גזים | ולווט אנדרגראונד
→ אלדד יניב עונה לבן המגיב
כתב ynet, תני גולדשטיין, לא יפוטר ←
פורסם ב- 23 באפריל 2012	מאת דבורית
מדינת היהודים מתגלה שוב כמדינה מוזרה. תמורת מידע על מקום קבורתו של נעדר ישוחררו שני אסירי עולם פליליים, רוצח וסוחר סמים. אם שמים את הגופה ואת השניים על שתי כפות המאזניים, למה חשוב לשחרר שני אנשים כאלו?
(ראשית, ידיעות)
בהארץ הידיעה מופיעה בתחתית ע' 10 ומוזכר שזו ידיעה של חדשות 2.
לפי מעריב (ע' 10), שגם הוא נותן קרדיט לערוץ 2, "מדינת ישראל רואה חשיבות ראשונה במעלה באיתורה" של הגופה, הנמצאת, כך כתוב, בתחומי מדינת ישראל.
מי מי מי? נקרא אצל ריצ'רד סילברסטיין?
פרשת הגז המצרי היא הראשית בהארץ ובישראל היום והגג בידיעות ובמעריב. מצרים סוגרת את ברז הגז. תגובת ישראל בשני העיתונים: זה סכסוך מסחרי, לא מדיני. אבל צבי בראל אומר שזה תקדים מסוכן ביחסים. גם סמדר פרי בידיעות כותבת שזו הידרדרות מהירה ביחסים.
בישראל היום זו כותרת ראשית: "סיכסוך עיסקי, חשש מדיני" (אפילו פה לא מוכנים לקבל את ההרגעה מירושלים).
(צ"ל סכסוך עסקי)
"דנקנר מחפש מזומנים אפילו אצל קרן מנוף" – בלעדי ל-XXX.
שחקו עם עצמכם משחק ונחשו באיזה עיתון זו הכותרת הראשית הבוקר. רק אחר כך היכנסו ללינק.
כותרת דומה, באותו מקום, על חיפוש נוסף, התפרסמה בתחילת החודש.
בטקס הדלקת המשואות הקרוב בוטל ריקוד ההורה המרכזי, ואולי גם הזיקוקין. בינתיים גם התברר שמהנדס הקונסטרוקציה החדש, רמי שמש, שנשכר במקום זה העצור, הורשע בעבר בגרימת חבלה ברשלנות בעקבות תאונה שאירעה בעת הקמת במה (ידיעות).
בהארץ ובישר"ה מוזכר שהידיעה היא של הערוץ הראשון.
אם להארץ מותר, למה לא למעריב המאמץ את דרכיו: "בושה בתיאטרון" היא הכותרת המרכזית בשער. תלמידי תיכון התפרעו בהצגה גטו של יהושע סובול.
ההטפה בשער, כרגיל, לא נעדרת.
באתר כה הזדרזו להעלות את מאמר ההלקאה, אך לא את הידיעה הנרחבת של יובל גורן בנושא. בינתיים עלתה.
מתוך הידיעה עולה שזו לא הפעם הראשונה שבני נוער מתפרעים בהצגה. ככל הנראה, אלו לא חומרים שהם מסוגלים להתמודד איתם. אם כך, למה בכוח? למה לגרום עוגמת נפש לאנשי התיאטרון, או לילדים שכן מסוגלים לצפות בהצגה?
לרגל חג הבשר הלאומי, הוא יום העצמאות, קורא חנוך מרמרי לישראלים (דעות ידיעות) להפחית מעט את צריכת הבשר שלהם, ומזכיר את ספרו של ג'ונתן ספרן-פויר, לאכול בעלי חיים.
כצמחונית רוב חיי אני לא מטיפה ולא הטפתי לאחרים שיפסיקו למצוץ לשדם של הבריות שסביבם, אבל לפעמים נחמד לקרוא אחרים שעושים זאת.
בבי"ס החורש בזכרון יעקב לומדים השנה הילדים מקצוע חדש: משחקים של פעם. בשבוע הבא תיערך שם אליפות בה יתחרו ילדים בקלאס, גומי, מחניים, הקפות, שלושה מקלות, גולם במעגל, ועוד (ידיעות אחורי). חוץ מנוסטלגיה, חביבה או לא, תלוי בזכרונות, מה ערך המשחקים?
אגב, זכרון כבר אינה מושבה, ככתוב בידיעה, אלא מועצה מקומית.
בועז ארד (ידיעות) נסע לעיירה הסינית בה מייצרים את דגלי ישראל (מכתבות החג).
מתרגמי הכתוביות המועסקים באולפני נ.ל.ס יקיימו היום ב-11:00 הפגנה מול אולפני החברה ברחוב סוקולוב 34, רמת השרון. זאת לאחר שלא קיבלו תשלום עבור עבודות תרגום שביצעו מנובמבר 2011. מדובר בכ-30 מתרגמי כתוביות המספקים שירותי תרגום לאולפנים, בין השאר לסדרות של YES. זו ההפגנה הראשונה שמתרגמי הכתוביות מקיימים מאז שהתאגדו בהסתדרות.
קשת ביטלה את תלונתה נגד ידיעות, מדווח ידיעות (רז שכניק) בע' 22.
"גורם בקשת" מסר לעיתונאים את התגובה האחידה הבאה:
"ידיעות מצפצפים על בית הדין ומחרימים את הגורם המוסמך בישראל בענייני אתיקה עיתונאית. הם הודיעו שאין בכוונתם לשתף פעולה עם ההליך, בנימוק הלא רציני שכולם יודעים שיש תחרות בין קשת לידיעות. עצם ההתעלמות מראש מוכיחה כי הם אינם הולכים למלא אחר ההכרעה בו… בידיעות לא מוכנים להעמיד את עצמם לבדיקה… מי שבקיא בפרטים יודע מדוע".
