גואטמלה: אגם אטיטלן וסביבתו - GoTravel
חגיגה של צבעים באגם אטיטלן
הדרך משדה התעופה של גואטמלה-סיטי הבירה או מאנטיגואה הקולוניאלית נמשכת 147 קילומטרים או כשלוש שעות נסיעה שבסופן תגיעו לשפת האגם. הדרך מתפתלת בין כפרים חקלאיים במישור האלטיפלאנו הגואטמלי בגובה של כ- 1,500 מטר מעל פני הים. אחרי שהרכב טיפס למעבר ההרים לוס אנקוואנטרוס תחלפו על פני העיירה סולולה וכאן נכונה לכם ההפתעה הגדולה.
לא לחינם העיזו וכינו את אגם אטיטלן "אחד האגמים היפים בעולם" ואת גואטמלה "ארץ הקשת בענן". בגובה 1,562 מטר מעל פני הים, מזג האוויר האביבי והגשמים הפתאומיים, הופכים את האגם הכחול כל כך למוקף ברקע ירוק שרק מבליט את צבעו הנהדר. כל זה על רקע שלושה הרי געש נישאים, טולימאן, אטיטלאן וסאן פדרו, מוקפים תדיר ברעמת עננים בלבן ואפור. לחגיגת הצבעים מתווספת חגיגת הלבוש של המקומיים. לכל כפר יש את סגנון, צבע ואפיון מיוחד משלו. כבר ממרחק תוכלו לזהות את נשות סן-אנטוניו-פלופו עם הסרטים המגולגלים סביב צמתן, או את הכובע המלופף של נשות סנטייגו-דה-אטיטלן. הכל בשלל צבעים ורקמות פרחים וציפורים. הרגשה של פסטיבל בכל ימות השנה. כמעט ושכחתי להזכיר את החיוך הקבוע שלא יורד מפניהם של תושבי האגם החביבים, החיים קשים לטעמם אבל עדיין יפים.
כתבה על אגם אטיטלן
כפרים סביב סביב אגם אטיטלן והעיירה צ'יצ'יקסטננגו, בה מתקיים אחד השווקים הגדולים בגואטמלה
פנחצ'ל - המקום של הגרינגוס
כאשר סיימתם להתפעל מהנוף, כבר אתם בפאתי העיירה הגדולה לשפת האגם, זו הנקראת פנחצ'ל (Panajachel), או בעגה המקומית "גרינגו-טנאנגו", המקום של הגרינגוס, הזרים. הסיבה לשם הזה היא יופיו של המקום, שגרם לזרים רבים להשתקע כאן ולאחרים לבלות כאן תקופות ארוכות בבטלה נעימה, בין הכפרים השלווים ובין הבארים ההזויים של העיירה הנעימה הזו. קפה טוב בבוקר, תבשיל פירות ים או דג צלוי בצהרים, רום צלול ומוזיקה לטינית טובה בערב, מה עוד יכול לבקש לעצמו בן האדם בגן העדן.
לינה בעיירה פאנחצ'ל
אגם אטיטלן (צילום: Guillermo Ramírez )
המיתוס של בני שבטי המאיה מספר כי האדם נברא על ידי האלים שלוש פעמים. האלים בראו את האדם בלילה לפני שעלה היום. על פי המיתוסהאלים היו צריכים לברוא את האדם כדי שזה יסגוד להם ויקיים אותם על ידי התפילות, הטקסים והקורבנות שלו. הם חששו כי אם יעלה האור טרם בריאת האדם הם ימותו וייעלמו מן העולם. בפעם הראשונה בראו את האדם מאדמה, מבוץ, כפי שיוצרים את הכלים. אך האדם הזה נמס במים ולכן לא יכול לנוע ובודאי שלא לעבוד אותם והאלים השמידו אותו. בפעם השנייה הוחלט לגלף את האדם בעץ, כמו הדוגיות או הפסלים הגדולים. אדם העץ אמנם נע ודיבר אך לא הייתה לו נפש וגם לא מחשבה והוא נע חסר כוון ומטרה בעולם. או אז החליטו האלים לשלוח מבול ולחסל אותו, המים הציפו את האדמה ורק מעטים שהצליחו לשרוד עלו אל העצים וברחו והם הקופים שנמצאים שם עד היום. בפעם השלישית אמרו המכשפים כי יש לברוא את האדם מתירס. וכך נברא האדם מגרעין של תירס ודמו הוא שיכר התירס. אדם זה נברא והחל מקיים את האלים בטקסיו וקורבנותיו המוקדשים לאלים. אז עלה השחר והאלים ניצלו והם באים לעזרת האדם ומקיימים אותו ואת העולם כפי שהוא מקיים אותם.
