ספיריטס: ריק רובין, מפיק העל ששינה את פני המוזיקה המודרנית - וואלה! גבר
ספיריטס: ריק מידאס
ריק רובין הוא אחד האנשים שהשפיע יותר מכל אחד אחר על המוזיקה שאתם שומעים ב-30 השנים האחרונות. מהביסטי בויז של שנות ה-80 ועד אדל היום, הגאון המזוקן הפך כל זבל לזהב
ירון רוולסצ'י יום רביעי, 24 ביולי 2013, 15:05
ריק רובין (צילום: GettyImages)
ביסטי בויז, אדל ,שאקירה, מטאל, היפ הופ וג'וני קאש. תסתכלו רגע על השמות האלה ותשאלו את עצמכם מה כבר יכול לחבר בין כל כך הרבה קצוות מוזיקליים שונים? אם אין לכם תשובה, הענק המזוקן שמביט בכם מהתמונות כאן, ישמח לספק לכם אחת כזו. ריק רובין, מפיק העל ואחד האנשים הכי חשובים בתולדות המוזיקה המודרנית.
את חייו של הילד שגדל על הביטלס והתאהב בהמשך ברוק הכבד של שנות ה-70, שינתה לבסוף מוזיקת ההיפ-הופ אליה נחשף בתחילת שנות ה-80 בניו יורק והייתה זו שגרמה לו להקים את חברת התקליטים Def Jam מבלי לדעת שהוא בדרך לשנות את פני המוזיקה לנצח.
אחרי סינגל מוצלח של LL Cool J, שיחררה החברה את סינגל הבכורה של להקה אלמונית בשם הביסטי בויז; חבורה של צעירים לבנים ששילבו בצורה מבריקה בין היפ-הופ לרוק. ההצלחה הייתה מיידית ו-Def Jam הפכה לאחת מחברות התקליטים הגדולות והמשפיעות ביותר באמריקה.
עם תחילת שנות ה-90 הפך רובין לאחד המפיקים הכי מבוקשים בתעשיית המוזיקה עולמית, עבד והפיק כמעט לכל אומן בכל ז'אנר מוזיקלי אפשרי, פרש מדף ג'אם, הקים חברת תקליטים חדשה, הצטרף לענקית המוזיקה 'קולומביה', עזב גם אותה, וזכה בשבעה פרסי גראמי כשערוץ MTV מכריז עליו ב-2007 כמפיק המוזיקלי הכי חשוב ב-20 השנים האחרונות.
פרדריק ג'יי רובין נולד לזוג הורים יהודים בניו יורק, במרץ 1963. הוא מעולם לא התייחס יותר מדי או חש קרבה מיוחדת לדת, ומאז ומתמיד הגדיר את עצמו כאתאיסט.
בזמן לימודי התיכון שלו, אחרי שכבר נחשף לטירוף הביטלס והתאהב במוזיקה של להקות כמו לד זפלין ו-AC/DC הוא התחבר לאחד ממנהלי המחלקה המוזיקלית בתיכון, שנתן לו שיעורים בגיטרה, לימד אותו לכתוב שירים ועזר לו להקים את להקת הפאנק, שהפכה עם השנים לניסיון המוזיקלי הראשון בו התעסק: The Pricks.
הפופולאריות של הלהקה לא התרוממה ורובין סיפר ששיא ההצלחה שלה היה כשהופיעו במועדון ההופעות המיתולוגי CBGB במנהטן והורדו מהבמה עם קריאות בוז לאחר שני שירים בלבד. מהלך שתוכנן על ידי רובין וחבריו כדי ליצור באזז, פעולה שלא הצליחה יותר מדי והלהקה פורקה בלי שהגיעה לשום הישג מוזיקלי משמעותי.
לאחר סיום לימודי התיכון ועם תחילת לימודיו באוניברסיטה, ניסה רובין להתחבר עם שאר המוזיקאים שלמדו יחד איתו באוניברסיטת ניו יורק, אבל אלו התרחקו ממנו בזלזול אחרי שהאשימו אותו שהוא חסר ידע מוזיקלי ולמעט מספר אקורדים שידע לנגן על הגיטרה אין לו מושג מוזיקלי, עניין שבחלקו היה נכון לאחר שהוא עצמו הודה שמעולם לא למד מוזיקה בצורה מקצועית, הצד הטכני פחות מעניין אותו, הוא פשוט מעריץ של מוזיקה.