ויש גם "גורם בידיעות" שהגיב לשואלים:
"אחרי שמנקים את כל הפלפולים והספינים, נותרה רק עובדה אחת: קשת חוזרת בה מתלונתה".
מצחיק, לא? הרי כבר הגבתם, ואתם עונים אותה תשובה לכולם, אז מה הסיפור עם ה"גורם ב". איפה הבושה? ולמה העיתונאים ממשת"פים?
אדם ברוך יזכה כנראה לרחוב על שמו. יפה שב-nrg מכנים אותו "עיתונאי מעריב" (מקום עבודתו האחרון).
אלדד יניב עונה לבן המגיב (הפוסט של אתמול בלילה).
תיקון עולם נחסם על ידי אתרוג.
התכתשות נאה בין כל העיתונים, שהפרו, עיתון עיתון בתורו את האמברגו על הראיונות עם הרמטכ"ל והדברים שכתב לכל עיתון לרגל יום הזיכרון. הפרטים, כצפוי, מטופשים להפליא.
ישראל היום ומעריב בשישי עם הטקסט ליום הזיכרון.
ידיעות עם הכותרת הראשית אתמול. הארץ בתגובה העלה בצהריים קטעים מהראיון.
"בר בעירום מלא
הישג מרשים נוסף לדוגמנית-העל הישראלית בר רפאלי: המהדורה הספרדית של המגזין Elle לחודש מאי מוקדשת לדוגמנית-העל הישראלית" (ידיעות אחורי)
יהיו מי שיתמהו על מה יצא קצפי. ובכן, החיבור של "בר בעירום מלא" עם "הישג מרשים נוסף" לא בלתי מקומם בעיני, ואין חלילה עיני צרה בהתפשטותה הפומבית בחופיה האקזוטיים של ספרד.
לא שאני משווה להתפשטות בוטה שאירעה פה בעיתונות בשבוע שעבר והפכה מדינה שלמה לבקיאה בהלכות אונס, מעשים מגונים על החוף וביאה, אבל יו נואו, גבולות החופש התודעתיים ואסוציאציות חופשיות.
ח"ח לפרסומת הדבקת הקנקנים המצחיקה על שוקה נח המון (ביטוח ישיר) עם שני כהן. הפרחים לגליקמן נטלר סמסונוב.
ותודה רבה לתומכים.
פוסט זה פורסם בקטגוריה שערים, עם התגים אסירי עולם, בני גנץ, גטו, משואות, נעדר. אפשר להגיע ישירות לפוסט זה עם קישור ישיר.
102 תגובות על גזים
23 באפריל 2012 בשעה 7:57
איזה רעש והמולה עושה סילברסטיין מהסיפור של "אתרוג". ספק אינטרנט ישראלי חסם את הגישה לאתר שלי!
הרי אתרוג הוא ספק שמטרתו היא סינון מקסימלי לעולם החרדי (רוב ynet אם לא כולו גם מסונן שם). למעשה הגישה היא "באופן כללי נחסום, אלא אם כן ברור שלא צריך לחסום". זה אמור לספק חוויית גלישה כמו של אדם חרדי שקורא רק עיתונים חרדיים.
גם הכניסה לבלוג שלי נחסמה בעבר על ידי רימון (ה"אבא" הדתי לאומי של אתרוג), והיא עדיין חסומה באתרוג.
23 באפריל 2012 בשעה 8:09
דווקא רחביה ברמן ענה לו שם כהוגן:
23 באפריל 2012 בשעה 16:09
ריצ'רד סילברסטיין לא עושה עניין מאתרוג. ריצ'רד סילברסטיין עושה אניין מריצ'רד סילברסטיין, וכמה שיותר יותר טוב (בעיניו).
23 באפריל 2012 בשעה 8:11
גם ולווט חסומה ברימון, למעט במסלולי מוגן ומוגן+.
23 באפריל 2012 בשעה 8:13
ברור. כתוב כאן "בר בעירום מלא".
23 באפריל 2012 בשעה 7:59
לא ראיתי פרסומות הרבה מאוד זמן, זאת ממש מצחיקה.
אני איתך ב-בר רפאלי ערומה ובעניין ה"בושה בתיאטרון".
אני מקווה שהמאבק של מתרגמי הכתוביות יגיע לאתרי/ערוצי/ החדשות והעיתונים. אני מתארת לעצמי שלא, שבטח ייראה לעורכים קטן מדי ולא חדשותי, מה גם שבוודאי לאולפנים המעסיקים לובי חזק אצל הבוסים, בטח של ערוצי הטלוויזיה
אתמול שמעתי בתכנית של אביב לביא בגל"צ על יבוא היוזמה "שני צמחוני". כשמו כן הוא – להפיץ ולהפוך את ימי שני לימים ללא בשר, לצמצום צריכת הבשר: אדום, עוף, דגים וחזיר (את החזיר לא הזכירו בגל"צ)
24 באפריל 2012 בשעה 0:48
פעם פעמיים בשבוע בשר
זה מה שהקצבתי לעצמי מניזמן, טוב לבריאות וטוב לסביבה
להזכירכם 3 עד 7 אגוזי-מלך ליום –
24 באפריל 2012 בשעה 1:48
שוב, שטוטית, את משעממת את סביבתי למוות.
24 באפריל 2012 בשעה 2:05
הא אף אחד לא סיפר לי שזאת סביבתך
מעניינת מאוד האינפורמציה הזאת
זה הזמן שתיקח את הכדורים הוורודים
אורן מפהק הגיב:
24 באפריל 2012 בשעה 2:20
את תוקפנית מדי, משעמם.
