(הופנה מהדף הפרעה התפתחותית נרחבת)
הספקטרום האוטיסטי (PDD) (באנגלית: Autism Spectrum Disorders או ASD), המוכר גם כקשת האוטיסטית, הרצף האוטיסטי, או בשם המקוצר אוטיזם, הוא רצף תסמונות שיש להן מכנה משותף ברור עם האוטיזם הקלאסי. כלל התסמונות קרויות בז'רגון המקצועי גם הפרעה התפתחותית נרחבת (באנגלית: Pervasive Developmental Disorder או PDD).
בעבר, הספקטרום חולק ל"אוטיזם קלאסי" ולתופעת שונות שהזכירו אותו, אולם כיום האוטיזם הקלאסי וחלק מאותן תופעות נחשבות ל"אוטיזם", ואילו חלק אחר של התופעות לא נחשבות יותר לאוטיזם. מדריך האבחון הקודם, הקרוי DSM-IV, הכליל בספקטרום, לצד האוטיזם הקלסי גם את תסמונת אספרגר ו"הפרעה התפתחותית נרחבת לא משויכת (PDD-NOS)", כשלצידן תסמונת רט והפרעת ילדות דיסאינטגרטיבית (CDD), למרות ששייכותן לספקטרום הייתה פחות מובנת מאליה[1].
המהדורה החמישית של DSM, שפורסמה במאי 2013, DSM-5, (אנ') הכניסה שינויים בהגדרות ואבחנות של ההפרעות בספקטרום האוטיסטי[2]. כיום מנסה מדד סטטיסטי לחלק את האוטיסטים שבספקטרום לתת קבוצות, לפי חומרת הסימפטומים הרבים והמגוונים של התופעה. כאשר האוטיזם הקלסי, האספרגר, ה-PDD-NOS וה-CDD נחשבים פשוט ל"אוטיזם" ואילו תסמונת רט נחשבת לתופעה בפני עצמה, שאינה חלק מהספקטרום.
יש מומחים המונים בספקטרום גם את תסמונת ה-X השביר[3], למרות שרק 75% מהלוקים בה מציגים סימפטומים דומים לאוטיזם ויש המונים גם תסמונות נדירות מגוונות.
לקויות הרצף האוטיסטי הן לקויות קוגניטיביות (לקויות בהליכי חשיבה מורכבים ומודעים) ותפישתיות (הליכי עיבוד מידע חושי ראשוניים)[4], המשלבות בעיה התפתחותית עם רגרסיה תפקודית (במקרי קיצון יכולה להיות בעיה התפתחותית לחלוטין או רגרסיבית לחלוטין). לכל הלקויות האלו יש גורם גנטי מרכזי [דרוש מקור], אולם גורם זה אינו משותף לכולן ובחלק נכבד מהלקויות האלו, הוכח כי הפתולוגיה הגנטית מסובכת ביותר[5].
התסמינים המרכזיים המאפיינים לקויות אלו הם פגמים בתחום התקשורתי (לקות שפה ולקות בתקשורת לא מילולית כמו בהבעות פנים), החברתי וההתנהגותי. התנהגות אוטיסטית אופיינית היא התנהגות חזרתית (אמירת אותו משפט שוב ושוב, נפנופי ידיים חוזרים או נדנוד חוזר של הגוף), ותחומי עניין מוגבלים. לרוב האנשים הלוקים בלקויות הקשת האוטיסטית יש גם תסמינים של הפרעות תנועה ושל הפרעות ויסות חושי[6][7].
