תיאטרון החדר - האיגרת השבועית, פורום יוצרים, 29.03.2012
יום ה', 2012 . 3 . 29
יום שישי, 30.3.2012, בשעה 14:00<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
הצגה אורחת בפסטיבל תיאטרונטו 2012
באולם הכליף, מתחם הפסטיבל, יפו
הצגות נוספות של "היטלר" בחדר:
• היטלר, הוידוי האחרון - ההצגה: בתיאטרונטו
• שיטת אוריין - המעגל הפתוח: הספק והאמון
• פרשת השבוע: הערות אחדות לקראת פסח
• אסנת ראם: מוֹרֶשת
• עדי חג'בי: פסח ואני - מעבדות לחירות
• מלכה נתנזון: בְּנִי
• אסתר ויתקון: נוף מדברי
• יואב איתמר: הוראות שימוש
• בילי לרנר: 10. נתלים על חוט
• בתיה מיכלביץ: כבר ראתה הכל
• יעקב אלג'ם: הנמכתי את קולי
• רגע של עברית: מעבדות לחירות
• תיאודור ממליץ: א: מעבדות לחירות. ב: חסיד וחסידה. ג: קליפ
בתיאטרונטו
עכשיו גם הצגה אורחת בפסטיבל תיאטרונטו 2012 <?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
לפרטים נוספים והזמנות: כאן
הספק והאמון
פתח דבר:<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
היוצר וכהן הדת - כל אחד מהם מייצג תחום מרכזי במורשת התרבות האנושית: פולחן היצירה ופולחן האמונה. זה כרוך בזה, ואין כאן כוונה למעט בערך אף אחד מהם.
כל אדם יוצר. תכלית האדם היא יצירה. חווית הסיפוק היא חוויה קדומה. היא יוצרת את חווית האמון הראשונה והיא מקור האמונה. ברגע שבו מסתיים הסיפוק, נפסק האמון ונוצר החסר. חסר מעורר ספק. ספק מעורר את הצורך במילוי החסר. הספק הוא התנאי ההכרחי ליצירה האישית והחברתית של האדם. עקרון היצירה הוא מעל לאמונה, אך לא מעל לספק. אילו היה עקרון היצירה מעל לכל ספק, כי אז היה הופך לאמונה מושלמת השואפת לסיפוק מושלם שאין בו תנועה ועל כן אין בו חיים, ואין היצירה יכולה להתקיים בו, וזהו מצב סותר יצירה.
הפולחן, שהוא טקס או אירוע המיוחדים למקום ולזמן מסוימים, הוא התפתחות מאוחרת יותר בתרבות האדם. פולחן היצירה, האישית והחברתית, קודם לפולחן האמונה. האדם הקדמון, שניזון על שורשי צמחים ובשר נא, שעדיין לא למד לרשום את ההיסטוריה שלו, מלבד זה שהיה משנן אותה בתנועה ובצליל, שהרים מן האדמה מקל פשוט, ולראשונה השתמש בו כבכלי שהוא המשכה של היד האנושית, שרוחו המריצה אותו לרקוד לראשונה את ריקוד הצייד בפני בני שבטו המתפעלים - הוא האדם היוצר שקדם לאדם הדתי. רק לאחר שיצירתו זו - השימוש במקל ככלי עבודה, או השימוש בריקוד כביטוי ליצירתיות הטמונה באדם - התקבלה בציבור, היא הפכה לחלק מאורח החיים השגרתי, ליצירה אמנותית קלאסית משוחזרת או לפולחן דתי משוחזר. ייעודו המרכזי של האדם ותכלית קיומו הם יצירה.
(עמ' 93 בגרסה המעודכנת של "המעגל הפתוח")
מוֹרֶשת
סַבְתָּא וִידָה
בַּת שְׁמוֹנִים, עֲדַיִן רָצָה לְשׁוּק מַחְנֶה-יְהוּדָה,
גּוֹרֶרֶת אֶת הָרֶגֶל עִם הַבּורֶג בַּיֶּרֶךְ
וּבַלֵילוֹת – כְּשֶׁגָּרְתִי אֶצְלָהּ לִפְנֵי שֶׁמֵּתָה – מוֹסִיפָה לִי אֲנָחוֹת
מֵהָחֶדֶר הַגָּדוֹל שֶׁלְיָד חַדְרִי הַקָּטָן. כָּל הַלַּיְלָה.
בַּת אַרְבַּע-עֶשְׂרֶה חִתְּנוּ אוֹתָהּ, חֲמֵשׁ-עֶשְׂרֶה –
יֶלֶד רִאשׁוֹן מֵת. עוֹד שְׁלושָׁה מֵתוּ, שִׁשָּה גִּדְּלָה בְּקושִׁי.