23 באפריל 2012 בשעה 8:39
חברת ההנעלה ניו באלאנס הכריזה מלחמה נגד אתרי אינטרנט שמוכרים מוצרים מזויפים של החברה. בדהמרקר המודפס כותרת משנה מוצלחת – "הזוגות נתפסו על חם".
נאוקולוניאליזם הגיב:
זכרון, כמו מטולה, כנרת, ראש פינה, מושבה. להבדיל מראשון, פתח תקווה או חדרה. אין בעיה להשתמש במושג ההיסטורי, כל עוד להא הפכה לעיר.
23 באפריל 2012 בשעה 8:46
רמת השרון היתה מושבה עד 2003 ולה מועצה מקומית. ריבוי האוכלוסין נתן לה מעמד של עיר עם כל המשתמע ובראשה עיריה.
23 באפריל 2012 בשעה 11:14
אורן: בזכרון תפנה ימינה, סע ישר בכביש, היזהר, יש עצור בכניסה!
זכרון עדיין מושבה (חקלאים וטרקטורים ברחוב הראשי) כל עוד איננה עיר
23 באפריל 2012 בשעה 13:37
למה סתם באוויר? זוהי מועצה מקומית, על אפך ועל חמתך זועפת.
23 באפריל 2012 בשעה 13:44
אממ.. הדבר הראשון שרואים כשפותחים את הלינק, ממש במרכז המסך, זה הכיתוב "פיתוח וחזות המושבה". 😕
23 באפריל 2012 בשעה 13:47
לא, הדבר הראשון שרואים זה הלוגו מצד ימין למעלה.
23 באפריל 2012 בשעה 14:03
לא אמרתי שלא כתוב שזו מועצה מקומית. אין שום ספק שזו מועצה מקומית. אבל בו בזמן היא גם מכונה מושבה. אני לא חושבת שהכינויים סותרים זה את זה.
23 באפריל 2012 בשעה 14:04
מועצה מקומית היא הרשות של המושבה, כפי שעיריה היא הרשות של העיר. מה לא מובן?
23 באפריל 2012 בשעה 14:08
http://he.wikipedia.org/wiki/%D7%9E%D7%95%D7%A2%D7%A6%D7%94_%D7%9E%D7%A7%D7%95%D7%9E%D7%99%D7%AA
23 באפריל 2012 בשעה 14:40
בנות, בשבילכן כתבתי את הסקירה הזאת ואם תביטו בפינה השמאלית למטה של "זכרון יעקב" תראו שבועון מקומי "מגזין המושבות" ועיתון מקומי "גפן" וגם "גפן המושבה" (אני מקבל את כולם אחת לשבועיים, כשאני נוסע לשם) ורק-מילה: פרדס חנה-כרכור גדולה בשטחה ובמספר תושביה מערים רבות אבל תושביה בקשו להקרא מושבה-מועצה מקומית
23 באפריל 2012 בשעה 14:52
הקריטריונים למעבר ממעמד של מושבה למעמד של עיר.
23 באפריל 2012 בשעה 13:50
מדינת ישראל לא הכירה במושבה כ"צורת יישוב מוכרת", ולכן רוב המושבות הוכרזו לאחר קום המדינה כרשויות מקומיות – במעמד של מועצה מקומית או עירייה.
אמנם, פ"ת "אם המושבות", אבל יש אנשים טובים בזכרון, הם גרים במושבה, ענין של מסורת
אורן מפצל שערות, ומעצבן את הבריות. הגיב:
צפיתי "הוכחה" ולווטית למועצותה של זכרון, וזו אכן באה. שלב אחד בהדרדרות לפני ספרדשיט של דייטים. אומר זאת בהיפותטיות. לו את עורכתי, ומתקנת שימוש מטונימי שלי במושבה לזכרון, הייתי לוקח אותך לרבנות.
24 באפריל 2012 בשעה 0:26
לפני שתרקוד על מדרגות הרבנות עצור וחשוב: האם קיימת מצוות כהלכתן
24 באפריל 2012 בשעה 0:05
סבתא שלי, שנפטרה לפני כמה חודשים אחרי משהו כמו שישים שנות מגורים בכפר סבא, היתה מכנה את רחוב וייצמן "המושבה" – בדיוק כמו שבערים אחרות קוראים "העיר" לאיזשהו איזור שהיה פעם, לפני הפרברים והקניונים, מרכז העיר.
24 באפריל 2012 בשעה 1:29
כן, קיים גם במושבות לשעבר, וגם בכאלה שנשארו כאלה. הרחוב המרכזי ואזור מבני הציבור מכונה "המושבה".
23 באפריל 2012 בשעה 8:44
סילברסטיין אכן חושף את הסוד:
http://www.richardsilverstein.com/tikun_olam/2012/04/22/israel-makes-deal-with-prisoners-to-find-remains-of-murdered-idf-soldier/
23 באפריל 2012 בשעה 9:00
בתגובה-לידיעה על הכוונה להנציח את אדם ברוך בקריאת רחוב ע"ש –
1.אדם ברוך? למה מי זה? סתם אפס
., 22/04/12 23:17
איך שהוא ירד על אפרים קישון על האפליה נגד המזרחים, ועוד אפרים ניסה להגיד לו שהוא זה שכתב את סלאח שבתי. לא עזר כלום, אדם ברוך המשיך להנציח את הטענות לאפליה במקום לעשות משהו נגדן. אפס זה מה שהוא היה.
, לתשומת לב הקוראת אוה אילוז
23 באפריל 2012 בשעה 9:06
איפה משיגים עותק של העיתון הספרדי הבזוי?