כתבה על בני המאיה
אגם אטיטלן יושב בתוך לוע עצום ( 188 ק"מ) של הר געש עתיק, חלק משרשרת הרים החוצה את מרכז אמריקה מצפון מערב לדרום מזרח. כאשר הגיעו לכאן בתחילת המאה ה- 16 הספרדים בראשות פדרו-דה-אלבראדו ועוזריו האצטקים, הם חיפשו מתכות יקרות. כאשר לא מצאו דבר החלו כובשים כפר אחר כפר על מנת להפוך את המקומיים לעבדים בחוות הספרדיות ובמנזרים שהוקמו בעיר אנטיגווה הסמוכה. התושבים לחמו בעוז והתנגדו לפולש הספרדי, אך עדיפות הסוסים והנשק החם יחד עם הצבא האצטקי המיומן שפעל לצד הספרדים, הכריעו את הכף. רבים נהרגו בחרב, אחרים מתו ממגפות ומחלות אליהן לא הורגלו ונגדם לא חוסנו. הספרדים אסרו את הפולחן העתיק, ניפצו פסלים.
תושבי הכפרים המקיפים את אגם אטיטלאן הם היום נוצרים, קתולים ברובם, אך ממשיכים עד היום לקיים בטקסיהם העתיקים את אליהם המקורים, אלי המאיה. בכפרים גרים אינדיאנים צאצאי המאיה, צאצאי התרבות העתיקה בת 3,700 שנה, במהלכן עברו סודות הטקסים משמאן לשמאן ומאב לבנו. האזור מחולק לשלושה שבטים שונים הדוברים שפות שונות וחלקם ביחסים עוינים עד כדי אלימות. האינדיאנים חיים בעיקר מחקלאות גידול קפה, תירס, חיטה, בצל, קטניות, עגבניות, פלפלים ופרחים ודייג באגם.
מרכז העולם של האגם
אם הדולר מצוי בכיסכם, צאו מפנחצ'ל והתמקמו במלון אטיטלן, הממוקם מצפון לעיירה על שפת האגם. זהו מבנה דו קומתי מאופיין בעשרות פסלים ושאר חפצי אומנות קולוניאליים המשרים אוירה של המאה ה- 16. החדרים פונים לנוף האגם והרי הגעש והכל מוקף בגן פורח שבמרכזו בריכה סביבה מטיילים תוכים וטווסים צווחניים. בעלת המקום היא אמריקאית מטקסס שעזבה הכל, נישאה לגואטמלי ומצאה כאן את שלוותה. סמוך למלון נמצאת חוות סאן-בואנונטורה, חוות קפה עצומה בתוך צמחייה טרופית סבוכה שהפכה לשמורת טבע. במקום מרכז מבקרים, חוות פרפרים, מקלט לציפורים בסכנת הכחדה וגם גן סחלבים.