3 "תפקוד נמוך" ו"תפקוד גבוה"
3.1 חלוקה על פי מנת משכל
3.2 חלוקה על פי חומרת סימפטומים
5.1 לקות בתפקוד החברתי
5.2 לקות בשפה ובתקשורת לא מילולית
5.2.1 לקות שפתית
5.2.2 לקות בתקשורת לא שפתית
5.3 דפוסי התנהגות חזרתיים
5.4 הפרעות בויסות החושי
5.5 נסיגה תפקודית גדולה וחד פעמית
5.6 יכולות ייחודיות
5.7 תופעות נלוות
6.1 שכיחות
6.2 גורמים
8.1 גישת ABA
8.2 שיטת DIR
8.3 שיטת TEACCH
8.4 שיטת RDI
8.5 שיטת Option
8.6 טיפול בעזרת בעלי חיים
8.7 שיטה אינטגרטיבית
9 אנשים ידועים שעל הספקטרום האוטיסטי
תאי העצב, שבמוחם של מרבית האוטיסטים הם בעלי עודף דנדריטים, כך שכל מוחם הוא בעל עודף של חומר לבן. בניגוד לזאת, לבעלי תסמונת רט (שקיים ויכוח לגבי שייכותה לקשת האוטיסטית) יש פתולוגיה הפוכה - דנדריטים שאינם מפותחים דיים. תאים נוספים בעלי פעילות לקויה במוחם של אנשים עם אוטיזם הם תאי הגלייה. מעבר לזאת, אצל אוטיסטים שונים יש אבנורמליה אנטומית שונה של מבנים מוחיים מגוונים[8] ובמיוחד שוני בanterior insula[9] או באמיגדלה[10]. יש גם השערות על תת-פעילות של מערכת דיכוי תשדורות הנירוטרנסמיטור GABA ושל עודף פעילות תשדורתית של הנירוטרנסמיטור גלוטמט[11].
"תפקוד נמוך" ו"תפקוד גבוה"[עריכת קוד מקור | עריכה]
"גבוה" ו-"נמוך" הם מושגים יחסיים. לעתים קרובות, "אוטיסט בתפקוד גבוה" מתואר כאדם הלוקה באוטיזם המתפקד באופן טוב יותר מאוטיסטים אחרים ולא אדם המתפקד היטב ביחס לאוכלוסייה הכללית. ביחס לאוכלוסייה הכללית, אדם שמצליח לשמור על קשרים חברתיים יציבים ומספקים, מצליח ללמוד במוסדות חינוך שנועדו לציבור הכללי, מצליח להתפרנס ומצליח לגדל ילדים הוא אדם בתפקוד גבוה (ראה המושג לקות).
חלוקה על פי מנת משכל[עריכת קוד מקור | עריכה]
אנשים הסובלים מאוטיזם קלאסי (כמו מרבית אנשי הקשת האוטיסטית) אינם יכולים להיבחן במבחן מנת משכל באופן תקף משום שמבחן כזה חייב להיות אירוע בלתי שגרתי בחיי הנבחן (אסור לבחון לעתים מזומנות יותר מפעם אחת בעשרה חודשים) ואוטיסטים אינם מתפקדים היטב במצבים שאינם שיגרתיים. על כן, כל הערכת מנת משכל של אדם עם אוטיזם קלאסי היא הערכה גסה ביותר.
הן מבחינת סיווג והן מבחינת טיפול, לעתים קרובות מחלקים את האוטיסטים לאלה עם מנת משכל נמוכה מ-80, עליהם נאמר שהם "אוטיסטים ברמת תפקוד נמוכה" (LFA) ואלה עם מנת משכל של 80 או יותר, עליהם נאמר שהם "אוטיסטים ברמת תפקוד גבוהה" (HFA). באופן כללי יותר מסווגים אוטיסטים לתפקוד נמוך או גבוה על פי יכולתם להתמודד עם משימות של חיי יום-יום, ולא על פי מנת המשכל שלהם.
חלוקה על פי חומרת סימפטומים[עריכת קוד מקור | עריכה]
ב-DSM אין התייחסות למידת התפקוד האינטלקטואלי (IQ), אולם העובדה שבאופן טיפוסי, הלוקים בתסמונת אספרגר נוטים לתפקד טוב יותר מהלוקים בתסמונת קנר הובילה לסברה הנפוצה כי תסמונת אספרגר שקולה ל-HFA, או שהיא הפרעה קלה יותר מאוטיזם. ישנה גם סברה נפוצה אך שגויה לפיה כל האוטיסטים עם תפקוד אינטלקטואלי גבוה סובלים מתסמונת אספרגר; או ששני הסוגים הם פשוט "יורמים" עם תווית של תסמונת רפואית.
ההבנה הציבורית של האוטיזם התפתחה, אולם הזיהוי הפופולרי של אוטיזם עם מקרים קשים יחסית, כמו זה המתואר היטב בסרט "איש הגשם", מוביל קרובי משפחה רבים של לוקים באוטיזם קלאסי לתאר אותם כסובלים מתסמונת אספרגר ולא מאוטיזם.
