת פה שאתה לא איתי, אתה לא שומר עלי והדברים מתנדנדים כל הזמן וזה מראה כמה הדאגה שלנו אחד לשני, כמה הדאגה ששמרנו אחד על השני שנים עזרה ובתקופה הזו שום דבר לא רציני קרה אולי קצת רע מפה או רע משם אבל לא משהו משמעותי שהיה גרוע בכל קנה מידה.
שמרנו אחד על השני באופן מטורף לגמרי דימה, ועשינו זאת ביד רמה ומאז שנסעת אמנם שאלתי אותך מלא פעמים אבל הייתי רחוק מידי כדי לעשות את זה באופן יותר פעיל והשארתי את הכל לידי אחרים שישמרו עליך אי שם באמריקה הרחוקה.
אני מודה, שאני מכה על חטא בדבר הזה אבל כל זמן שיכולתי שמרתי עליך ואתה עלי מכל משמר אבל שנסעת התפקיד הזה עבר לאחריות שלך ושל מי שהיית איתו שם.
עשיתי את המיטב לשמור עליך, עשית את המיטב לשמור עלי והעובדה היא שכמעט 15 שנים הכל היה טוב עד שנפער הבור שהשאיר את הכל עם סימני שאלה גדולים מאד.
מהיום שהלכת השתנו לי החיים, מהיום שנדם ליבך נדם לי חלק משמעותי בחיים.
זה שהיית רחוק פיזית באמריקה ואני ברמלה לא שינה כלום בטיב החברות וההפך הוא – העצים את הכל באופן מטורף והחברות התחזקה עוד ועוד ועוד.
חברות כזו, זו חברות שלא תישכח לעולם, ואני לא מצליח לעכל שכבר עברה שנה ואתה לא פה בכלל.
לא נתפס לי, לא מתקבל לי על הדעת, והאמת, החוסר הזה הוא משמעותי שלא ניתן לתאור במילים.
הבור שנפער בליבי מאותו יום 16 באפריל 2017 זה בור שלא ניתן לתאר במילים.
הלב פצוע, הלב כואב, הלב לא מוכן עדיין לקבל ולהבין.
למראית עין אני אולי נראה בסדר, אפילו ירדתי במשקל מבחירה, אבל בתוך תוכי אני מסובב לגמרי והכל השתנה ואני מחורפן לגמרי מזה.
אתה חסר לי, חסרה השותפות הזו, חסר השיתוף היום יומי בהכל, שותף הסוד שותף הנפש וזה המון ועד היום לא מצאתי עוד דרך לתת למישהו לפתוח מולו את הלב כמו שנפתחתי מולך בכל החיים וכשותף סוד.
לא מאמין שמישהו פה יכול למלא את מקומך, לא מאמין שמישהו מסוגל להכנס כאן ללב שלי כמו שאתה נכנסת לאורך כל הזמן.
זו חברות שהייתה ומבחינתי לא נגמרה.
ואגיד ואומר לך דימה.
מאותו יום 20 במאי שנסעת היה לי רע אבל בלב הייתה לי עוד תקווה שאולי תחזור והכל ישתנה.
מאותו יום 16 באפריל 2017 שבו נדם ליבך נפער פצע בנשמה שלא יוכל להתאחות לעולם.
לא רואים את הדברים, אני משתדל לחיות בשני קווים, האחד של החיים הרגילים והאחד עדיין שקוע עמוק במעמקים של השותפות החברית הזו שלא משתמעת לשתי פנים.
הלב קרוע, הלב שבור, שמרתי עליך כל הזמן שרק יכולתי.
שמרת עלי כל הזמן ודאגת לי באופן מדהים ונפלא.
כן, ברגע אחד הכל הסתיים והכאב, הכאב הזה לא יכול להרפא.
שנה שנראית כמו נצח.
לא אשכח את שעון הזמן מברלין שקיבלתי את הבשורה המרה, עד היום ויותר מהכל את כל הדרך לאמריקה, לדנבר להיות שם שאתה לא איתי שם, לחוות דברים שמעולם לא חוויתי והכל לבד ולהתמודד איתם ולא היה לי פשוט בכלל.
מה שהיה שם, הפך את חיי.
מה שחוויתי בדנבר זה דבר שנחרט מהיום שהגעתי, מטקס הפרידה, הקבורה, הדברים שהיו מבחינתי דבר שלא חוויתי בדרך הזו מאז ומעולם.
קשה לי דימה, אבל אגיד בסוף
לא חזרת משם, לא באת הביתה שוב אחרי הכל
אז אולי מצאת את עצמך למעלה ואולי טוב לך שם כי אם לא היה לך טוב אולי היית מנסה למצוא את הדרך לחזור.
אני מתגעגע, ואיש לא יבין אותי לעולם.
חברות כזו זה דבר שלא זוכים בו כל יום, חברות מושלמת ונפלאה.
שנה חלפה, וזה לא ייאמן.
שנה חלפה והלב בוכה
נוח בשלום חבר, היה מליץ יושר עבור כולנו
השגח עלינו מלמעלה
ויום אחד, מתישהו רחוק, עוד נפגש
נשב על ענן, נסתכל על העולם בלבן
זה קרה, זה היה וזה נגמר
היה שלום חבר, אהבתי אותך באמת
צר לי שכך זה נגמר
אבל באמת, יותר ממה שנעשה לא יכולתי לעשות למענך
אם הייתי שם אולי כן אבל ...... אין כל הסבר
מתגעגע אליך אתה חסר לי ועצוב לי נורא