למרות הזלזול שחווה מצד ה"מוזיקאים המקצועיים" הוא לא הניח לזה להשפיע עליו יותר מדי, והקים את להקתו השנייה, Hose, להקת פאנק אותה יצר כי רצה לעשות בעצמו את המוזיקה שהוא אוהב. סמוך להקמת הלהקה ייסד רובין את חברת התקליטים הצנועה Def Jam, כל זאת עוד בזמן הלימודים, והשתמש במכשיר ההקלטה של האוניברסיטה על מנת לשחרר את הסינגל הראשון והבלתי רשמי של החברה החדשה, שהיה באופן טבעי שיר של להקת הפאנק אותה הקים.
באופן מפתיע, השיר עורר הדים והלהקה יצאה לסיבוב הופעות שנע בין ניו יורק לקליפורניה וכלל גם הופעות חימום לכמה להקות רציניות כמו ה-Meat Puppets. סיבוב ההופעות, יחד עם התערבבות המוזיקלית שבאה בעקבותיו, היו אלה שהכירו לרובין את המפיק Jazzy Jazz, דיג'יי ומפיק היפ הופ שהיה זה שחשף בפני רובין את סצנת ההיפ הופ שבדיוק עשתה את צעדיה הראשונים בעולם המוזיקה האמריקאי. רובין האזין, קיבל סטירה תרבותית, והחליט שהוא משנה כיוון.
אחרי סינגל ראשון אותו שיחרר עם ג'אז לזמר T la Rock , הכיר רובין, שוב באמצעות ג'אז, את האמרגן ראסל סימונס. רובין סיפר לסימונס שהוא מחפש דרך להפוך את Def Jam לחברת תקליטים מובילה, סימונס הקשיב וקיבל, השידוך יצא לדרך כשההחלטה הראשונה של שני השותפים החדשים הייתה להמשיך יחד, אבל להשאיר מחוץ לתמונה את ג'אז.
Def Jam יצאה לדרכה הרשמית בזמן שרובין עוד שקד על לימודי האוניברסיטה שלו, אבל לא נתן ללימודים להפריע להשקיע את עיקר זמנו בשחרור הסינגל הראשון והרשמי של החברה בהרכבה החדש: 'I need a beat' של LL Coll J.
הסינגל הפך ללהיט היסטרי, ורובין עצמו יצא לחיפושים ברחבי ניו יורק כדי לחפש את אמן ההיפ-הופ הבא של החברה. באחד מטיוליו הוא הגיע להופעה של הביסטי בויז, חבורה של צעירים לבנים ואלמונים שבדיוק הוציאו את אלבומם השני שהיה ברובו פאנק עם נגיעות צנועות של ראפ ורגאיי. הרעיון של צעירים לבנים שעושים מוזיקה שחורה נראה באותו רגע לרובין כמו הדבר הכי גדול בעולם, והוא החתים מיידית את הלהקה על חוזה הקלטות.
כמו שההיסטוריה המוזיקלית שכולכם מכירים מספרת, רובין צדק. הביסטי בויז הפכו לאחת האבנים הכי פורצות דרך בתולדות המוזיקה בכלל וההיפ הופ בפרט, ויחד עם ההצלחה של אל אל קול ג''י, הפכה Def Jam באמצע שנות ה-80 לאחת מחברות התקליטים הכי מצליחות באמריקה, כשרובין עצמו, מפיק את כל אלבומי החברה ומכניס אופי וסגנון הפקה חדשים לתרבות המוזיקה העולמית.