מי שרוצה להיות קרוב לעניינים יוכל כמובן ללון באחד מעשרות בתי המלון, אכסניות או קמפינג שמציעה פנאחצ'ל. ברחוב הראשי של העיירה תמצאו בתי אוכל, מסעדות, בארים, דיסקוטקים ומעין שוק של חנויות מזכרות לרוב. במורד הרחוב הראשי נמצא הנמל ומכאן תוכלו לשוט לכל אחד מהכפרים סביב האגם. בנמל הקטן גם עשרות מסעדות המציעות דגים ופירות ים בתוספת נוף האגם בחינם. בערבים ובסופי שבוע תוכלו למצוא כאן מקומות בהם מנגנות להקות קטנות מוסיקה לטינית טובה לתוך הלילה. כאן גם תוכלו לשכור קיאק לסיור באגם, אופנוע ואופניים לטיול בין הכפרים ורכב, אם חשקה נפשכם לנסוע לשוק המפורסם של צ'יצ'יקסטננגו (Chichicastenango) (ראה פירוט בסוף הכתבה), או לרדת לתפוס ראש בחוף האוקיאנוס השקט, מרחק כשעה נסיעה מהאגם. כאן תוכל למצוא שירותי אינטרנט ודואר, להחליף כסף, לשנות כרטיסי טיסה ואף ללמוד בבית ספר לספרדית. בהחלט מרכז העולם של אגם אטיטלן.
אחד הכפרים סביב אגם אטיטלן (צילום: Guillermo Ramírez)
לראות את ישו בחצאית
בכפרים המיוחדים סביב האגם ניתן לבקר בנסיעה ברכב, בהליכה ברגל או בשייט ספינה על האגם. הכפר סנטה-קתרינה פלופו (Santa Catarina Palopó) נמצא בהמשך הכביש, לא יותר מארבעה ק"מ מפנחאצ'ל. בכפר תמצאו נשים אורגות צעיפים ו"וויפיל" (Huipil ) מעין אריג רקום הנלבש על גבי הבגדים כמו פונצ'ו ומאפיין בצבעיו ובדוגמאות שלו את הכפר ממנו מגיע הלובש. בסאן-אנטוניו-פלופו (San Antonio Palopó) ריח הבצל מורגש עם ההגעה. אם חשבתם שזהו רק משב רוח המגיע ממישהו שחלף עם בצל, התבדיתם. כל הכפר הזה מגדל בצל בטרסות מעל האגם. בין הבתים וסביב הכפר לא תראו אלא עלי בצל מבצבצים ונותנים לכל אוירה של סלט ירקות דחוס.
הגברים המקומיים בחרו לאוורר עצמם ולובשים חצאית שחורה עם פסים ונראים מאוד מרוצים מכך. הנשים מגלגלות צמתן סביב הראש וקושרות אותה עם חוטים צבעוניים רקומים. הנשים כאן מתמחות באריגת צעיפים ומטפחות בצבעים מדליקים ומשווקות אותם במרץ רב לכל גרינגו מזדמן. בחלקו הגבוה של הכפר נמצאת כנסייה יפה מהמאה ה- 17 בה אפשר לראות פסל של ישו הלבוש כבני הכפר בחצאית המפורסמת.
זהו גם מיקום נפלא לתצפית על האגם והרי הגעש ולקניית מטפחות מהנשים שטמנו לכם מארב ביציאה מהכנסייה. סאן-לוקאס-טולימאן (San Lucas Tolimán) הוא המקום הנכון לחלץ את העצמות ולצאת לטיפוס חוויתי על הרי הגעש אטיטלאן ( 3,535 מ') וטולימאן ( 3,158 מ'). במקום גם בתי מלון פשוטים בהם אפשר להתאכסן לאחר הטיפוס.
כתבה על עיירות סביב אגם אטיטלן ואטרקציות נוספות בגואטמלה
בירכת האל מאשימון
סנטייגו-דה-אטיטלאן (Santiago Atitlán) הוא ללא ספק הכפר המעניין ביותר סביב האגם. כנסייה עתיקה משנת 1547, האריגים המיוחדים, הכובעים המגולגלים של התושבים, השוק העשיר, ההיסטוריה של כפר שלא היה מוכן ליפול בידי הספרדים ובעיקר, הצבעים והריחות של "משהו אחר".