23 באפריל 2012 בשעה 9:07
אביו של הנעדר התראיין הבוקר אצל רסקין "המרסק". יש לו מבטא תימני בולט. הוא דיבר על כוחות הביטחון. עשיתי אחד ועוד אחד
23 באפריל 2012 בשעה 10:28
תימני מנבי שוויב עם משפחה שמסתעפת לסוריה ולבנון
23 באפריל 2012 בשעה 10:48
אז לעשות אחד פחות אחד?
כתבו את זה קודם, לפניי – לא משנה:
יום השואה הפך לשבוע השואה (ובקרוב ודאי יהיה חודש השואה).
יום הזיכרון לחללי צה"ל הפך לשבוע הזיכרון לחללי צה"ל.
הנסיעות לפולין מעולם לא היו פופולריות יותר.
דוחפים לתלמידים את החומרים האלה השכם והערב. טוחנים להם את הצורה עם זה. שוטפים להם את המוח עם זה.
זה לא חינוך – זו אינדוקטרינציה מהזן הירוד ביותר.
מאליו מובן שנמאס להם. כמו שסיון רהב מאיר אומרת – אלה בסך הכל ילדים. תרדו מהם.
זו צריכה להיות בחירה. מי שרוצה לבוא להצגת שואה, שיבוא. מי שלא חושב שהוא יכול להתנהג בנימוס ובתרבותיות – שיוותר. והשחקנים הצדקנים האלה מזכירים לי את גילה אלמגור ב"ארץ נהדרת"
23 באפריל 2012 בשעה 9:39
אותי מקומם שבעוד נושא השואה ממונף לצרכים דמגוגיים ותעמולתיים , זורקים את הניצולים לתחתית רשימת הנזקקים לתמיכה וסעד ומאוורים אותם ואת סיפוריהם המצמררים פעם בשנה.
מקי, אתה צודק לגבי הזילות הבלתי נסבלת של ה"טיולים" לפולין וההצגות שנכפות על חסרי חינוך.
יש במדינה אפשרויות אחרות לחינוך והסברה ואפשר לחנך, אם רוצים, בלי נסיעות "כייף" לפולין
צפירת ארגעה: זה לא יקח חודש אלא שבוע בדיוק, "משואה לתקומה", בין יום הזכרון ליום העצמאות.
המייסדים קבעו את הימים האלה (שביעי7שלפסח-יום הזכרון לשואה-יוםהעצמאות) בהפרש מדויק של 7 ימים ע"פ הקבלה ("יסוד" של ספירת העומר) ויש אומרים שאנחנו ב"חול המועד", לא מפסיקים לדבר על יום הזכרון לשואה ומתכוננים ליום הזכרון לחללי צה"ל ולאווירת יום העצמאות.
23 באפריל 2012 בשעה 9:25
לא יודעת אם מותר לצטט את סילברסטיין. סיפור הנעדר הזה מלווה בהמון רכילות. חלקה מכוערת (על המשפחה) גם סילברסטיין מנסה לנחש את הגורמים. מעניין לציין שבצפון, האיזור בו נעדר, פזורים מלא שלטים שמבטיחים כמה מיליוני דולרים למי שיוביל למידע שיעזור לאתר אותו. מעניין אם אסירי העולם יקבלו גם את הכסף ולא רק חופש.
23 באפריל 2012 בשעה 9:40
ב"קפטן אינטרנט" התפרסמה כתבה במיטב המסורת ה"הארצית" על "ירושלים בעיניים של גוגל (סטריט ויו): שסעים, לכלוך והתנחלות חדשה". הכותרת הזו הייתה כנראה ארוכה מדי להפניה בעמוד השער ובכותרת העלית, ולכן זה קוצר ל-
"ירושלים של גוגל: שסעים, לכלוך ושנאה".
חיפוש מהיר מגלה שאין בכתבה שם אזכור למילה "שנאה". כל מה שמאוזכר שם זה בית בבית חנינה שנרכש, אבוי, בידי יהודים. ושמא הכוונה לשנאת הערבים שאינה מאפשרת רכישת בתים יהודיים במקומות מסוימים בעיר?
23 באפריל 2012 בשעה 9:47
הלל, איפה השנאה?
23 באפריל 2012 בשעה 9:48
בכותרת למעלה
23 באפריל 2012 בשעה 9:53
23 באפריל 2012 בשעה 11:43
בינתיים כרגיל חיללו שוב איזו אנדרטה או שניים לכבוד החג
אנדרטה או שתיים, סליחה
23 באפריל 2012 בשעה 21:57
הלל, אין צורך לאזכר מילולית את המילה שנאה. רוחה מורגש לאורך כל הכתבה.
23 באפריל 2012 בשעה 21:59
גוגל עצמם דוקא די התלהבו מהמראות בירושלים ומקומות אחרים: http://googleblog.blogspot.com/2012/04/exploring-jerusalems-old-city-streets.html
דוגמה קלסית לעין המתבונן. השם "הארץ" אירוני לעתון שכותביו נגעלים מכל מה שמזכיר את הארץ.
23 באפריל 2012 בשעה 9:44
המאמר שמסעיר את אמריקה
http://itamarzo71.wordpress.com/2012/04/21/%D7%94%D7%90%D7%9D-%D7%A4%D7%99%D7%99%D7%A1%D7%91%D7%95%D7%A7-%D7%92%D7%95%D7%A8%D7%9E%D7%AA-%D7%9C%D7%A0%D7%95-%D7%9C%D7%94%D7%A8%D7%92%D7%99%D7%A9-%D7%91%D7%95%D7%93%D7%93%D7%99%D7%9D/
23 באפריל 2012 בשעה 15:20
למי שרוצה להימנע מהבלוגספאם בתגובה מעליי – המאמר באטלנטיק.
