עוד יש מפרש לבן: הצצה לתערוכות הבוגרים של המחלקות ללימודי אמנות // תואר שני בבצלאל - גלריה - הארץ
עוד יש מפרש לבן: הצצה לתערוכות הבוגרים של המחלקות ללימודי אמנות // תואר שני בבצלאל
רוני קרני מדלגת בין הרכות של החומרים לנוקשותם, חיה רוקין מציירת לב ורקפות בעזרת חתיכות ברזל, והדס סט מחפשת דימויים חדשים בתוך עולם מעובד. כתבה שנייה בסדרה
14.06.2011 08:58 עודכן ב: 11.09.2011 17:47
יש מידה מסוימת של דמיון בין המחזור הנוכחי של בוגרי התוכנית לתואר שני באמנות בבצלאל לבין המחזור שסיים את לימודיו לפני שנתיים. בשני המקרים מדובר במספר רב יחסית של בוגרים (25 לפני שנתיים, ו-24 הפעם), ובשניהם הוחלט להציג את תערוכת הגמר באתרים בעלי חשיבות היסטורית שעברו מתיחת פנים רצינית: ב-2009 הציגו הבוגרים במתחם "התחנה" סמוך לשכונת נוה צדק, ואילו השנה הדרימו אנשי בצלאל לנמל יפו.
יש להניח כי בזמן הקצר שהיה לסטודנטים מאז ההחלטה על המיקום ועד קבלת החלל לעבודה לא היה באפשרותם לעבוד ברצינות עם האתר. עם זאת, ראש התוכנית, ד"ר רפאל זגורי אורלי, עודד אותם להתייחס למיקום - כפי שמתבטא גם בשם התערוכה, "יפו-תל אביב", היוצר היפוך של היחס המוכר בין שתי הערים. אולי אין זה מקרה כי שני האמנים שהצליחו לקשר היטב את עבודתם להקשר ההיסטורי-פוליטי של האתר היו האמנית הפלסטינית נסרין נג'אר והאמן הטורקי-גרמני ננג'י יורדגול (שלמד בתוכנית במסגרת חילופי סטודנטים).
כמו בתערוכת הגמר לפני שנתיים, גם השנה אפשר למצוא בעבודות שאיפה אל הגדול, המרהיב והמנוסח, אם כי לעתים בצורה מוגזמת. פרמטר הגודל, שבא לידי ביטוי בשטחו המונומנטלי של החלל (המתפרש על 1,700 מ"ר) שבו מוצגת התערוכה במחסן 2 בנמל יפו, נראה כמשוכה שקשה לצלוח, וכך גם המראה המחוספס של ההאנגר.
היוקרה הנלווית לתוכנית התואר השני של בצלאל משתקפת בשורת התורמים והמממנים של התערוכה והקטלוג המהודר הנלווה לה, הכוללת בין היתר מסעדה תל-אביבית מפורסמת ובנק גדול. בנוסף לכך, התוכנית שכרה את שירותיהן של המעצבת הגרפית הבולטת מיכל סהר לעיצוב הקטלוג ושל מעצבת החלל המוצלחת דבורה ורשבסקי (שעיצבה לאחרונה את חלל תערוכתו הרטרוסקפטיבית של משה גרשוני במוזיאון תל אביב).
שלושת הסטודנטים שעבודותיהם נסקרות כאן הצליחו למצוא בתוך החלל הגדול פינה קטנה משלהם, שבה הוצגו עבודותיהם. הם הפגינו תעוזה וחשפו תהליכים, או הצליחו בעזרת דימויים חזקים ומושכים לגרום לצופים לשכוח את החלל ואת ההקשר של תערוכת בוגרים ולהציג תערוכה העומדת בזכות עצמה.