בסנטייגו-דה-אטיטלן נמצא אחד ממקומות הפולחן או העלייה לרגל המעניינים של גואטמלה. הפלגה של כשעה מפנחאצ'ל מביאה אותנו לנמל הקטן של סנטייגו. עשרות ילדים מציעים לכתוב את שמכם על עט או למכור לכם אריגים ומזכרות. בקשו את אחד הילדים להוביל אתכם לביתו של מאשומון או סאן-סימון. על פי פרופ' נחום מגד זהו פולחן אלילי המושאל מהתרבות האפריקאית, בעקבות מנהלי העבודה האפריקאים שהובאו לחוות ורדו בחוזק יד במקומיים.
בתוך חדר צר של משפחה מקומית תמצאו את מקדש הפולחן למלך השמאנים, האל מאשומון. זהו פסל עץ בגובה של כתשעים סנטימטר, לבוש חליפה מהודרת וחובש מגבעת מקומית לבנה ועל צווארו נופלים סרטים צבעוניים רבים. משני צידיו יושבים גברי המשפחה המשמשים ככוהנים ושמשים. כדי לקבל את ברכתו של מאשימון יש לרכוש בחנות הסמוכה נרות בגדלים וצבעים שונים, הכל לפי הצורך וסוג הברכה. כדי לעשות לו מצב רוח טוב מומלץ להוסיף גם איזו חבילת סיגריות ולמה לא כבר גם בקבוק רום קטן? שיהיה! קטורת כמובן היא מוצר בסיסי והעשן לא חדל להקיף את המאשימון לרגע. אחרי שהתפאורה מוכנה יושיב אתכם הכוהן מול מאשימון, וכך בנענעו את כלי הקטורת לכל הכיוונים, בדיוק כמו הכומר הקתולי בכנסייה, יחל המונולוג. הכוהן יוכיח את מאשימון, יבקש ממנו עזרה והתייחסות ולעיתים אף יצעק עליו בכעס רב: "איך אתה לא עוזר לו? הוא הגיע ממקום כה רחוק, מאדמת ירושלים, טס במטוס, נסע באוטובוס ובסירה, תראה איזה מאמץ, אתה חייב לעזור לו!!" אחרי כזו ברכה מובטח לכם המשך טיול בטוח ורגוע, עם מאשימון אף אחד לא מתעסק פה באזור.
ההיפים של גואטמלה
לכפר סאן-פדרו-לה-לגונה (San Pedro La Laguna) תגיעו כשתרצו קצת שלווה ו"התבוננות פנימית". כאן תוכלו לנפוש בקמפינג או בבקתות חביבות עם כל הנוחות ולבלות בעשרות הבארים והמסעדות של הכפר. שיעורי יוגה ומדיטציה, מסאז'ים ושחרורים, כל זה על רקע האגם הכחול וההרים הירוקים. גם כאן יש קהילת זרים מכובדת, קבועה ומזדמנת וכפי שהבנתם כבר זו קהילה מהסוג הדרווישי, מוצ'ילרי, או כפי שמכנים אותם כאן עדיין: "היפי". בסאן-פדרו תוכלו לשכור אופניים או סוסים כדי לצאת לטיולים בסביבה, כמו למשל לעלות לכפר סנטה-מריה-ויסיטאסיון (Santa María Visitación), משם נשקפים נופים מופלאים. מסאן-פדרו גם אפשר לצאת לטיפוס על הר הגעש בשם זה ( 3,020 מ'), ואחר כך גם לקבל לגיטימציה לכמה ימי מנוחה לשחרור השרירים התפוסים.
בצד הצפון מערבי של האגם ישנה צפיפות כפרים יחסית וכולם נקראים על שם קדושים נוצריים. בסאן-חואן תוכלו למצוא דמות נוספת של מאשימון, בן דוד של המקור מסנטייגו. בסאן-פאבלו אפשר לרכוש ערסלים המיוצרים במקום מסיב טבעי ובסאן-מרקוס תמצאו מרכז יוגה המקיים סדנאות ושיעורים. המשך הקפת האגם יביא אתכם חזרה לנקודת היציאה ומקום התאוששות מצוין - העיירה פנאחצ'ל.