בשנת 1987, דף ג'אם כבר הפכה למפלצת הפקה מוזיקלית שכללה אמנים כמו פאבליק אנמי, וורן ג'י, פוקסי בראון ועוד לא מעט אמני היפ הופ מובילים באותה תקופה. להקה נוספת שהייתה חתומה תחת החברה, Run Dmc (בה היה חבר אחיו של סימונס, ג'וזף) הייתה זו שבעצתו של רובין, הקליטה שיר יחד עם ארוסמית' (Walk this Way) והיה שילוב מבריק בין ראפ לרוקנרול, התניע חזרה את הקריירה של אירוסמית' ויצר מהפכה במוזיקה באותם ימים, אחרי שהעולם הבין ששני סגנונות שונים כל כך, משתלבים בקלות ובהצלחה.
שנה לאחר המהפכה, נאלץ רובין לפרוש מ-Def Jam לאחר סכסוך פנימי בחברה, פינה את מקומו לבחור בשם ליאור כהן, ועזב לקליפורניה, שם הקים את חברת התקליטים החדשה שלו: Def American. המעבר לקליפורניה והדרך החדשה החזירו אותו להתעסק שוב בסגנון איתו התחיל, ולצד הפקות לאמני היפ הופ הוא חזר להפקת אלבומי רוק ומטאל כמוSlayer ו- danzig.
במהלך השנים שניהל את Def Amrican הפיק רובין להקות ואמנים רבים, אבל שניים מהם הם אלה שמזוהים איתו יותר מכל; הראשונים היו ה- Red Hot Chilli Peppers, להם הפיק את אלבומם החמישי Blood Sugar Sex Magik , אחרי ארבעה אלבומים פושרים, והפך אותם לסנסציה עולמית אחרי שכיוונן וחידד להם את הסגנון המוזיקלי. השני היה ג'וני קאש, אותו לקח כפרויקט הפקה אישי, והוכיח שוב את יכולות ההפקה הורסטיליות והמשובחות שלו, אחרי שהמליץ לזמר הקאנטרי המזדקן, להקליט אלבום קאברים. האלבום הפך להיסטריה, התקבל באהבה על ידי המבקרים וזכה בפרס הגראמי על אלבום הפולק של שנת 1994.
לאחר ששינה את שם החברה ל-American Recordings והמשיך להפיק אמנים כמו מיק ג'אגר, מטאליקה, שאקירה ואחרים לאורך כל שנות ה-90 ותחילת האלפיים, עזב לבסוף את החברה כדי להתמנות ב-2007 לראש מפלצת התקליטים Columbia Records שם המשיך במלאכת ההפקה המופלאה שלו עם אמנים כמו לינקין פארק, U2 והרד הוט כמובן. הוא זכה בפרסי גראמי שונים על עבודות עם מטאליקה, ניל דיימונד, וכמובן האלבום הכי מצליח בשנה שעברה, "21" של אדל, כשהוא מוכיח שוב לעולם את הכישרון המשוגע שלו שחוצה מגדרים וז'אנרים מוזיקליים.
עם תחילת 2012 עזב רובין את Columbia Records, החזיר לחיים את חברת התקליטים האישית שלו ובשנה וחצי האחרונות המשיך להפיק אלבומים ללא הפסקה, כשהאלבום האחרון אותו הפיק, Yeezus של קניה ווסט, שוב הרעיד את העולם. תוך כדי הוא עובד במרץ על האלבום החדש של מטאליקה, שיצטרף למאות האלבומים והאמנים אותם הפיק הגאון המוזיקלי שנבחר בסופו של דבר, באופן הגיוני לגמרי, לאחד ממאה האנשים הכי משפיעים בעולם של המגזין TIME.
רובין לא נישא מעולם, וככל הנראה מערכת היחסים הכי רצינית שלו לנצח תהיה עם המוזיקה בלבד.
מה לקחת ממנו
"הייתי מועמד לפרס הגראמי על מפיק השנה והפסדתי לריק רובין, שוב. האמת? זה מישהו ששווה להפסיד לו". (הזמר והמפיק Will I Am)
מה להשאיר אצלו
את האלבום שהפיק ב-1999 לפליטת הספייס גירלס, מלאני סי.
ספיריטס: האנשים ששינו לכם את העולם בזמן שנמנמתם
נשות הכדורגלנים: אשתו הטרייה של צ'אבי לא מפחדת גם מבר רפאלי
מעושרים: המיליארדר הקמצן שהתגרש ארבע פעמים