דֶּלֶת הָעֵץ תְּכֵלֶת רְעוּעָה.
הַמַּנְעוּל פָּרוּץ.
עֵינֵי סָבִי שָׁטוֹת מִן הַכֶּרֶךְ הַשָּׁחוֹר, הַמְּאֻבָּק,
מִשְׁתָּהוֹת עַל פָּנַי הַזְעִירִים
לְרֶגַע תָּכול.
תַּפּוּחִים בִּדְבַשׁ
נִתָּקִים מִצַּלַּחַת, חָגִים מֵעַל רֹאשׁוֹ
כְּתַרְנְגוֹלֵי כַּפָּרוֹת.
עדי חג'בי: פסח ואני - מעבדות לחירות
"...ואמר רבי יוחנן: מאי דכתיב "ולא קרב זה אל זה כל הלילה?" - בקשו מלאכי השרת לומר שירה, אמר הקדוש ברוך הוא: מעשה ידיי טובעין בים ואתם אומרים שירה?" <?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
- תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י עמוד ב.
פסח מתקרב וכמו בכל שנה אני נחנקת מלספר לילדים הקדושים והיפים שלי את אותו סיפור ההגדה. הם מביטים בי בעיניים שואלות "מי הטוב?", "מי הרע?". במבט שלהם אני רואה רתיעה וסקרנות, הם לא יישכחו את מה שאגיד, אוזניהם כאפרכסת. הם קשובים. הסיפורים מבטאים את המפגש הראשוני והכול כך משמעותי עם הטבע הכול-כך בסיסי שלנו כבני אדם, עם הפחד ועם התוקפנות והם פונים אליי באותה השאלה: "עדי, איך להתייחס לזה? זה טוב? זה מותר?..."
ואני לא רוצה לספר להם. לא רוצה שיפגשו כל כך מהר את פרעה ולא את "כל הבן היילוד היאורה תשליכוהו" ולא על תינוק קטן שנשאר לבד בתיבה. אני לא רוצה לספר על "ואין בית אשר אין שם מת" ועל טביעת המצרים בים ועל שירת הים - שירת העבדים. אני רוצה שיהיו תמים ונקיים שילמדו קודם על סליחה וכבוד ואחר כך על מלחמות, ניצחונות והפסדים.
זלדה כותבת בשיר שלה "הפוגה" על חייל מתאבד שחס לרגע קט על שבוי ישראלי והצילו. והיא כותבת "שניהם ידעו: אין זו כל האמת, זו הפוגה באי ירוק, האי שהוא מחוץ לכל לאום ולכל מוצא, באי הזה באחת המערות, פקח את עיניו השלום".
אני רוצה לעשות את אותה הפעולה גם בגן. לחסוך מהם את ההרג, את המלחמה ואת הנקמה. אני רוצה לקחת אותם אל "אותו שביל חדש, עם קולות הילדות והמופתים" ואני רוצה שקודם, לפני הנקמה והמלחמה, שיתגלו בפניהם אותם המקומות הרעננים של תקווה ושמחת מעיינות נכבדי מים עליהם כתבה זלדה.
במדרש בבלי כתוב "מעשה ידיי טובעין בים ואתם אומרים שירה?!" הקב"ה פונה במשפט זה אל מלאכי השמיים ואומר להם להפסיק את שירת השמיים לעת עתה. המעשה האלוהי של הפסקת השירה והיכולת להיעצב עם צער האויב מזכירים לי יותר מהכול מעשה של סליחה בגן, של עזרה לחבר, של להחזיק ידיים, לשטוף פנים, לסלוח ולשכוח. לראות שהחבר הוא חבר גם אם הוא פגע בי, גם אם הוא העליב אותי. זה מעשה אלוהי-מלאכי, מעשה שיכול לו אלוהים ויכול לו ילד.
אנחנו, בני האדם-העבדים שכחנו אותו, התנכרנו לאותו היצר, גדלנו להיות ציניים-מפוחדים שחוגגים בנפול אויבנו וכבר כמעט שאיבדנו את אותו "הנהר שיוצא מעדן פנימיותנו ונותן לנו מים לחיותנו במדבר", במדבר שבו אנחנו חיים בשנים האחרונות ונכנס לחיי ילדינו, שלומדים ציניות ומלחמה ו"תחזיר לו" והם הרעים והם הטובים ו"עניי עירך קודמים", מדבר שיש בו מאבקים, עייפות וכמעט ולא נותרה בו אמונה, שהתחרות שולטת בו ותמיד חייב להיות בו מנצח, מישהו טוב יותר. אנחנו מאבחנים בו "קשיים" ועובדים באמצעות חוברות לילדים ובלחץ גדול לקראת אותה ההתבגרות של כיתה א'. חייבים לעמוד בקצב, בתחרות, להספיק, להספיק ולהספיק, כי ישיבה בחצר בשמש יכולה להיות זמן של אבחון בעיות או זמן קבוצה לעבודה באוריינות מתמטית או שפתית או זמן של הכנת הלוח הכי יפה לקראת החג. אוייש... צריך להיות סופר-אדם, אני מכירה כמה גננות כאלה, סופר גננות...
