בע"א 8468-11-14 פלדמן נ' עירית נהריה - פסקדין
מיקומך באתר: עמוד ראשי >> חיפוש פסקי-דין >> בע"א 8468-11-14 פלדמן נ' עירית נהריה
בע"א 8468-11-14 פלדמן נ' עירית נהריה
8468-11-14
לפניי בקשה להישפט ולהארכת מועד להישפט, ביחס לשתי הודעות תשלום קנס, בגין ביצוע עבירות חניה ברכבו של המבקש: הראשונה מס' 22176432 מיום 5.02.14 והשנייה מס' 22722334 מיום 8.10.14.
לטענת המבקש, שני הדו"חות ניתנו כאשר רכבו חנה בצמוד לכתובת מענו הידוע, אף שזכותו על פי דין לחנות את רכבו מול מקום מגוריו, כאשר המשיבה נותנת אישורים על פי תווי חנייה אזוריים. עוד טוען המבקש, לאכיפה בררנית של מתן דו"חות במקום. עוד טוען המבקש כי יש לאסור על המשיבה לתת לו דו"חות חניה בשטח שהופקע זמנית מחזקת משפחתו, לצורכי שימושה של המשיבה.
מוסיף וטוען המבקש כי פנה למשיבה בבקשה לביטול דו"ח החניה מחודש 2/14 אך נענה בשלילה והמשיבה אף המשיכה ונתנה לו דו"ח חניה נוסף בחודש 10/14.
לטענתה, המבקש מנסה לעקוף את הוראות החוק בעניין ביטול דו"חות חנייה שכן ביחס לדו"ח מיום 5.2.14 לא הגיש המבקש בקשה להישפט בהתאם להוראת סעיף 229 לחוק סדר הדין הפלילי וביחס לדו"ח מיום 8.10.14 לא הגיש כלל בקשה לביטול הדו"ח או בקשה להישפט. לכן יש לדחות על הסף את הבקשה. לחילופין, טוענת המשיבה כי לדחות את הבקשה אף לגופה, שכן המבקש מטעה את בית המשפט לחשוב כי מדובר במקום מגוריו בעוד שמדובר במשרד עורך דין הנמצא באזור המיועד למסחר ואין אפשרות חוקית כי היה בו נכס המשמש למגורים.
מוסיפה וטוענת המשיבה כי סוגיית מתן תו חניה אזורי אינה במסכות בית משפט זה. מה גם שהמבקש לא טרח כלל להגיש כל בקשה לתו חניה אזורי. המשיבה גם מכחישה את טענות המבקש לאכיפה בררנית, וטוענת כי מדובר בטענה בעלמא שלא הובאה כל ראיה ביחס אליה. באשר לטענת ההגנה מן הצדק, טוענת המשיבה כי השטח הופקע לצורכי דרך לטובת הציבור. לפיכך, אין למבקש כל זכות בשטח לרבות זכות להחנות בו שלא כדין.
עבירת החנייה העומדת בבסיס הודעות תשלום הקנס נמנית על העבירות המוגדרות כעבירות "ברירת משפט" כהגדרתן בסעיף 228 לחוק סדר הדין הפלילי (נוסח משולב), התשמ"ב-1982 (להלן: "החסד"פ"). בפני מי שנמסרה לו הודעת תשלום קנס מעמיד החוק מספר דרכי פעולה במפורט בסעיף 229 לחסד"פ.
בענייננו, ביחס להודעת תשלום הקנס מיום 8.10.14, המבקש לא ניצל את זכותו להגיש למשיבה בקשה לביטול ההודעה בהתאם לסעיף 229(א)(1) אך עדיין עומדת לו הזכות להודיע למשיבה על רצונו להישפט משלא חלפו 90 הימים מיום המצאת ההודעה לידיו בהתאם לס"ק א(2) ולצורך כך המבקש מופנה לתקנה 42 לתקנות סדר הדין הפלילי, התשל"ד-1974.
ביחס להודעת תשלום הקנס הראשונה מיום 5.2.14, עמדה בפני המבקש האפשרות להגיש בקשה להישפט, זאת בתוך 90 יום מיום המצאת הודעת תשלום הקנס, או בתוך 30 יום מיום קבלת תשובת המשיבה בהתאם לס"ק א(2).
המבקש אינו מפרט בבקשתו, מתי הגיש למשיבה בקשה לביטול הדו"ח או מתי התקבלה תשובת המשיבה השלילית.
עם זאת, אין חולק כי המבקש קיבל את הודעת תשלום הקנס, שכפי הנראה הוצמדה לרכב, ביום 5.2.14 או במועד קרוב אחר, בעוד שהבקשה בה עסקינן הוגשה רק ביום 4.11.14 קרי באיחור ניכר, מעבר ל-90 הימים הקבועים בס"ק א(2) בהם רשאי המבקש להודיע על רצונו להישפט.