23 באפריל 2012 בשעה 10:15
YNET חושף את שמות שלושת האסירים:
אביו של חייל נעדר, שייתכן שמיקומו יאותר בעקבות מידע שמסר האסיר מרדכי משה, שעמו ועם חברו לתא נחתם הסכם חנינה, אומר שהמשפחה עודכנה: "הם רצו בעיקר לעדכן אותנו, כדי שלא נופתע אם נשמע על המקרה בחדשות. אני לא יודע מה ייצא מזה, אם בכלל".
האסיר בעל המידע הוא מרדכי משה, ששפוט לשני מאסרי עולם לאחר שרצח באוגוסט 2004. משה אמר לפני מספר חודשים לחברו לאגף, עמוס נחום, ששפוט גם הוא למאסר עולם על רצח ועונשו נקצב ל-33 שנות מאסר, כי יש לו מידע בדבר גופת נעדר. נחום חתם מול נציגי המדינה על הסכם לפיו הם מתחייבים לתת לו ולחברו לתא, אליאס דאלי, השפוט ל-16 שנות מאסר על עבירות סמים קשות, חנינה ובתמורה נחום יספק למדינה מידע אמין על מיקום גופת הנעדר.
http://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-4219704,00.html
23 באפריל 2012 בשעה 10:24
"עסקת מתן החנינה תמורת מציאת גופת נעדר מבוססת על עדותו של אסיר עולם בשם משה מרדכי, תושב טבריה בן 44, שהורשע לפני ארבע שנים בשני מקרי רצח. מרדכי, שנידון לשני מאסרי עולם, מערער כעת על הרשעתו. הוא הסכים לספק מידע לשני אסירים נוספים, עמוס נחום ואליאס דאלי, על מקום קבורתו של נעדר ישראלי, ובתמורה הם יסייעו לו במימון עורך דין פרטי.
מרדכי הורשע לפני ארבע שנים ברציחתם של יעקב להב ורמי מוקטרן ב-2004. הוא ביקש לשכור עורך דין פרטי, אולם לא היה יכול להרשות זאת לעצמו. לכן לפני מספר חודשים הגיע להסכם עם נחום, לפיו ימסור לו מידע על מקום קבורתו של הנעדר, בתמורה לסיוע. מרדכי טוען כי היה עד לקבורתו של הנעדר, כפי הנראה בצפון הארץ.
נחום, רוצח שמרצה כבר 22 שנות מאסר ואשר עונשו נקצב ל-32 שנות מאסר, ודאלי, סוחר סמים שריצה כבר את מרבית 16 שנות המאסר שנגזרו עליו, הגיעו להסכם עם המדינה, לפיו יספקו את המידע על מיקום הגופה, בתמורה לקבלת חנינה.
נחום הורשע ברצח של יצחק ימין, ירקן מרמת-גן, ב-1990. מגזר הדין עלה כי השניים נסעו יחד בבני ברק, ושם הוא ירה בו. דאלי הורשע במעורבות ברשת בינלאומית של סחר בסמים, שייבאה לישראל עשרות קילוגרמים של קוקאין מדרום אמריקה. במסגרת ההסכם יוותרו לו גם על קנס של מאה אלפי שקלים שנגזר עליו.ההסכם גובש בין פרקליטם, עו"ד בועז קניג, לבין ראש מחלקת חנינות במשרד המשפטים, עו"ד אמי פלמור, הנשיא שמעון פרס ושר המשפטים יעקב נאמן חתמו על החנינה, אולם התנאי לכך היא מציאת הגופה וכן הוכחה שהשניים לא היו מעורבים ברצח. אולם, העסקה טרם יצאה לפועל מכיוון שמרדכי מציג לאחרונה שורה של דרישות חדשות, כולל קבלת סכום כסף תמורת המידע."
http://news.walla.co.il/?w=/10/2527162
לא הבנתי את ההערה בקשר לדנקנר. מה מיוחד בזה שכלכליסט כתב את זה? אם זה היה מעריב אני מבין אבל כלכליסט זה תפקידו..אשמח להסבר
23 באפריל 2012 בשעה 13:40
שתי סיבות להפתעה:
1. ידיעות נמנע באחרונה מלדנקר את דנקנר
2. המארקר, אבי אבות כותרות הדנקנר חף מהידיעה
אלו הסיבות שחדתי חידה זו. כמובן שאין לי דבר נגד החשיפה של גולן חזני.
יש הבדל בין "ממון" שבתוך ידיעות, ל"כלכליסט" מקבוצת ידיעות, שלא נמנע מידיעות שליליות על נוחי. בכל מקרה, לו הייתי עובד ב"יפעת", הייתי מסווג את הידיעה כניטרלי.
23 באפריל 2012 בשעה 11:42
יוצא לי להאזין לפעמים לבני בשן, האיש הכי משעמם ברדיו.
יש לו פינה בשם "מדינת האנשים", שם מספרים אנשים מדוע הם אוהבים בלב ובנפש אנשים אחרים.
זה משעמם בדיוק כמו שזה נשמע.
אתמול בשן נפל על איזה חוזר בתשובה או חרדי מלוד, שניפח לו את השכל עם "ברוך השם" ו"בעזרת השם" כל משפט שני. ניכר שלבשן אין סבלנות לטרחן העבדקן והמיסיונר.
אבל הטרחן העבדקן אוהב בלב ובנפש טרחן עבדקן אחר… כך שגם בתוכנית הבאה נקבל "בעזרת השם", "ברוך השם" ו"ישתבח שמו" בכמויות מסחריות.
ואז דמיינתי את הגיהינום של בני בשן. "מדינת האנשים" שלו תיתקע לנצח עם עבדקן אחד שאוהב עבדקן אחר. "בעזרת השם", "ברוך השם" ו"ישתבח שמו" עד סוף כל הדורות… 😥 😆
23 באפריל 2012 בשעה 12:42
גם אני לא מבין איך נתנו לו תוכנית, שעה של מריחת זמן בלי טעם וריח.