מה שנשאר לנו כמו אור בימים כאלה הם הנביאים הקטנים שלנו, הילדים, ואני לא רוצה "לחנך" את הילדים לכל זה עוד לפני שהם הספיקו לחיות את אותם ה"מים" של שיחה, אהבה, סליחה ושמחה משותפת עם כל אחיהם בני האדם.
אני רוצה לתת להם את התמימות והשמחה של הגן, את שירי האביב, את הפרפרים, את הציפורים, לשבת עם ספר בשמש הראשונה של האביב, לרוץ בחצר פורחת אחרי חורף גשום, לריב על משחק ולשכוח אחרי רגע במשחק תופסת. אני רוצה לשמור וללמוד מהם על המקום הנדיר הזה שמבטא את הלקח האמיתי שעומד מאחורי אותו סיפור של השתחררות מעבדות לחירות.
חירות שבאה מתוך תחושת ביטחון ואהבה לכל מה שמסביב, של שקט ורוגע שמונע מאהבה אמיתית ואמונה אמיתית בטוב שבאדם ומביטחון מלא בעצמנו שרק הוא יכול להוביל לאיבוד הפחד וההתגוננות וליכולת לראות את האחר באשר הוא כאת עצמי, ללא קבוצות, לאהוב אותו להרגיש את כאבו, להקשיב לו ולסלוח לו.
אני יודעת שזאת לא כל האמת, אבל אני רוצה הפוגה בגן ירוק, גן שהוא מחוץ לכל לאום ולכל מוצא. גן שבו פוקח את עיניו כל בוקר השלום.
אוהבת, עדי
(עדי חג'בי, חברה בקבוצת השחקנים של תיאטרון החדר)
מלכה נתנזון: בְּנִי
"הַחַיִּים הָאֵלֶּה לא בִּשְׁבִילִי", אוֹמֵר לִי בְּנִי, וּמַבָּטוֹ הַשָּׁלוּחַ לְמֶרְחֲבֵי הָאַיִן – מַסְרֵקוֹת בְּנַפְשִׁי. <?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
אֲנִי עוֹצֶמֶת אֶת עֵינַי, מַנִּיחָה אֶת כַּפּוֹתַי הַמְּחֻמָּמוֹת עַל פָּנָיו הַלְּבָנִים – עֵדֶר פִּילִים עוֹבֵר בִּי.
אֲנִי שָׁבָה וּמְשַׁפְשֶׁפֶת אֶת כַּפּוֹת יָדַי, וּמַנִּיחָה אֶת רְטִיּוֹת לִבִּי עַל עֵינָיו הַיָּפוֹת. חֻלְיוֹת מָתְנִיּוֹת שֶׁלִּי, שֶׁכְּבָר מִזְּמַן גִּלּוּ אוֹתוֹת מְצוּקָה, מִתְמָרְדוֹת, וּמַפְעִילוֹת אֶת צִנּוֹר הַדֶּמַע. הַתֵּרוּץ הָאָלֶרְגֶּנִי, נוֹפֵל לְיָדַי כְּמוֹ שְׁעַת דִּמְדּוּמִים אַרְגְּמָנִית, שֶׁאֵין לָהּ צורֶךְ בְּהֶסְבֵּרִים.
תִּזְמוֹרֶת כְּלֵי יְלָלָה פּוֹרֶצֶת שׁוּב בִּרְעֹם מַרְעוֹמֵי שְׁמֵי יָהּ, מְעוֹרֶרֶת כָּל נוֹיְרוֹן לִקְרַב בְּלִימָה.
וּמִתּוֹךְ הַתּוהוּ, אֲנִי מְנַסָּה לְיַלֵּד אֶת הַכּוחַ לְהַבְדִּיל בֵּין חושֶׁךְ לְחושֶׁךְ, וּבֵין תְּהוֹם לִתְהוֹם...
