תנ"ך - מקראות גדולות הכתר - ועתה שימו נא לבבכם מן היום הזה ומעלה מטרם שום אבן אל אבן בהיכל ה'
תנ"ך - חגי פרק ב פסוק טו - ועתה שימו־נא לבבכם מן־היום הזה ומעלה מטרם שום־אבן אל־אבן בהיכל ה':
וְעַתָּה֙ שִֽׂימוּ־נָ֣א לְבַבְכֶ֔ם מִן־הַיּ֥וֹם הַזֶּ֖ה וָמָ֑עְלָה מִטֶּ֧רֶם שֽׂוּם־אֶ֛בֶן אֶל־אֶ֖בֶן בְּהֵיכַ֥ל יְהוָֽה: (חגי פרק ב פסוק טו)
וְעַתָּה שִׂימוּ־נָא לְבַבְכֶם מִן־הַיּוֹם הַזֶּה וָמָעְלָה מִטֶּרֶם שׂוּם־אֶבֶן אֶל־אֶבֶן בְּהֵיכַל יְהוָה: (חגי פרק ב פסוק טו)
ועתה שימו־נא לבבכם מן־היום הזה ומעלה מטרם שום־אבן אל־אבן בהיכל ה': (חגי פרק ב פסוק טו)
ועתה שימו־נא לבבכם מן־היום הזה ומעלה מטרם שום־אבן אל־אבן בהיכל יהוה: (חגי פרק ב פסוק טו)
וּכעַן שַׁווֹ כְעַן לִבְּכוֹן מִן יוֹמָא הָדֵין וּלעֵילָא עַד לָא יִתְּסָם נִדבָּך עַל נִדבָּך בְּהֵיכְלָא דַייָ :
מטרם - ל'; שום - ל'; אל - אבן - ל'.
ומעלה - שנים שעברו. מטרם שום אבן אל אבן - מטרם חזרתם לשוב ולהוסיף על יסוד שיסדתם בימי כורש , ובטל עד עתה. שימו לבבכם לעסוק בבניין ובלימוד צרכי הכהונה.
מטרם שום אבן על (בנוסחנו: אל) אבן בהיכל יי' - כלומר: שימו לבבכם לחזור בתשובה קודם שתשימו אבן על אבן יסוד שנבנה בתחילה כבר שמונה עשרה שנה. כך פתר רבי שלמה ברבי יצחק זצ"ל.
מטרם שום אבן. וטרם ישרת בעבור אחר , וכן הוא: מטרם היותם האבנים יסוד ההיכל - כל בא אל ערמת דגן , ויחשבו המְחשבים שיהיו בה עשרים מדה , והנה חציה , כי המְאֵרה (ראה מל' ב , ב) היתה בה. מלת לחשוף - כמו "לחשוף מים מגבא" (יש' ל , יד) , כמו 'לדלות'. והנה המארה - שימצאו בה פחות מהחצי שיחשבו.
ומעלה - מכאן ולהבא , שתצליחו. שהרי מטרם שום אבן על אבן היו באין אל ערמה שהיתה ראויה להוציא עשרים , והיתה עשרה. לחשף - כמו "לחשף מים מגבא" (יש' ל , יד). פורה - היא דריכת גת בפעם אחת , והיקב - הוא הבור שהיין יורד לתוכו.
ועתה. ומעלה - מן היום שהתחילו בבניין ומעלה; ושימו לבבכם מטרם שום אבן אל אבן - כלומר: שימו לבבכם במעשיכם , מה היו טרם הבניין , ומה יהיו אחר הבניין. אבן אל אבן - כמו 'על'; כמו "אל ההרים לא אכל" (יח' יח , ו) והדומים להם. כי כבר עשו יסוד הבניין כשבנו המזבח , אלא שהצרים השביתום מלבנות , כמו שכתוב בספר עזרא (פרק ד). ותרגם יונתן: "עד לא יתשם נדבך על נדבך".
