סע"ש 44084-02-13 שיליאן נ' שמש - פסקדין
מיקומך באתר: עמוד ראשי >> חיפוש פסקי-דין >> סע"ש 44084-02-13 שיליאן נ' שמש
סע"ש 44084-02-13 שיליאן נ' שמש
44084-02-13
משה חיים שיליאן
עו"ד שלמה סמואלס
עו"ד יובל דנון נתבע:
1. הצדדים הסמיכו את בית הדין לפסוק ביניהם לפשרה ללא הנמקה, לפי סעיף 79א' לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984 החל בבית הדין לעבודה מכח סעיף 39 לחוק בית הדין לעבודה, התשכ"ט-1969.
2. הסכמת הצדדים מצאה ביטויה בפרוטוקול ישיבת בית הדין מיום 19.2.2015 ובהודעה משותפת משלימה שהגישו ביום 26.4.2015. על פי המוסכם יפסוק בית הדין על פי המתווה המפורט מטה.
"1. שכר המינימום לו יהא זכאי התובע יעמוד על 82% משכר המינימום הכולל, בקיזוז הכספים ששולמו לו.
2. שכר המינימום יחושב מתאריך 1.1.2006 ועד לסיום עבודת התובע אצל הנתבע ביום 15.4.2013.
3. הנתבע ישלם לתובע סך השווה למשכורת (עפ"י תעריף של 82% משכר המינימום הידוע 1.4.2015 (כך במקור – ר.ב.ה)) בגין הודעה מוקדמת.
4. הנתבע ישלם לתובע דמי נסיעות בחישוב משוקלל של 210 ₪ כל חודש עבור תקופת העבודה מ- 1.1.06 ועד 15.4.13.
5. הנתבע ישלם לתובע דמי הבראה עבור שלוש שנות עבודתו האחרונות.
6. הנתבע ישלם לתובע פיצויי פיטורין (כך במקור – ר.ב.ה) שיחושבו מתאריך 1.1.2006 לתאריך 15.4.2013 לפי חישוב של 82% משכר המינימום.
7. א. הנתבע ישלם לתובע עבור פנסיה החל משנת 2008.
ב. הנתבע ישלם לתובע פדיון חופשה עבור כל התקופה.
8. הצדדים מסמיכים את בית הדין להפעיל את שיקול דעתו בכל הקשור לשכ"ט עו"ד.
9. מהכספים אשר מגיעים לתובע עפ"י הסכם זה יקוזזו הכספים אשר יוכיח התובע ששולמו לנתבע (כך במקור – ר.ב.ה) כשכר עבודה לאורך תקופת העסקתו.
10. כל יתר הרכיבים שהועלו בכתב התביעה ייגרעו מן ההסדר...." (להלן: המתווה המוסכם).
3. לבקשת הצדדים קצב בית הדין מועדים להגשת תחשיבים מטעמם על פי המתווה המוסכם. התחשיבים הוגשו ועל כן נסללה הדרך למתן פסק הדין. כאן המקום לציין כי הנתבע הודיע כי אינו חולק על תחשיבי התובע. למעט בכל הנוגע לרכיב הנסיעות אשר לטעמו חושב שלא על פי המתווה המוסכם במובן זה שהובאו בחשבון יותר חודשי עבודה מאשר אלו שחלו בין 1.1.2006 ועד 15.4.2013. כן חלק על הסכומים שיש לקזז מסכום המתווה המוסכם כפי שיפסוק בית הדין ביחס לשנים 2006 ו – 2008. הנתבע טוען כי ביחס לשנת 2006 שילם לתובע שכר עבודה בסך 18,805 ₪ ואילו בשנת 2008 19,395 ₪ (ולא 17,840 ₪ כטענת התובע).
4. אטעים מייד כי לאחר עיון בתחשיבי הצדדים ברור הוא כי נפלו שתי טעויות סופר במתווה המוסכם. טעות אחת היא זו המופיעה בסייפא לסעיף 3 למתווה המוסכם והנוגעת לגובה תעריף המינימום על פיו ייערך התחשיב ואבאר. על פי האמור בסעיף 3 למתווה המוסכם הנתבע יישלם לתובע תמורת ההודעה המוקדמת סך השווה למשכורת אחת עפ"י תעריף של 82% משכר המינימום הידוע (והכוונה היא לזה שנהג במשק) ביום 1.4.2015. אלא שמתחשיבי הצדדים, לרבות תחשיבי התובע עצמו, עולה בברור שהכוונה היא לשכר המינימום שנהג במשק ביום 1.4.2013 – הוא המועד הקרוב ביותר לסיום יחסי העבודה בין הצדדים, ביום 15.4.2013. הנה כי כן, גם התחשיב שייערך במסגרת פסק דין זה ייעשה בהתאם לגובה שכר המינימום שנהג במשק ביום 1.4.2013 ולא ביום 1.4.2015.
טעות שנייה היא זו שבסעיף 9 למתווה המוסכם ולפיה נכתב כי התובע יוכיח מה הם סכומי השכר ששולמו לנתבע. בהנתן שהנתבע הוא שהעסיק את התובע המדובר כאמור בטעות סופר.
אוסיף כי לבקשת הצדדים, בהתאם לאמור בפרוטוקול הדיון מיום 19.2.2015, מתברר ההליך לפניי כדן יחיד.
5. לאחר שנתתי דעתי לכלל החומר שהובא לפניי ולטענות הצדדים בכתב ובעל פה, לרבות במסגרת ישיבות בית הדין מן הימים 2.3.2014, 25.1.2015 ו – 19.2.2015 ובמסגרת תחשיבי הצדדים, הגעתי לכלל הכרעה כמפורט מטה.
6. הנתבע ישלם לתובע, באמצעות באי כוחו, בתוך 45 ימים מיום שיומצא לו פסק הדין את הסכומים המפורטים מטה.