מָחָר אֶאֱסוף עַצְמִי אֶל בֵּית הַשַּׁיִשׁ, הַמְרֻחָק כִּמְטַחֲוֵי עַיִן, לִשְׁטוחַ בִּידֵי אָבִי וְאִמִּי
אֶת תְּחִנַּת הָאֵם עַל הַבֵּן, וְאוּלַי אֲהָבָתַם תַּעֲמוד לִי הַפַּעַם...
אסתר ויתקון: נוף מדברי
הָאֲבָנִים עוֹרְגוֹת אֶל הָהָר
שֶׁפַּעַם נֻתְּקוּ מִמֶּנּוּ
כְּבָר אַלְפֵי שָׁנִים אוֹר הַזְּרִיחָה מְלַטְּפָן
הָרוּחַ, הַחוֹל, הַמַּיִם מַחְלִיקִים אֶת גּוּפָן
כְּדֵי לְהוֹצִיא מֵהֶן אֶת צַעַר הַפְּרֵדָה
הָאֲבָנִים עוֹד מַבִּיטוֹת בּוֹ,
מִדֵּי עֶרֶב קוֹרְאוֹת אֵלָיו, <?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
הוּא שׁוֹמֵעַ, הוּא עוֹנֶה
תְּשׁוּבָתוֹ מִתְפַּזֶּרֶת בְּמֶרְחֲבֵי הַמִּדְבָּר
וְהֵן מִתְעַגְּלוֹת אֵלָיו בְּעֶרְגָּתָן, חֲשׂוּכוֹת מַרְפֵּא
הֵן קוֹרְאוֹת - הַרְפֵּה, הַרְפֵּה, הַרְפֵּה
מי שפותח את ליבו, שלא ישכח לסגור.<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
אם אתה מטאטא חדש, אל תעשה משהו לא יעה.
מי שמתבשל במיץ של עצמו, שיוסיף עלה תאנה.
מי שנתן לי ספר ביטויים פתח קופת שרצים קטנה.
בילי לרנר: 10. נתלים על חוט
נִתְלִים עַל חוּט<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
הַשַׂעֲרָה
סַעֲרַת רוּחוֹת
הָיְתָה עוֹבֶרֶת
עַל הָאָרֶץ
יָרֵחַ וְשֶׁמֶש, עָמְדוּ,
וְדום שַׁעַר
הַגַּיְא
לְכוּ רְאוּ
עֵץ זַיִת
דֶּקֶל וְתָמָר
נוֹשְׁקִים
לִבְרֵיכַת הַמַּיִם
סְעוּ נָא,
רְאוּ נָא
וּבוֹאוּ
בַּהֲמוֹנֵיכֶם
חוֹלִית הַמַּיִם
הַנּוֹדְדִים.
בתיה מיכלביץ: כבר ראתה הכל
כְּבָר רָאֲתָה הַכּל<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
גַּם שָׁמְעָה הַכּל
אַךְ רֵיחַ הַיָּם עוֹד מְשַׁכֵּר אֶת חוּשֶיהָ
לִטְבּוֹל, מוּל אופֶק מַאֲפִיר,
בְּשַמְפַּנְיַת שֶׁצֶף נֶפֶץ גַּלִּים
לֵילוֹתֶיהָ פְּרוּעֵי מַסָּעוֹת
פֶּגָסוּס הַמְכֻנָּף יִשָּׂאֶנָּה
לַכּוֹכַב שֶׁלָּהּ
עַל אַדְמַת אֶלְגָּבִישׁ תִּתְפּוֹגַגְנָה
מִפְלָצוֹת שֶׁדָּבְקוּ בָּהּ
בְּחַלָלִית כְּסוּפָה אֲהוּבָהּ מִכּל הַזְּמַנִּים
בֵּיתָהּ שָׁם לָעַד
רַק הַגּוּף נוֹשֵׁר
אֶל בּוקֶר סְתָמִי
יעקב אלג'ם: הנמכתי את קולי
(לרפי וייכרט) <?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
הִנְמַכְתִּי אֶת קוֹלִי
בַּעֲבוּר עֵשֶׂב בּוֹדֵד,
שִּׁרְשׁוּר שְׁפַל-רוּחַ, שֶׁיִּשְׁמְעוּ אוֹתִי
הַנָּחָשׁ, הַתַּנִּין, הָאֱמֶת קִצְרַת-הָרוּחַ.
הִנְמַכְתִּי את קולי.
מִישֶׁהוּ מְנַסֶּה לְהָעִיר אֶת צַעֲקָתִי
שֶׁנִּתְפְּסָה יְשֵׁנָה מִתַּחַת לַכָּרִית.
שֶׁגַּם עֲשָׂבִים כְּחֻלִּים יִשְׁמְעוּ
שׁוֹטִים וְצוֹמְחִים וְקוֹצְרִים
תְּכֵלֶת מִגָּד הַשָּׁמַיִם.
