31139-10-10
לפניי בקשה לחילוט עירבון לפי תקנה 371(א) לתקנות סדר הדין האזרחי, תשמ"ד-1984 שהוגשה אחר הקביעה כי צו העיקול הזמני שניתן בתיק שבפניי במעמד צד אחד ביום 19.10.10 פקע מחמת העדר המצאה כדין בהתאם לתקנה 370 (3) לתקנות, והכול בטרם ניתן פסק דין בהליך העיקרי.
ההליך בבית משפט זה החל ביום 17.10.10 עם הגשתה של תביעת המשיב כנגד המבקשים, אליה נכרכה בקשה לסעדים זמניים, שנתינתם נתבקשה במעמד צד אחד, וזאת בגין טענות שהעלה המשיב, כמוכר דירה, נגד המבקשים (הקונים), ועיקרן באי-תשלום מלוא התמורה המגיעה לו מהאחרונים מכוח הסכם מכר שנכרת ביניהם.
הסעדים המבוקשים ניתנו, כאמור, במעמד צד אחד בהחלטתה של כבוד הרשמת (כתוארה אז) ג'. ג'בארין-כליפה מיום 19.10.2010, כאשר צווי העיקול הוגבלו לסכום של 130,000 ₪. כתנאי לכניסת הצו לתוקף נדרש המבקש (המשיב כאן) להפקיד התחייבות עצמית לפיצוי המשיבים (המבקשים כאן) בכל נזק שייגרם להם עקב פקיעת הצו, ערבות צד ג' שהופטר ממנה בהמשך, וכן עירבון כספי בסך 15,000 ₪. עוד נקבע, כי על המשיב להמציא עותק הבקשה בצירוף צווי העיקול, לידי המבקשים כאן, במסירה אישית תוך 3 ימים, שאם לא כן יפקע הצו.
משמילא המבקש (המשיב כאן) אחר החלטה זו והפקיד את ההתחייבות העצמית והעירבון הכספי ע"ס 15,000 ₪ ביום 20.10.2010, נכנס צו העיקול לתוקפו ונמסר לידי המשיב ביום 24.10.10, כך שהמועד להמצאת צו העיקול למבקשים כאן נפל ביום 27.10.10.
ביום 09.11.10 עתרו המבקשים בבקשה שבפניי להורות על פקיעת הצו מחמת העדר המצאה אישית, כמתחייב עפ"י החלטת הרשמת והוראות תקסד"א . במסגרתה, צוין כי המבקשים למדו לראשונה על אודות צווי העיקול ביום 01.11.2010 לאחר שעו"ד צור כהן מסר להם שעיקול הוטל על חשבון הפיקדונות בבנק. כבוד הרשמת קיימה דיון בבקשה במעמד הצדדים ובסיומו קבעה, כי צו העיקול פקע בהתאם לתקנה 370 (3) לתקנות סדר הדין בשל מחדלו של המבקש (המשיב כאן) שאיחר בהמצאת צו העיקול והבקשה לסעדים זמניים, לידי המשיבים (המבקשים כאן), ללא שנתן לכך טעם מיוחד או הסבר הגיוני.
עד כאן העובדות הצריכות לענייננו ושאינן שנויות במחלוקת.
המבקשים טוענים, כי לאור החלטת כבוד הרשמת מיום 16.12.2010 המורה, כאמור, על פקיעת צו העיקול הזמני מיום 19.10.2010, מחמת אי המצאתו כדין, זאת מכוח הוראת תקנה 370(3) לתקנות סדר הדין הקובעת שצו זמני יפקע: "אם הצו הזמני ניתן במעמד צד אחד, למעט צו מניעה זמני, ולא הומצא למשיב במסירה אישית כאמור בתקנה 367 (ב), זולת אם בית המשפט קבע אחרת, מטעמים מיוחדים שיירשמו", הרי שזכאים המבקשים לחילוט העירבון שהפקיד המשיב במסגרת עתירתו למתן סעדים זמניים.
לטענת המבקשים, הטלת הסעד הזמני על נכסיהם וחשבונות הבנק שלהם הסבה להם נזקים כבדים והוצאות רבות; מנעה מהם לנהל את ענייניהם הכלכליים וליטול משכנתא על הדירה ואף סיכלה מכירה פוטנציאלית של הרכב שבבעלותם.
ב"כ המבקשים מדגיש את הרציונל העומד בבסיס הדרישות הקבועות בהסדר חילוט העירבון ומבהיר, כי בבקשה כגון דא אין צורך להוכיח את גובה הנזק, אף שבמקרה דנן הונחה לשיטתו תשתית עובדתית מספקת להוכחת קיומו של נזק שאכן ארע למבקשים, וזאת משך חודשיים ימים ממועד מתן הסעד הזמני ועד למועד ביטולו על ידי בית המשפט עקב פקיעתו.
מנגד, מתנגד המשיב לחילוט העירבון וטוען כי הסיבה בשלה פקע העיקול הזמני מקורה בטעות טכנית של אי-מסירת צווי העיקול לידי המבקשים תוך 3 ימים מיום נתינתם. המשיב, פורש בתגובתו את יסודות הסכסוך הנטוש בין הצדדים וטוען, כי הוא זה אשר ניזוק מהתנהלות המבקשים שנהנים מחזקה בדירה בלא ששילמו את מלוא התמורה המגיעה לו בגין מכירתה.
לגופו של עניין, טוען המשיב כי המבקשים לא הציגו, ולו ראשית ראיה, בדבר הנזק שנגרם להם בשל הסעדים הזמניים שניתנו כנגדם.
לעניין טענת המבקשים בדבר העיכוב בנטילת המשכנתא, טוען המשיב כי לא נעשתה אליו כל פנייה מצד המבקשים על מנת לחתום על מסמכי המשכנתא, דבר השולל מכל וכל טענתם זו. לשיטתו, העיכוב בקבלת המשכנתא, באם אכן היה, נבע מסיבות אחרות ושונות שגוללו המבקשים במסגרת תביעתם כנגד המשיב ואשר אינן קשורות לעיקול הזמני שהטיל המשיב על נכסי המבקשים.
באשר לטענת המבקשים בדבר המגבלות שהוטלו על חשבונות הבנק שלהם, נטען כי לא נתקבלו בידי המשיב הודעות מהבנק על אודות תפיסת כספים מחשבון המבקשים. יתרה מכך, המבקשים לא הציגו תדפיסי חשבון המעידים על גובה הכספים שנתפסו, אם בכלל, אגב צווי העיקול.
לעניין טענת המבקשים בדבר סיכול אפשרות מכירת הרכב שבבעלותם לקונה פוטנציאלי, נטען כי המבקשים אשמים במחדל זה משלא טרחו להסיר את העיקול מעל הרכב, אף ידיעתם בדבר פקיעת צו העיקול חודשים רבים לפני עסקת המכר של הרכב.
לסיום, עותר המשיב שבית המשפט יורה על החזרת העירבון וחיוב המבקשים בהוצאות משפט.