תערוכתה של רוני קרני, בת 30, מורכבת מארבע עבודות בפורמט בינוני התלויות על הקיר בשורה, מעין שילוב ארכיטקטוני צורני בין ציור, צבע וקולאז'. עבודות אלה הן מעין נקודות מוצא שונות לשני הקירות הניצבים שעליהם בחרה קרני לעבוד משעה שידעה על מקום התצוגה. בקיר, כמו בעבודות, יש שילוב של משטח צבע, נייר וקומפוזיציה. ההבנה של קרני את איכויות החומר ותכונותיו מאפשרת לה לייצר עמימות בזיהוי החומר, וכך בקלות הקיר נהפך לקל כמו נייר ואילו הנייר נראה כבד כבטון מכוסה סיד.
העבודות הקטנות משקפות את התהליך שעברה קרני במשך שתי שנות הלימוד בתוכנית. רובן נקראות "שדרות" - כחלק מניסיון "למצוא את עמוד השדרה של משהו", כדברי קרני. ואילו המהלכים שבהם היא מחברת בין העבודות המוכנות לבין ההצבה בחלל, ויצירת משטחים וחיבורים חדשים על קיר בחלל, נקראים "קריות", כשמו של המיצב כולו.
קרני, שסיימה ב-2006 את לימודי התואר הראשון בבצלאל, הספיקה להשתתף בכמה תערוכות קבוצתיות ולהציג תערוכת יחיד מרשימה, "כופר", בגלריה דרום בתל אביב. גם אז התנסתה קרני בעבודה בפורמט גדול החולש על החלל, אך מקטין אותו. גם בתערוכה ההיא ניכר המשחק בין הרכות של החומרים לנוקשותם. בקטלוג התערוכה הנוכחית קרני מבהירה: "עבודותי הן תוצרת או תעודות של חיפוש אחר תצורה הולמת מבלי הביטחון בקיומה. אני מלווה צורות רשמיות כיחידות אל תוך ומחוץ לחלל אשלייתי אינסופי, מפזרת ומארגנת אותן לכדי כוריאוגרפיה של מעין הגייה קדם-לשונית".
על המניעים ליצירה היא אומרת: "אני מבקשת ליצור סביבה אופטימלית בעבור מנגנונים המופעלים על ידי שינוי מתמיד כדי להתקיים ולהשתכלל. גישה זו מגדירה גם את היחס שלי לארכיטקטורה, אשר מתוך משוואה זו ולאור מוצקותה והתמדתה בחלל, קירות וקונסטרוקציות נהפכים בעבורי לתעלות שבהן אני מבקשת להזרים מחדש שינוי ותנועה עד כדי שחרורה או הרחקתה של הארכיטקטורה ממרחבי ההכרעה".
תערוכתה של חיה רוקין, בת 27, היא אחת המרובדות ביותר מבין תערוכת הבוגרים השנה. בשעה שכולם ניסו לצמצם ולייצר תצוגה או סדרת עבודות הומוגניות, רוקין לא רצתה לוותר על אף אחד מהסוגי המדיה שבהם היא יוצרת, לא על מנעד החומרים הרחב ולא על שפע הסימבוליות. נטיות אלה כבר הפציעו בעבודת הגמר של לימודי התואר הראשון שלה בבצלאל (2008) אך התרחבו בתואר השני.
התערוכה מוצגת בקצה ההאנגר, סמוך לדלת האחורית של המקום. אל האזור שהיא מציגה בו יש לעבור מבעד לווילון קטיפה אדום וכבד, האסוף בחבל שקשירתו מזכירה חבל תלייה. משמאל לחבל מונחות שתי פלטות על חמורים המאזכרים שולחן ערוך, אך כל האוכל עליו אינו טרי: יש שם חומוסים מיובשים שהחלו להעלות עובש, בננות צהובות ומיובשות, שהשחירו ובחלקן נצבעו בזהב, שאריות לימונים שהתאבנו ועוד. עוד מוצבים אובייקטים ופסלים שונים. על הקירות מאחוריהם תלויים תמונות, קולאז'ים ותצלומים, שרוקין התערבה בכולם, שיבשה, קרעה ושרפה. דרכי הביטוי שלה הן אקספרסיביות ויצריות מצד אחד, אך מצד שני, היא חוזרת אליהן ומפיקה אותן מחדש.
עוד בתערוכתה: יציקת בטון על קונסטרוקציית ברזל, שנשארה במצב בסיסי, כהכנה לדבר מה לא ברור, כשחתיכות הברזל הבוקעות מהבטון כלפי מעלה כמו מציירות צורות של לב או רקפות. על שתי הדלתות האחרות התוחמות את החלל נעוצים סמלי מגן דוד עשויים ממתכת וצבועים בזהב, המעידים על פעולה פרפורמטיבית של רוקין. צורה פשוטה וסכמטית של מפרש לבן שבה בכמה עבודות - בתוך עין כחולה, צורת מפרש מזכוכית המיתמר מיד בובה כרותה וכן בעבודת וידיאו, שבה נראית רוקין שוכבת על הגב ויוצרת מתח בין ציפה לטביעה כשהיא אוחזת במפרש לבן בידה.
לדברי רוקין, במרכז עבודותיה עומדות שאלות כמו מי מושך בחוטים ואיך הדברים צומחים. "זה אולי קלישאתי אבל הדברים הבנאליים הם החשובים - הכיליון האינסופי, המוות האינסופי והסוף האינסופי. אנרגיות שבאות מהקרקע. העבודות עוסקות במאבק מקורקע". החיים נתפשים בעיניה כ"תהליך גסיסה מתמדת של נצח וקיפאון".
בתערוכתה יצרה הדס סט, בת 30, מרחב שבו הדימוי והאור הם השחקנים הראשיים והם נאבקים ביניהם על הבכורה. יש בתערוכה 15 תצלומים בגדלים משתנים התלויים כמעט מבסיס הקירות ועד סופם. מבין התצלומים יש גם סדרות או חיבורים בין כמה עבודות המעוררים סקרנות מדימוי לדימוי ויוצרים תנועה של המבט. כך, לדוגמה, בסדרה שצילמה מתוך מגזין, היא עוקבת אחר השתקפות האור על גבי נייר הכרומו והצופים עוקבים אחריה ואחרי הופעת האור בתצלומים.
סט, שהחלה את לימודי התואר השני מיד לאחר סיום התואר הראשון במחלקה לצילום בבצלאל, בוחרת לעתים לצלם מרחבים שכבר צולמו - היא מנסה לנכס אותם ולשחק בהם. גם התצלומים שהיא צילמה ישירות מול אובייקט מסוים נראים כמשהו שהיא ניכסה או במקרים אחרים, היא תצלם אותו באופן לא קונווציונלי. לדוגמה, פסל בדמות ראש ספינקס הפולט מים מפיו ונראה משועתק ממקור קודם, אך זהו הפריימינג המחושב והמדויק של סט שאתו הצליחה לתחום ראש של מזרקה בכיכר בפאריס שייראה בדיוק כך. סט מאשרת זאת באומרה כי "בעבודה שלי אני מחפשת לראות מה אוכל לגלות בתוך עולם מעובד, עולם שהוא כבר דימוי עוד לפני שצילמתי אותו".
על הרצפה בתערוכתה מונחים שני מוניטורים ובהם שתי עבודות וידיאו שונות: האחת "בולענים" ובה נראה אזור בים המלח שבו הצוקים וההרים קורסים לתוך עצמם כתוצאה מתופעת הבולענים ואילו בעבודת הווידיאו השנייה המצולמת הפוך נראה ים סוער הקוצף לעבר השמים, שנראים נחים תחתיו. "אני בודקת את המנעד שנע בין ?תופעות טבע' שיוצאות מתוך המלאכותי ובין התערבות מלאכותית בתוך הטבעי, האורגני", מסבירה סט.
רוני קרני, שידרה, 2011