וְשָׁמַעְתִּי נְמָלים עוֹלוֹת בְּשִׂמְחָה מִן הָאֲדָמָה
מִמֶּנָּה צוֹמַחַת גַּם הַנַּעַל שֶׁלִּי,
מוּדַעַת הֵיטֵב לִנְטִיָּתָהּ הַטִּבְעִית.
בחג הפסח, חג החירות, השתחררו בני ישראל משעבוד מצרים ויצאו אל החופש ואל הדרור. ואולם כל מילות החופש האלה אינן נזכרות כלל בסיפור יציאת מצרים שבתורה. פרעה אינו מתבקש לשחרר את בני ישראל אלא לשלחם: "כֹּה אָמַר ה' שַׁלַּח אֶת עַמִּי וְיַעַבְדֻנִי" (שמות ז, כו). וגם האל אינו משחרר אלא מבטיח: "וְהוֹצֵאתִי אֶתְכֶם מִתַּחַת סִבְלֹת מִצְרַיִם וְהִצַּלְתִּי אֶתְכֶם מֵעֲבֹדָתָם וְגָאַלְתִּי אֶתְכֶם בִּזְרוֹעַ נְטוּיָה וּבִשְׁפָטִים גְּדולִים" (שמות ו, ו). ויש גם פָּדָה: "וַיִּפְדְּךָ מִבֵּית עֲבָדִים מִיַּד פַּרְעה מֶלֶךְ מִצְרָיִם" (דברים ז, ח).<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
חופשה נעימה וחג חירות שמח!
האקדמיה ללשון העברית. כתבה: תמר כץ
(המשך המאמר)
חוויה נהדרת! אמיר אוריין מתגלה כפרפומר יוצא מן הכלל. הוא כריזמטי, הולך עד הסוף ומחויב למה שהוא עושה. (יוני איתיאל, קול ישראל, מבקר תיאטרון)
יצירה בהומור שחור, מצמררת וגרוטסקית.
בימים אלו, כאשר מאיימים עלינו בעוד מלחמה, חייבים לעצור לרגע ולעשות חשבון נפש.
"גולומ" חוזר לחדר בגרסה אקוסטית ואינטימית
4.4, בשעה 21:00. 30.4, בשעה 21:00
www.acco-tc.com , acco.tc@gmail.com , ויצמן 1. העיר העתיקה – עכו
צוותא תל אביב: פסטיבל צו קריאה # 7
29-30-31 במרץ 2012 (צוותא 2)
"7" / רענן פז / יום חמישי, 29/3 בשעה 20:00, צוותא 2
בימוי: אלעד שרעבי. משתתפים (א"-ב"): עודד מנסטר, איתי שור
"הנוכלים"/ רקפת גרוס / יום ה", 29/3 בשעה 21:30, צוותא 2
בימוי: הגר בן זקן. משתתפים (א" – ב"): יעל יעקב, אלברט כהן, מיכל כרמי, מיטל כרמלי, אמיתי קידר, עדי לב, יעקב מנדל, ניר מנקי, אירמה סטפנוב
"עשה זאת בעצמך" / עמית ארז / יום שישי, 30/3 בשעה 13:00, צוותא 2
בימוי: ירון מוטולה. משתתפים (א"-ב"): יניב ביטון, יואב הייט, רזיה ישראלי, אולג לוין, כרמית מסילתי
"בדרך לנינוה" / תומר שריג / יום שישי, 30/3 בשעה 14:30
בימוי: דורי בן זאב. מוסיקה: אורי הנדל / שירה: אלונה לובנברג. משתתפים (א" – ב"): דורי בן זאב, ערן בן זאב, אברהם הורוביץ, שרון פרידמן, עזר קלמוניץ", אהובה קרן
"היריקה" / גדעון רייכר / יום שבת, 31/3, בשעה 19:00, צוותא 2
בימוי: דניס שמע. משתתפים (א"-ב"): גלעד אדלר, דינה בליי, שי זביב, מיכאל כורש, נתלי פיינשטיין
"המחלקה"/ שי אזולאי / יום שבת ,31/3 בשעה 20:30, צוותא 2
בימוי: הדר משה. משתתפים (א"-ב"): איציק גולן, ולדי דזיאקביץ", יוסי כהן, אלירן כספי, עידן ממן, בן סלע, איל צ"יובן, רוי קלדרון, שלום שמואלוב
לכרטיסים מוזלים במחיר 30 שח יש לציין קוד קופה 2012 בקופות צוותא 03-6950156
שוטף פלוס<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />