נאום שלא שמענו השבוע | מנכ"ל סבא"א יוקיה אמאנו - כללי - הארץ
נאום שלא שמענו השבוע | מנכ"ל סבא"א יוקיה אמאנו
17.03.2011 23:00 עודכן ב: 12.09.2011 10:46
אני מתקשה להביט בתמונות ההרס והחורבן. 66 שנים לאחר האסון הנורא, שוב אותם מחזות אפוקליפטיים של ערים וכפרים שלמים שנמחו, של חסרי הבית, הפליטים חסרי הכל נמלטים מהזוועה. גם על מסכי הטלוויזיה ולמרות המסורת רבת השנים של תרבות האיפוק אני יכול לראות את האימה בעיניהם ואת הפחד מאי הוודאות: האם הקרינה פגעה בנו? אלה הם בני עמי ואיני יכול להושיע אותם. מולדתי הוכתה שוב באסון בממדים תנ"כיים.
זיכרונות הימים ההם מציפים אותי שוב ושוב ולא נותנים לי מנוח. נולדתי שנתיים לאחר השואה הגרעינית. אבל ילדותי, ולמעשה כל חיי, עוצבו בצל הפטריות של הירושימה ונגסאקי. כל שנה אני משתתף בטקסי הזיכרון. הסיפורים ששמעתי מבני משפחתי רודפים אותי כמו את רבים מבני דורי.
בשבוע האחרון עלו בי הרהורי חרטה. מדוע הייתי צריך לקבל על עצמי את התפקיד כפוי הטובה של המנהל הכללי של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א)? מה רע להיות שגריר יפאן לסוכנות ונשיא מועצת הנגידים שלה? הייתי דיפלומט חשוב ומוערך במשרד החוץ בטוקיו ובפרוזדורים ספוגי האסבסט ותככי המודיעין של סבא"א בווינה. יכולתי להמשיך ולהשקיף על הדנובה בלי דאגות.
למה הייתי צריך להיענות, לפני כשנה וחצי, לבקשות של ארצות הברית להחליף בתפקיד את מוחמד? איפה הוא ואיפה אני. הוא קיבל את פרס נובל לשלום על פעולה למען השלום. על מה זכה בו? על זה שאיראן פיתחה יכולת להרכיב פצצת אטום מתחת לאף שלו? על זה שסוריה היתה במרחק נגיעה מפצצה? הוא היה רך כלפיהם ובגלל זה ארה"ב, מדינות המערב וישראל רצו אותי בתפקיד. מוחמד הערמומי עוד עשוי להיות נשיא מצרים או שר החוץ שלה.
בימים האחרונים החלו להפנות כלפי אצבע מאשימה. טוענים שאני פסיבי, שלא הגבתי מיד ובתקיפות הנדרשת; שהסתפקתי בדיווחים ובמידע שסיפקה ממשלת יפאן; שלא עשיתי די מאמץ להשיג מידע עדכני ולבדוק ממקורות אחרים. יש ציניקנים שמטיחים בי שבגלל מוצאי אני נוטה חסד לביורוקרטים בני ארצי שאמורים היו לפקח על הבטיחות הגרעינית.
נכון, סבא"א, ואני כעומד בראשה, אחראים לבטיחות הגרעינית עלי אדמות. אבל מה אנחנו יכולים לעשות? הכלים והאמצעים שלנו מוגבלים. הצ'רטר של סבא"א, וכמשפטן אני מכיר אותו בעל פה, לא מאפשר לנו לפעול כפי שמצפים מאתנו. אנו חייבים להסתמך על דיווחי המדינות החברות. זה ככה כשהן מפירות את האמנה למניעת הפצתו של נשק גרעיני וכשיש אסון כמו שחווה כעת ארצי.
הלוואי ויכולתי לעשות יותר. זה לא הזמן לבוא חשבון. צריך להפגין איפוק. האסון עלול להטות את דעת הקהל נגד השימוש באנרגיה גרעינית. העולם לא יוכל להתקיים בלי אנרגיה גרעינית. האם עדיף להיות תלויים בחסדי הנפט של קדאפי או הקנאים מטהראן? בין כה וכה מאגרי הנפט מתדלדלים והפחם מזהם. רק הגרעין יכול לספק אנרגיה נקייה, זמינה ואמינה.
תמיד האמנתי בחשיבות האנרגיה הגרעינית. היא זו שהרסה אותנו אז, אבל בזכותה מולדתי השתקמה מהריסותיה והיתה לאחת המדינות המתועשות והמפותחות בעולם. אבל צריך יהיה להגביר את הפיקוח, את השקיפות, לשפר את היכולת הטכנולוגית ולהבטיח שאסון דומה לא יישנה. אל תשכחו שמי שאשם במה שקרה הוא הטבע. לא בני האדם. כמו שבני עמי כבר יודעים, כך גם על שאר האנושות להכיר ולהשלים עם עוצמת הטבע. *