על מזרחיות והקשר שבין חינוך וזהות – מתי שמואלוף
פורסם ע"יMati Shemoelof 10 בפברואר 2006 14 בספטמבר 2012 פורסם בכלליתגים: arrested development
המיזרחים בישראל דוכאו דרך מערכת החינוך הציונית-אשכנזית שלא נתנה ועדיין לא נותנת לילדיה מצד אחד זווית חיובית על החיים במדינות ערב בפרט ובמיזרח התיכון בכלל ומצד שני לא נותנת לילדים התמודדות עם השוליות של זהותם במדינה של ריבוי תרבויות ללא רב תרבותיות. ארה"ב האזינה למחאות השחורים בארה"ב, שנשמכו משנות החמישים עד שנות השבעים והסכימה לכלול את הנרטיב השחור להיסטוריה האמריקאית ואת גיבורי התרבות, השירה, והספרות השחורה ועוד מכלול מרכיבים היוצרים ונותנים מענה לזהות השחורה בתוך הזהות האמריקאית הרפוליקאית-דמוקרטית.
בישראל בשנות ה-2000 עדיין לא ניתן מענה לזהות המיזרחית. ההיסטוריה מסופרת דרך הנרטיב הציוני שנשען על הסיפור האוריינטליסטי של הצלת היהודים-הערבים מפני התרבות הערבית המנוונת והגוססת שרק רדפה אותם בפוגרומים איומים ואף שיתפה פעולה עם הנאצים. השירה המיזרחית כמעט ולא מקבלת את מקומה, ארז ביטון או רוני סומק הם הביטוי המאוחר להתעוררות המבנה ההגמוני בשירה המזרחית אך ברכה סרי או שלי אלקיים או לב חקק או עדה אהרוני ומשה בן הראש ואחרים לא מקבלים את מקומם הראוי לתלמידים הצעירים. בסיפורת המיזרחית גם לא ניתן מספיק מקום לסופרים/ות המזרחים/יות, וחשוב לי להעיר שכמו בשירה המזרחית, ישנו ערך מוסף ללמד את הסופרים/ת המיזרחים/יות, כי שפתם והוויתם מביטה בהשלמה לעולם הערבי ועם זאת מצביעה על שינוי הזמן, סופרים/ות כמו שמעון בלאס, או סמיר נקאש או שושנה שאבו וז'קלין כהנוב ואחרים/ות לא מקבלים את מקומם הראוי בסיפורת הנלמדת בבית ספר. במקום שוב ושוב נלמדים הסופרים הציונים, שלא מבטאים נכונה את התרבות המזרחית.
הגיבורים המזרחים בהיסטוריה, כמו דוד בן הראש, מנהיג מרד ואדי סאליב, שמממאבקו יכולנו ללמוד רבות על הדמוקרטיה בישראל, ועל שאיפתו לשוויון על ידי עמידה על הזכויות של המעמד הנמוך אל מול העשירים. הפנתרים השחורים שיכלו בשקט ללמד אותי ושאר תלמידי ישראל על הדמוקרטיה ועל שינוי חלוקת העוגה למען הציבור בארץ, גם לא נלמדים בישראל ובמקום זה מאבקם מודחק לשולי ההיסטוריה הציונית. במקום זה התלמידים המיזרחים לא מוצאים את עצמם כשהם מסתכלים בראי ומנסים בכל דרך למחוק את זהותם, כשהם מביטים בבורכוב או בבן גוריון ובעצם כשהם מביטם על מצבם בשולי החברה הישראלית ביחד עם האזרחים הפלסטינים אזרחי ישראל. השיעור הסוציולוגי על המבנה החברתי בישראל לא נלמד בכיתות וכך נוצרות שכבות שלמות של תלמידים שלא מכירים את הערך הסוציאל-דמוקרטי לחתירה לשוויון לצדק ולרב תרבויות של המיזרחים הביקורתיים בישראל ובמקום זה הם חיים בזהות שאולה ובזהות מחוקה.
לצערי מערכת החינוך לא דואגת באמת לזהות המיזרחית (בניגוד לאומנים המיזרחים שדואגים להטעין את הזהות המזרחית בתכנים חיובים) לתוכנה ובכך היא מתעלמת מהשוני האתני של תלמידיה. לסיכום מי ייתן ועם כניסת התרבות השחורה של ההיפ-הופ ומודלים השחורים של פעולה ישירה, יוכלו הצעירים המיזרחים ללמוד על זכות למאבק לשוויון הזדמנויות ותהיה לנו איזו להקת כמו arrested development מעיירות הפיתוח שתצעק : revolution בישראל.
מאמר הדעה התפרסם לראשונה ב"מעקב-חינוך" בתאריך ה-25.08.2004