הצעות לסיור בכפרים ובשווקים של אזור אטיטלן
אזור אטיטלן גדוש ומלא בשווקים עליזים וצבעוניים. אריגים, ערסלים, מסכות, פסלים, עגבניות ובצלים, קטורות ופרחים לפולחן, טורטייות, מלונים, אננס ואבטיחים. גם כמה תרנגולות וחזירים.
סולולה (Solola) - שוק כפרי חקלאי בימים שלישי ושישי.
העיירה סולולה הסמוכה לפנאחצ'ל היא עיר המחוז החקלאית. בימי ג' ו – ו' נאספים לכיכר העיר חקלאים וסוחרים מכל כפרי הסביבה ובאים להציע את מרכולתם בשוק בכפרי הגדול בסביבה. אווירת חג והפנינג מקומי מורגשים באוויר בסיסמאות השוק. מעגלים מעגלים הם נקבצים סביב מוכרי תרופות הפלא וחידושי הטכנולוגיה של קילוף תפוח האדמה. דוכני רולטה ושולחנות מזון מגרים. כאן לא תמצאו מזכרות או מוצרים לתייר. נעליים כלי עבודה וירקות, קמח דגים וסבונים, אלה המוצרים של השוק המקומי הזה. חברות טיולים היו מכנות אותו שוק אותנטי ולא תיירותי, משאת נפשו של כל תייר מערבי חובב צילום.
צ'יצ'יקסטננגו (Chichicastenango) - שוק עצום כולל מוצרים חקלאיים, אריגים, מסיכות, עתיקות ומזכרות לתיירים בימים חמישי וראשון. אולי השוק המפורסם והצבעוני ביותר במרכז אמריקה, השוק של צ'יצ'יקסטננגו או בקצרה "צ'יצ'י". כבר מערב השוק מורגשת תכונה בכביש המוביל לעיירה. מאות משאיות עושות דרכן לשוק כשנשים וגברים פורקים מהם ערימות סחורה ומקימים דוכנים במיומנות. בבוקר השוק אין להכיר את הרחבה הגדולה מול הכנסייה. מאות דוכנים מכסים את הכיכר וגם מדרגות הכנסייה מכוסות במוכרות הפרחים ובמדליקי הקטורות, בדרך לטקס פגאני בכנסייה הקתולית של צ'יצ'י. סיור קצר בשוק גורם לסחרחורת ורצון מיידי להעמיס מכולה ולקחת הביתה הכל. ברגעים כאלה מוטב לגשת לאזור המזון, שולחנות ארוכים מחכים לסועדים ולידם בסירי ענק רוחשים התבשילים. עוף ברוטב אדום עם טורטיות, מאכל טיפוסי לאזור ההררי של גואטמלה. אחרי ארוחה כזו לא תקנו יותר מערסל אחד וגם עליו לא תתמקחו הרבה אלא תחפשו פינה שלווה לתלות אותו ולהירדם לסייסטה טובה. מזל שעדיין לא מקבלים כאן כרטיסי אשראי.
סאן-אנדרס-סמטבח (San Andres semetabaj) - שוק כפרי בכל יום שלישי.
פאצון (Patzun) - שוק של משי צמר ושאר אריגים מיוחדים באזור הכנסייה בימי ראשון. שוק רגיל בשישי ושלישי.
סנטייגו-דה-אטיטלן (Santiago de atitlan) - שוק בכל יום, אך מוגדל בימי שישי.
פנאחצ'ל(Panajachel) - שוק אמנות ותיירות קבוע ברחוב סנטנדר (הרחוב הראשי). ביום ראשון שוק אריגים באזור הכנסייה בימי ראשון.
סאן-לוקאס-טולימן (San Lucas Toliman) - שוק בימים שלישי שישי וראשון.
המלצות ספרות
המיתולוגיה האינדיאנית של מרכז אמריקה / נחום מגד
משערי תקווה לשערי אימה - מאגיה וכישוף בדרום ומרכז אמריקה / נחום מגד
כל ספריו של מיגל אנחל אסתוריאס
כתבות נוספות על גואטמלה
מספר צפיות: 16513