השיר על הארץ (Das Lied von der Erde) הוא יצירה סימפונית של המלחין גוסטב מאהלר. בזמן הלחנתה היה מאהלר בתקופה העגומה, אך גם החדשנית, ביותר בחייו, התקופה הפילוסופית ביותר אך גם, כך נראה, הנוירוטית ביותר בחייו. היצירה נכתבה בין השנים 1908 -1909, והיא יצירה לשני זמרים ותזמורת. היא נכתבה אחרי הסימפוניה השמינית שלו אך לא מוספרה כסימפוניה תשיעית.
3 לברית
4.5 הפרק החמישי
4.6 הפרק השישי
5 ניתוח
מאהלר הגה ביצירה בשנת 1907, שהייתה, ללא ספק, השנה הקשה ביותר בחייו. את הקיץ של אותה שנה אפשר להשוות לשלוש מהלומות הפטיש של ההסימפוניה השישית (שנכתבה בשנים 1903 - 1904), שלושה אירועים מחרידים, המנבאים מפלה ומוות. ראשית, מאהלר אולץ להתפטר ממשרתו כמנהל אופרת החצר הווינאית, על רקע סוגיות דת וחברה; אחר כך נפטרה בתו הבכורה מריה, מאסכרה ומשנית; ולבסוף, אצל מאהלר עצמו אובחן מום לב מולד. כשחברו לשלושת אלה האמונות הטפלות של מהלר ואימת המוות שלו, שכנעה השפעתם המצטברת את מאהלר שמותו קרוב לבוא.
בנסיון לעודד את מאהלר בדכדוכו העמוק, נתן לו חבר עותק של Die chinesische Flöte, ("החליל הסיני"), כרך שירה סינית עתיקה, מתורגם לגרמנית על ידי הנס בתגה. מאהלר נכבש לדברי השירה ובחר בשבעה מן השירים (ששניים מהם משמשים בפינאלה) לעבדם לסימפוניה שירית (ליד). אבל בשלב זה התעוררה בעיה אחרת. מאחר שסיים כבר את הסימפוניה השמינית, היה מאהלר מודאג מ"קללת התשיעית" - העובדה, שברוקנר, שוברט ובטהובן לא הצליחו לעבור את מחסום תשע הסימפוניות ביצירתם. משוכנע שסימפוניה תשיעית תקטול אותו, בחר מאהלר לחבר את "השיר על הארץ", שאותו הכתיר בכותרת המשנה "סימפוניה", כדי לעקוף את בעיית התשיעית. כך או כך, בסופו של דבר נפל מאהלר קורבן ל"קללה": הסימפוניה הבאה, האינסטרומנטלית, שלה נתן את המספר "התשיעית", הייתה היצירה הסימפונית האחרונה שהשלים במלואה (רק הפרק הראשון של העשירית תוזמר לפני מותו).
קבוצת כלי מיתר.
לברית[עריכת קוד מקור | עריכה]
הפרק השלישי, Von der Jugend ("על הנעורים"), הוא תיאור חי של הסצנה הקלאסית והסטריאוטיפית של סין הקדומה, ובו ביתן חרסינה, בריכות משקפות נופים, חיות אקזוטיות ואנשים שותים תה. יש בו ניגוד מוחלט להלך הנפש של הפרק הקודם, אבל מהלר משמר גם את הטקסט המדויק שלו. ייתכן שהסיבה לכך היא, שמאהלר נהנה מן התמונה של טבע מאושר וחפצים נאים, אבל ייתכן גם שתמונה רשמית כזאת היא בדיוק ההיפך מן ההצהרות בפרק הקודם. המוזיקה בפרק זה מבטאת בפירוש מאמץ להשיג גם היא צליל סיני אופייני, רשמי, כמו התיאור המילולי. אם כי אינה פנטטונית באופן מלא, המלודיה הראשית והמלודיה המקבילה מתקרבות לכך מאד, ואם לזכור, שהפרק נפתח בתבניות פנטטוניות כאלה בצלילים הגבוהים של כלי הנשיפה מעץ, הרי שמהלר הצליח בהחלט להנציח את הצליל האוריינטלי המפורסם על בוריו. עם זאת, מידה רבה מן הסגנון האופייני שלו עצמו מעורבת בפיתוח המוטיבים הללו, והמיזוג נשמע טבעי. הודות לאופן סידורו של הפרק הזה, העובדה שהדמויות בתמונה הסינית הקלאסית הזאת דוברות גרמנית איננה נשמעת מוזרה מדי.
