מבוכה | לסוכות – הכריכה האחורית
5 מחשבות על “מבוכה | לסוכות”
23 בספטמבר 2018 ב- 16:13
יפה. אני ממש אוהב כשאתה שם ב לדברים כאלה ב'חיים הדתיים'…
כי הרבה אנשים חיים סתם.
23 בספטמבר 2018 ב- 20:27
מקסים. נעים לקרוא אותך
25 בספטמבר 2018 ב- 5:58
ביטאת בדיוק מה שרציתי להגיד לביתי המתבגרת,שצפתה איתי בתפילה אתמול בהושענות בבית כנסת.
ואמרה שזה נראה תמוה.ואני התרסקתי מבפנים מהיופי והעוצמה של המחזה הזה.אבירים שמנענעים
חרבות ירוקות.וחיים באמת בעולם המעשה ולא רק בעולם הדיבורים.ולא ידעתי להסביר לה מה מקסים אותי במחזה הזה.
כמו שבשבילי,כל קידה שאני קדה בתפילה לפני הקב"ה הכי מבטאה את החזרה בתשןבה שלי מהעולם החילוני.
להשתחוות באמת בפני המלך. לא רק לדבר דיבורים מופשטים.
26 בספטמבר 2018 ב- 22:14
"לחיות זה אחד הדברים הנדירים ביותר. רוב האנשים פשוט קיימים." (אוסקר ויילד)
מדהים. קודם כל הניתוח של האוקסימורון המובנה ביהדות, רבים הטועים והופכים שולחנם לפח, מחוסר
תיאום פנימי בין היופי הרעיוני, המוסרי והאידאי למחויבות ההלכתית הבלתי מובנת, הנצפית כפרימיטיבית לעיתים.
הליהטוט הזה בין הרגש לשכל והשילוב של שניהם בעדינות אך ללא משוא פנים –
אהבתי. מאד. יישר כוחך וכח עמך
תחיה פנש הגיב:
27 בספטמבר 2018 ב- 13:48