מאז החלו חוקרים לתאר את התופעה בשנות ה-40 של המאה ה-20 פורסמו מחקרים אפידמיולוגיים רבים בנושא. השכיחות שנמצאה בסביבות 1960 הייתה 4 מקרים לכל 10,000 בני אדם. בסקירות שנערכו בשנות ה-2000, מעריכים שכיחות של 1-2 מקרי אוטיזם קלאסי וכ-6 מקרי הקשת האוטיסטית לכל 1000 איש באוכלוסייה[36]. ייתכן ומידע בלתי מספיק גורם להשערה להיות נמוכה משכיחות התופעה במציאות. השכיחות של הפרעת התפתחות נרחבת לא טיפוסית היא של 3.7 ל-1,000 איש, ושל 0.6 בעלי תסמונת אספרגר לאלף איש. תסמונות הקשת האוטיסטית באות לידי ביטוי אצל גברים פי 4.3 מאשר אצל נשים.
רק אצל חלק קטן מאנשי הקשת האוטיסטית קל היה להצביע בבירור על הגורמים לתסמונת, עוד בעשור האחרון של המאה העשרים. הדוגמאות לזה הן הלוקים בתסמונת רט (מחלה חד גנטית, דומיננטית בתאחיזה לכרומוזום X) ובתסמונת האיקס השביר. לגבי מרבית המקרים של אוטיזם קלאסי, תסמונת אספרגר והלקויות הבלתי מסווגות שבספקטרום (PDD-NOS), היו בסוף המאה העשרים ובעשור הראשון של המאה העשרים ואחת הערכות כי הם יכולים להיגרם ממגוון גדול של פגמים במאות גנים שונים ובצירופים שלהם[39]. הערכות אלו אומתו בשנת 2012 ונמצא כי מכלול הגנים שמוטציה (מורשת או חדשה) בהם מעלה משמעותית את הסיכוי ללקות באוטיזם, מקודדים למספר מצומצם של תכונות. כל אחד מהגנים האלה מקודד לחלבון, ששייך לקומפלקס של חלבונים, שמרכיבים מנגנון אחד או ששייך לרגולציית ייצור חלבונים ממנגנון כזה. המנגנונים האלה קשורים בתפקוד תאי גלייה, הגירת תאי עצב, התפצלות הדנדריטים שלהם ותחזוקת הסינפסות[40].
עד שנת 2010, עדיין לא גילו סיבה יחידה ומובהקת הגורמת לאחד הסוגים של הספקטרום האוטיסטי. תאוריות ישנות לגבי הסיבה לתסמונות הספקטרום האוטיסטי הופרכו. במקור, חשבו שתפקוד הורי לקוי גורם לאוטיזם, אך תאוריה זו הופרכה[41]. כמו כן, הקשר בין החיסון המשולש וחיסונים בכלל לתסמונות הספקטרום האוטיסטי, הופרך גם הוא[42]
הגישה מדמה את המציאות האמתית, בה הילד חשוף לשינויים מתמידים, ומרגילה אותו לחפש וליזום את השינויים ואת רמות האתגר איתן הוא מתמודד. דרך הרגל לשינוי ולדינמיות נוצרת חשיבה גמישה[45].
שיטה אינטגרטיבית[עריכת קוד מקור | עריכה]
ד"ר טמפל גרנדין - מומחית להתנהגות בעלי חיים, מעצבת מכונות לטיפול בבעלי חיים ולשחיטה וסופרת מדע פופולרי[48].
מיכל פרוי, גל מאירי, ושושנה ארבל, "5-DSM ואוטיזם: שינויים איבחוניים והסתמנויות קליניות בילדות המוקדמת". הרפואה, כרך 155, חוברת 5, עמודים 291-294, ניסן-אייר תשע"ו, מאי 2016
אוחזר מתוך "https://he.wikipedia.org/w/index.php?title=הספקטרום_האוטיסטי&oldid=19343717"	קטגוריות: ויקיפדיה: עריכה - בריאותויקיפדיה: עריכה - מדעי החברההקשת האוטיסטיתקטגוריות מוסתרות: ויקיפדיה: עריכה - כל הערכיםויקיפדיה: ערכים הדורשים מקורות	תפריט ניווט
EnglishAfrikaansالعربيةБългарскиDanskEspañolEuskaraSuomiFrançaisHrvatski日本語한국어NederlandsNorsk bokmålPolskiPortuguêsРусскийSrpskohrvatski / српскохрватскиSimple EnglishSlovenščinaSvenskaTürkçeУкраїнська中文	עריכת הקישורים	נערך לאחרונה ב־20:46, 26 בספטמבר 2016.