ועוד ירחיב ביאור גם למענה הראשון גם למענה השנית באמרו: ועתה שימו נא לבבכם וכו'. ובכלל , כי שני המענים כמו אחד בענין , רק שהאחד שולל והאחד מחייב; והכל הכרחי בענין. וכלל הכל , כי הדור הקדוש הראשון לא ישים קדוש זה האחרון , אחר שהיה הפסקה ביניהם; ולכן זה הדור האחרון איננו קדוש מצד הקודם , ולכן אינו קדוש מה שהוא נוגע בו גם כן (ראה לעיל , יב). ואולם הוצרך לזכור טומאה (ראה לעיל , יג) - לפי שהוא יותר רע מ'בלתי קדוש'; וזה , כי אין כל 'בלתי קדוש' - טמא. כי הקדש והחול הם הפכיים , וכן טהור וטמא. וכבר אמרו (ראה ב"מ פז , א): אוכל חולין בטהרה; ונאמר לעמנו בכלל "קדושים תהיו" (וי' יט , ב). לכן , אחר שהניחו שזה העם אינו קדוש , הוצרך להניח שהוא טמא. ועוד ראה הפלגה באמרו "טמא נפש" (לעיל , יג); כי 'נפש' - שם משותף , יֵאמר לגוף ויאמר לנפש גמורה , כמו שידוע ליודעים בקיאים. ומה שכתוב בתורה "טמא נפש" (וי' כב , ד) או "איש כי יהיה טמא לנפש" (במ' ט , י) - ענינו גוף שאין בו נפש כלל , כי הוא מת ופגר; כי אין זה כמו "תן לי הנפש" (בר' יד , כא) , כי אותו גוף - נפש או בעל נפש. ומבואר , כי זכרוֹ "טמא נפש" בשאלתו לכהנים (ראה לעיל , יב - יג) ― לפי שהם מורי התורה לכל העם , כטעם "יורו משפטיך" וכו' (דב' לג , י) ― הכונה בו: גוף פשוט בלי נפש; והכונה בנמשל: נפש פשוטה בלי גוף; כלומר , שהנפש מצד עצמה טמאה בדעות , כמו שכתב המורה (ראה מו"נ ג , מז) גם כן טומאת הדעות. והגוף יקרא 'טמא נפש' , כמו "חכם לבב" (איוב ט , ד); "טהור עינים" (חב' א , יג); וכן כל התארים שאפשר להיות. אם כן לא היה שם טמא. ושם 'נפש' בנמשל - ענין אחד גמור עם הנזכרים במשל; אבל אחד בשם לבד ובשתוף , לא בגדר; וזה הפלגת הדקוּת בדברי הנביאים. עוד ראה הפלגה בלשון הקודם באמרו למשל "הן ישא איש בשר קדש" (לעיל , יב) , כי זה לשון משותף גם כן בעברי , כמו שפירשנו. וכן הפליג בזכרו 'כנף בגד' (ראה שם) , כי גם אלה שמות משותפים. וכבר זכר המורה שתוף 'כנף' (מו"נ א , מג). ומכמה צדדים היה 'כנף' מורה על דור צדקיהו , ובפרט מטעם "עשה יעשה לו כנפים" (מש' כג , ה); כמו "כעוף יתעופף כבודם" (הו' ט , יא). ואולם 'בגד' - מבואר אצלינו שבו שתוף עם "בגד בוגדים בגדו" (יש' כד , טז); גם 'כנף בגד' (ראה לעיל , יב) יחד יש לו הארגה , כי הוא דבר שטוח , מתוח ונמשך. וכן היה הענין לפחות מדור חזקיה עד דור צדקיה , כמו שקדם לנו. ואולם היה 'מאכל' שם מורה על זה הדור האחרון , כי גם הוא שם משותף; וכבר זכר המורה שתוף 'אכל' (ראה מו"נ א , ל); וכלם נאותין בזה , ואין צורך להאריך. ובאור יותר , עם כלל ענינים אחרים - הכל 'אוצר יי'' יבא. ועתה שימו נא לבבכם וכו' - כבר הודעתיך , כי כל הנביאים מאריכים לשונם בזרוז העם למה שהם חפצים , כמו שהיה הראש בזה אברהם ובניו ואחריו משה; כי אלה הפליגו לזרז העם לעלות ולרשת ארץ כנען ולבנות בית ראשון , וכן אלה הנביאים הפליגו לזרז זה העם לעלות ולרשת ארץ כנען ולבנות בית שני; עם שדעתי שאין כזב בדבריהם. וכל זה מובן מצד סבות הסתירה שזכר המורה , ובפרט הסבה השביעית (ראה מו"נ פתיחה ד"ה הקדמה). וגם זה 'אוצר יי'' יבא. וטעם אבן אל אבן - בצד אבן ועל אבן , כי כן דרך כל בנין קיר.
ועתה שימו נא - אינו מחובר למקרא שלפניו , וזהו דיבור בפני עצמו. מטרם שום אבן - כלומר: סימן זה יהיה בידיכם , שבזכות בית המקדש יתברך מעשה ידיכם; שהרי טרם שהתחלתם לבנות הבית: