כעת 04 יוני 2020, 18:00
הרחב תצוגה צפיה מקדימה של הנושא: [סיפור בהמשכים] - איתנאס ומלחמת טרויה
על ידי הח׳אן הטטרי » 08 יוני 2019, 22:35
ציטוט kwint stormbellow
על ידי kwint stormbellow » 08 יוני 2019, 22:32
על ידי הח׳אן הטטרי » 08 יוני 2019, 21:45
על ידי הלדין » 08 יוני 2019, 21:40
על ידי הח׳אן הטטרי » 08 יוני 2019, 20:22
https://www.pundak.co.il/forums/viewtopic.php?f=9&t=41707
[b]ואזהרה - הסיפור הוא pg13[/b]
[b]פרק 1 - הנבואה[/b]
[spoiler]איתן קרא עד שעה מאוחרת, אבל זה היה בסדר - הרי זה היה ליל שישי ומחר לא יהיו לימודים. הספר היה ''עלילות המיתולוגיה היוונית - תרגום חדש מאת יואל דובדבן'', כרך עבה שכלל את כל המעשיות היווניות העתיקות, והתגלה כמעניין להפליא למרות שאת רוב הסיפורים איתן כבר הכיר. הוא קרא עד שהודה בינו לבין עצמו שהוא ממש, ממש עייף, הניח את הספר בצד וכיבה את האור. הוא ספק מלמל וספק אמר בלב תפילת לפני השינה קצרה - הוא תמיד התפלל לפני השינה, לכל מיני דברים, אבל בדרך כלל הוא היה ערני מספיק כדי לשאת אותה מההתחלה ועד הסוף בלי לנמנם באמצע. כשסיים, הוא פשוט שכב בשקט, חושב מחשבות מעורבבות וחסרות סדר והיגיון שבדרך כלל עולות כשאתה עייף. הוא התפלל בין השאר להירדם מהר - וכפי הנראה, אלוהים ענה לתפילה.
הוא הניח שזה חלום, ואז קלט שאם זה באמת המצב, הוא לא אמור להיות מודע לכך בכלל. זה היה מטריד, והטרידה אותו עוד יותר העובדה שספירת אצבעות וצביטה עצמית - שתי שיטות שהכיר מאיפשהו ששימשו כדי לבדוק האם אתה חולם - הראו שיש לו עשר אצבעות, לא יותר ולא פחות, ושהצביטה כואבת בדיוק כמו שהיא אמורה לכאוב. הוא גם שם לב שהוא עדיין לבוש בבגדי השינה העלובים-אך-נוחים שלו - מכנסיים קצרים, דקים ורפויים. היה שמשי אבל רוח קרירה נשבה וחידדה את עורו, ובכלל עד כמה שזכר הוא מעולם לא שם לב ללבוש שלו בחלומות. [i]חלום מוזר במיוחד[/i], החליט בלב, מקווה בכל כוחו שזה באמת חלום. ''אבינו שבשמיים'', החל למלמל, ''אלוהים, בבקשה תראה לי את הדרך, תגיד לי איפה אני נמצא, בבקש-'' ''בו!''.
''אממ… שלום, גברתי'', הוא אמר, מעט בגמגום, כורע לגדות הנחל. הוא תמיד פנה לנשים בתואר גברתי - אפילו אם הן היו נערות בנות גילו וזה ממש הרגיז אותן. ''איפה… איפה אנחנו?''. הנערה ציחקקה. ''אתה מצחיק, בחור. אתה בוודאי יודע''. הוא הניד בראשו. צורת הדיבור שלה… איתן לא החליט אם היא נעימה או מביכה. היא הרימה גבה כשראתה שתשובתו שלילית. ''ובכן… ברוך הבא לנחל שלי, נחל קלירוס. למקרה שגם את זה אתה לא יודע, אנחנו ביוון''. איתן מצמץ, מנסה להבין מה אמרה לו. הוא כנראה קרא יותר מדי מהספר ההוא, אם הוא עכשיו חולם שהוא ביוון. [i]אם זה חלום[/i]. הוא הדחיק את המחשבה, שזימנה כאבי ראש. ''ומי… מי את?''.
''טוב, אם תסלחי לי…'', הוא אמר, מעט מגומגם ואדום כולו, מובך לחלוטין מהמצב ונלחם בכל הכוח שהצליח לגייס נגד השטן שפלש למוחו עם מחשבות טמאות. ''איפה היישוב הקרוב?''. הנימפה נראתה מעט מאוכזבת, והיא הרפתה ממנו. ''דלפי, במורד הנחל. ללוות אותך?'', היא אמרה בקול מקווה, מלטפת את זרועו. איתן היה מובך, אבל התפתה מאוד להסכים. [i]וככה אנשים מגיעים לגיהינום[/i], חשב. הוא היה צריך לגייס את כל כוחותיו הנפשיים כדי לענות - ''לא, תודה''. הנימפה נחרה באכזבה והסתלקה. איתן חייך. ''תודה, אלוהים'', הוא מלמל. הוא התגאה בעצמו על שענה לא.
''אם ככה, אני הגיבור שאמור להושיע את יוון'', איתן גיחך. היו הרבה תארים שהיו מתארים אותו, אבל גיבור… עד לא מזמן הוא פחד להיזרק על מזרון רך בהיאבקות. אם הם מצפים ממנו להסתער לקרב במרכבה עם חזיזי ברקים וקילשון פוסידון, הוא הולך לאכזב אותם. ''האלים בחרו בך, איתנאס הלבן'', אמר לו מנלאוס בשמץ יראת כבוד. [i]אלוהים בחר בי. או שזה פשוט חלום מפורט בצורה לא הגיונית[/i], הוא ניסה לשכנע את עצמו, למרות שהמסקנה הפכה קלושה יותר ויותר כשהזמן עבר. הוא הביט מטה אל הספינות, והמשיך לרדת עם מנלאוס, תוהה אם יפגוש את שאר גיבורי האיליאדה. הרפתקה מצפה לו, הוא חשב בתערובת פחד והתרגשות. הרפתקה מצפה לו.