הסקרצו האמיתי של היצירה הוא הפרק החמישי, ששמו "Der Trunkene im Frühling" ("השיכור באביב"). הדובר בפרק זה כבר שיכור כלוט ומדבר על הטבע סביב מבעד לערפילי שכרונו. במובן זה, אפשר לראות בו שיר לוויה ל"Das Trinklied vom Jammer der Erde" - המספר הספיק כבר להניס במשקה את חרדת קוצר ימיו, ומתענג על חייו, אולי מעל למידה, בהילולת שיכורים, "תנו לי ואשתה!" גם מבחינה מוזיקלית, פרק זה חוזר אל הפרק הראשון בשימוש שהוא עושה בנושא הקרן, המזכיר את מוטיב הפתיחה. השימוש של מאהלר בשינויי קצב בפרק הזה מבריק. נוסף למקצבים מנוגדים, עליזים ומועדים, הקצב עצמו משתנה כל כמה תיבות, לשום קצב אין למעשה שום קשר לזה שקדם לו והשינויים פתאומיים, שרירותיים ובלתי צפויים, ממש שכרות בהתגלמותה. גם צבע הטון משתנה עם שינויי הקצב הללו, ושילוב קו של כינור סולו, המצטט לפעמים יצירות קודמות של מאהלר (הסימפוניה השביעית) מלמד על הלך נפש מבולבל בנוסף להתנודדות השיכורים, המהווה, לדעת רבים, דרך אפקטיבית מאוד לגוון את הצליל.
הפרק השישי[עריכת קוד מקור | עריכה]
הפרק האחרון של היצירה מוכתר בשם "Der Abschied" ("הפרידה"), והוא משתווה באורכו לחמשת הפרקים הקודמים ביחד. הטקסט שלו לקוח משני שירים שונים, העוסקים שניהם בעצב שבפרידה מחברים, הנשארים מאחור. בעוד השירים המקוריים מטפלים בנושא, קרוב לוודאי, באופן מילולי יותר, במשמעות של יציאה למסע וניתוק מחברים ומן הסביבה המוכרת, ברור שמאהלר התייחס לדימוי זה במובן של פרידה מן החיים, ובהתאם לכך צירף וערך את הטקסטים המקוריים. מדכא ככל שנושא זה עשוי להיות, התוספת של כמה שורות מקוריות לחלוטין מצד מאהלר לסוף השיר הינה אופטימית, למעשה, בהשקפתה על יפי הטבע:
מאהלר כתב על "השיר על הארץ": "אני חושב, שזהו כנראה החיבור האישי ביותר שיצרתי עד כה". אחרים אומרים על מוזיקה ככלל, שהיצירות הטובות ביותר מאפשרות למאזין להשקיף אל תוך אישיותו של המלחין ורוחו. "השיר על הארץ" מגלה ללא ספק לא מעט על גוסטב מאהלר עצמו. אף כי "הפרידה" היא האמירה האישית הישירה ביותר ביצירה, הרי כל ששת פרקיה מציגים לראווה את כל הסגנונות המוזיקליים שלו, ובחירת הטקסט מלמדת על תהליכי המחשבה שלו, מפחד המוות הטבוע בו עמוק אל אהבתו העמוקה לא פחות, אך הילדותית, לפשטות וליופי שבטבע. יצירה המציגה את המלחין כאדם וכמוזיקאי, הן בנפרד והן כשלמות אחת, הינה מבריקה באמת.
אוחזר מתוך "https://he.wikipedia.org/w/index.php?title=השיר_על_הארץ&oldid=20291193"	קטגוריות: יצירות מאת גוסטב מאהלריצירות על פי שירי משוררים	תפריט ניווט
EnglishAlemannischCatalàDanskDeutschΕλληνικάEsperantoEspañolفارسیSuomiFrançaisGalegoItaliano日本語한국어NederlandsPortuguêsРусскийSimple EnglishSlovenčinaSlovenščinaСрпски / srpskiSvenska中文粵語	עריכת הקישורים	דף זה נערך לאחרונה ב־2 במרץ 2017, בשעה 13:19.