23 באפריל 2012 בשעה 13:05
בני בשן הביא לגל"צ רייטיג עצום כשהגיש את תכנית הלילה יש עם מי לזמזם ומשם נסללה הדרך לתכנית קבועה בצהרים . מסתבר שאור היום לא עושה טוב לעור פניו.
24 באפריל 2012 בשעה 11:10
ואצלנו במשרד דווקא מתים עליו. וגם אני. יש בו משהו רגוע ומצחיק ואופטימי ונעים – ומאוד ישראלי
24 באפריל 2012 בשעה 11:15
כזמזמנית (לא ברדיו) הפסדתי 2 שעות שינה בליל חמישי- שישי כל עוד שודרה התכנית.
24 באפריל 2012 בשעה 12:27
לפעמים הוא מצחיק, אבל רוב הזמן: "אה, אה? השם? יפה, יפה… בן כמה? מאיפה, מותק? כפר סבא? וואלה. וואלה. וואו… כפר סבא… נהדר. וואלה? כפר סבא…"
23 באפריל 2012 בשעה 12:41
את לא כותבת על התזוזות בהארץ?
המהנדס החדש הורשע בעבר ברשלנות? טוב מאוד. עכשיו הוא כבר לא ירשה לעצמו להתרשל.
23 באפריל 2012 בשעה 14:09
בעד מי אתם בקרב הענקים בין נעמי שמר לחומוס?
23 באפריל 2012 בשעה 14:10
זה יפה שרוצים לקחת את תלמידי התיכון להצגת תיאטרון על השואה, למשל על מנת לתת רובד נוסף להבנה שלהם את השואה. אי אפשר לעשות את זה בלי שנותנים להם קודם כל את הרבדים הבסיסיים. במדינה בה ראש הממשלה, בנאומו ביום השואה, משווה בין השואה לאיום הטילים האירני, השוואה שטחית ומוטעית מהיסוד, אין סיכוי שהתלמידים יבינו אי פעם מה היתה השואה. מה רוצים מהם?
23 באפריל 2012 בשעה 14:22
שאני אבין ,את תמי ,באומרך זאת ,מצדיקה התנהגות ברברית וברוטאלית של תלמידי- ישראל ,?גם אם הבנתם מגיעה לגובה של שרפרף? אז מה אם הם אינם מבינים מהי השואה?! אז זה מצדיק התנהגות גרועה וברוטאלית ,בהצגה שמנסה לתת איזשהו מושג, לפלבאים האלו ,שהתנהגו יותר גרוע מאוהדי-בית"ר ירושלים, הפועל ת"א, והפועל ר"ג ,ביחד!
חוץ מזה ,אם זה כך ,אזי מדוע ,כל שנה נוסעים ילדי -ישראל בכיתות י"א-י"ב ,למחנות הריכוז על מנת ללמוד ,ולקבל מושג ,על מה קרה בשואת יהודי-אירופה, על הקהילות שנחרבו והושמדו? לשם מה הנסיעות הללו?
23 באפריל 2012 בשעה 14:34
מפמפמים את השואה מגיל הגן, ונערים בגיל תיכון ממשפחות יוצאי אירופה גם מודעים לשואה ממקור אישי. העניין הוא שגיל העשרה מאופין בלעג ומרד במוסכמות, וזה עובר בדרך כלל. או שלא.
23 באפריל 2012 בשעה 14:56
זו בדיוק הנקודה. לא צריך את כל הממבו-ג'מבו מסביב – זה מתכון לעלבונות ולחילול כל מיני קודשים. מובן שזה לא מצדיק התנהגות ברברית של ערסים מתחת לגיל ההסכמה
23 באפריל 2012 בשעה 15:51
כמו זריחת השמש, הוודאות שהלל יגיב לעצמו, כך גם מיקי יכתוב ערסים. עד שאינך מביא הוכחות, שאתה צועק את זה לאנשים בפנים, תדלל את השימוש במושג בתגובות.
23 באפריל 2012 בשעה 20:29
סליחה! התכוונתי להגיד בני טובים, התפלק לי ערסים… באמת סליחה
23 באפריל 2012 בשעה 20:42
ההתנצלות מתקבלת, תודה.
23 באפריל 2012 בשעה 20:34
לא צריך לנסוע לפולין כדי לקבל מושג על השואה. מספיק לראות קצת טלוויזיה או לנסוע ללוחמי הגטאות, יד ושם וכו'.
הנסיעות לפולין הן תעשייה שמישהו מרוויח ממנה הרבה מאוד כסף
23 באפריל 2012 בשעה 15:39
יש להבדיל בין "גטו" של סובול, לטקס "יום השואה". חלק מההפרעות הוא במסגרת ההתנגדות לשפה אמנותית, כמו התנהגיות דומות בסיורים במוזיאון. יש תלמידים שמתקשים באמנות כמו כאלה המתקשים במתמטיקה. עדיין יש ערך לחשיפה.
ואולי בכלל היה מדובר בביקורת, כמו הכמעט אגדה אורבנית על הקהל, שלא מרוצה מיכולתה של השחקנית הראשית, ומכוון את השוטרים למחבואה של אנה פרנק.
23 באפריל 2012 בשעה 16:04
ההבדל בין המחזה לטקס הוא בדיוק מה שהתכוונתי אליו, כשאמרתי רבדים. אבל הטקס הוא חסר משמעות כי הוא טכני לגמרי ולא מדברים אל הילדים. בכל מקרה אין לי שום ציפייה מתלמיד תיכון ממוצע שהבנתו את השואה תהיה גדולה יותר מההבנה שמראה ראש הממשלה.
23 באפריל 2012 בשעה 17:14
מסכים איתך לגבי רוה"מ, ושרוב התלמידים מקבלים תכנים אנכרוניסטים ורגרסיבים ברוח זאת. ההדגשה שלי היא בין השאר, שהזעזוע מההתנהגות, בחלקו מפחית מהערך האמנותי של המחזה.
23 באפריל 2012 בשעה 17:57
מעט מאוד תלמידים יפיקו תועלת מחשיפה לאומנות בתנאים כאלה מפני שאכן, במידת מה, לוקחים את התלמידים לצפות במחזה הזה בתור סוג של טקס שואה, ולא בשביל העשרה אומנותית. כנראה שהיה עדיף לוותר על כל העניין ולחשוף אותם לאומנות בהזדמנויות אחרות.
23 באפריל 2012 בשעה 18:01
שלום תמי. לעניות דעתי הלא קובעת, ראש ממשלת ישראל הנוכחי, בנאומו הלכאורה מרהיב עוז ועזוז, במהלכו של יום הזיכרון לשואה ולגבורה, אינני אומר ,חס ושלום ,שהוא השתמש בנושא כאוב זה ,והפך אותו לפוליטי ,וכמעט מפלגתי ,ודיבר בלהט על אירן ,ועל האמת, ועל הבחירות הממשמשות וקרבות ,ואולי אף ענה בכך, למאיר דגן, -שהתראיין לתוכנית "שישים-דקות" באנגלית ,ואמר דברים כאלו ואחרים ,על רוה"מ ועל המניפולציה של רוה"מ כלפי העם בישראל.
כלומר לעניות דעתי ראש הממשלה בנאומו, היה ציני עד אימה ,וכביכול ,ענה למר דגן ,על כך שלתקוף את אירן זוהי התאבדות. לדעתו של ראש ממשלת -ישראל ,זה אינו כך ואף אינו קרוב לכך!
"א ש ר י – ה מ א מ י ן"
23 באפריל 2012 בשעה 21:31
עצם הדיון האמיתי של כל כך הרבה חכמים
והחזרה האין סופית על המליה "שואה" רק
מראה שלהרבה אנשים זה כמו האבן של
סיזפוס. נגלגל אותה ונגלגל וזהו, זה מה שיש.
שלושה מקלות הגיב:
23 באפריל 2012 בשעה 14:49
לדעתי כן יש ערך למשחקים של פעם.
ערך של פעילות גופנית, של תקשורת שמתנהלת בתנועה ובחוץ, ולא דורשת מכשיר אלקטרוני או מסך זה או אחר.
חייבת להגיד שזה נשמע לי רעיון מצוין, יש חשש שילדים עוד ילמדו משהו חשוב ומועיל לחיים בבי"ס, ותוך כדי עוד יזוזו קצת חו"ח.
וגם אני מתה על הפרסומות של הקנקנים "ערוב לא שואלים"…
23 באפריל 2012 בשעה 21:40
אכן כל הכבוד. לא האמינו שצעצועים לא צריך לקנות.
שאפשר שצעצועים יהיו לא מפלסטיק. הקפצת מקל,
זו אומנות תחרותית. שמעלה ירוק ניתן ליצור משרוקית,
שלהקפיץ אבן על מים זה משעששע ותחרותי. שמגרב
ומקל ניתן ליצור סוס. שמגרב וכפתורים ניתן ליצור בובות.
שמבקבוקים + מים ניתן ליצור קסילופון. אולר ענף וחוט
ויש קשת וחיצים וגם זה תחרותי. שתי קופסאות קוטג' וחוט
זה טלפון ואין סוף לדבר.
23 באפריל 2012 בשעה 16:39
קלמן ליבסקינד כתב על בעלת הבולג
http://www.nrg.co.il/app/index.php?do=blog&encr_id=79974780b5e0d394fddbd1a00f4f21d3&id=3612#responses
23 באפריל 2012 בשעה 17:09
מבנה ה"קומות" עליו כותב ליבסקינד בתחילת הטור דומה לרעיון שפיתחתי בזמנו- אני כיניתי אותו "מדרג העדיפויות הנאוריסטי".
בתגובה מס' 54
פרפרה הגיב:
23 באפריל 2012 בשעה 18:03
http://benhateva.wordpress.com/2012/04/23/73754/
יהודה בלו בטקסט חד וקולע על היוזמה של יאיר לפיד להרוס את עתידם של ילדים אומללים שהפריעו בהצגה
האיש הזה יודע לכתוב, ולא רק על ריריות!
23 באפריל 2012 בשעה 18:13
כן כן, למד באוניברסיטה בכיתה י' ובדרך גם ייסד את נוער העבודה
פעיל לשעבר הגיב:
23 באפריל 2012 בשעה 18:18
חבל שנוער העבודה הוקם חמש שנים לפני שייסדת אותו
23 באפריל 2012 בשעה 22:42
רציתי לכתוב את העובדה שביה"ס מרמלה הינו בי"ס לנערים בסיכון, עובדה שמציגה את כל התקרית באור אחר לחלוטין, אבל אני רואה שיהודה כבר התייחס יפה לסוגיה.
כל הגיבורים האלה חכמים על חלשים.
23 באפריל 2012 בשעה 23:36
בלו אולי הזוי, אבל הוא צודק כאן. ההתבטאות של לפיד מפליאה בטפשותה.
23 באפריל 2012 בשעה 18:15
אחרי הפוסט הזה יהודה בלו יהיה יקיר הבלוג, ללא ספק.
23 באפריל 2012 בשעה 18:19
23 באפריל 2012 בשעה 23:05
ירון דקל מבוגר אחראי, לא צריך הוראות, בטקס כזה צריך קונצנזוס
24 באפריל 2012 בשעה 5:06
לדקל יש בוס .
23 באפריל 2012 בשעה 18:41
הידיעה הנרחבת על ההצגה כן הועלתה למעריב
http://www.nrg.co.il/online/1/ART2/360/916.html
אבל מסיבות נסתרות בשלוש ידיעות הפולו לא מקשרים אליה
23 באפריל 2012 בשעה 19:04
אני לא יודעת מהן "שלוש ידיעות הפולואו", אבל את/ה מוזמנ/ת להסתכל על זמני פרסום הפוסט והידיעה (העליתי את הפוסט כמה דקות לפני שהיא עלתה, ויצאתי מחוץ לעיר). אבל אלנקק עכשיו.
23 באפריל 2012 בשעה 19:06
הפעם בלו צודק בלי מחלוקת ***. מהכתבה עולה שהתלמידים המפריעים הם תלמי די ברנקו וייס מרמלה שיודע גם בתור ביה"ס מהסרט הנפלא של בן שני "תיכון ההזדמנות האחרונה". אני אישית חושב שככה"נ זו היתה טעות בשיקול הדעת של מנהל בית הספר. ההצגה לא מתאימה לכל אחד וצריך לדעת מה הגבולות של היכולת של התלמידים. חוץ מזה, אידיוטית יותר גדולה מהסיפור היא המורה מראשון ששלחה מכתב נזעם לקאמרי על החוצפה של השחקן שהעיז לומר לתלמידים שהם בושה לעם היהודי.
24 באפריל 2012 בשעה 0:52
לנמים את שנתם
בבוקר תקומו תפתחו את המחשב ותראו דודל של גוגל מוצלח ביותר
יום הרוכסן הגיע:)
24 באפריל 2012 בשעה 1:40
24 באפריל 2012 בשעה 1:53
מה הבעיה שלך אורן?
אתה יכול לכתוב ולשטוח את כל בעיותיך כאן
ואולי גם אוכל לעזור לך
(מבטיחה לך שאף אחד לא יידע מזה)
וגם אולי אוכל לסדר לך להימנות על צוות יוצרי הדודלים
גוגל וגם דודל מודים לך
הבעיות של אורן הגיב:
24 באפריל 2012 בשעה 2:06
את מפתחת מגלומניה, שמעט מפחידה אותנו. הצניעי לכת.
24 באפריל 2012 בשעה 2:10
נפוליאניצ'יק קטן לך לישון
ואל תשכח לקחת את הכדורים הוורודים
24 באפריל 2012 בשעה 5:04
24 באפריל 2012 בשעה 5:17
סקופ!!! לביבי היו 10 ש"ח בכיס!!!
24 באפריל 2012 בשעה 12:01
הפרסומת הזאת דוחה. היא בעצם אומרת, למה שאת הביטוח שלך תעשה מול אדם, בשר ודם, שיהיו לך איתו קשרים אישיים, שתסייע לו בזה בפרנסתו, שתכיר את משפחתו, מוטב שתעבוד ותפרנס תאגיד, בלי פנים, בלי חיים, בלי בני משפחה, תאגיד ששייך לבעלי הון כאלה ואחרים. כי איש פרטי, על פי הפרסומת הזו חוגג על הכסף שלך, בעוד התאגיד הוא בכלל שירות חינם לציבור. זו פרסומת דוחה ודמגוגית, ואני ממש לא מבינה למה את עוד נותנת לה במה
זה נכון. דוגמה טובה לשטיפת מוח של תאגידים – לדפוק את בעלי העסקים הקטנים בהומור, ברוח טובה ובכיף. ושני כהן, כמובן, משתפת איתם פעולה. קצת קשה להאמין ל"סאטירה" של אנשי ארץ נהדרת כשהם מפרסמים בנקים, תאגידי ביטוח, טייקוני הימורים וענקי תקשורת
לא מזמן היה פה דיון על כתבה שעסקה בבנקים באינטרנט, על כמה כולנו בעד, וכמה אנחנו רוצים להיפטר מהמנגנון המנופח של הבנקים, מכל הסניפים והבנקאים שבגללם אנחנו משלמים הון עתק דמי ניהול ועוד. אז מה קרה פתאום? המנגנון של הבנקים מנופח ושל חברות הביטוח העושקות אותנו לא פחות, לא?
חוץ מזה, אתה קונה רק במכולת ואצל הקצב השכונתי? מחרים את הסופרמרקטים? שומר נאמנות לסוכן הנסיעות שלך ולא קונה כרטיסים באינטרנט? מעדיף לעשות תשלומים לפקיד במקום לשלם במענה קולי?
ויש עוד מיליון דוגמאות. די לצביעות ולצדקנות.
24 באפריל 2012 בשעה 15:01
הון עתק אנחנו לא משלמים לבנקים בגלל הסניפים והעובדים, אלא בגלל מנגנון שלם של ריביות ועמלות ומילארדים שהולכים לבעלי המניות על חשבון משקי הבית הקטנים. וכן אני משתדלת ולרוב מצליחה לקנות במכולת מתחת לבית, את הבשר אצל הקצב השכונתי, הפרחים בחנות בפינה וכו'. לשופרסל, למשל, אני ממש לא נכנסת. זה ממש לא יותר יקר, ובטח שהרבה יותר נעים. מעבר ליחס האישי, זה משמח אותי שאת הכסף שאין לי אני נותנת לאנשים שעמלים עליו ולא לתאגידים של בעלי הון. לקרוא צדקנות לניסיון לנהל אורח חיים יומיומי שאנחנו גם שלמים איתו מוסרית זה קצת עצוב.