מפגש הקצוות<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
אורי הייטנר, קיבוץ אורטל
"כל חייל בצה"ל צריך שיהיו לו קווים אדומים. אתן כדוגמה את מכתב הטייסים הידוע. אנשים שאמרו שהם לא מוכנים להפציץ מחשש לפגוע בחפים מפשע. אני מקבל כהנחת יסוד שאדם, שאומר שזו אמונתו אומר זאת ביושר. אם אדם סבור שלהוריד פצצה זה רצח ולמרות זאת הוא עושה את זה, כי הוא פוחד מעונש, האדם הזה רוצח בפוטנציה, ואין לו מקום בצבא. צריך לחפש מה הם הערכים שכולנו מאמינים בהם, אלה שמהווים בסיס לחברה שלנו. הפקודות צריכות להיות נאמנות לערכים אלה".
מי אמר את הדברים הללו? מיהו סניגורם של הטייסים שערקו מן המלחמה בטרור? זהו ציטוט מריאיון עם הרב יונדב זר, מנהל ישיבת ההסדר בהר ברכה ליד שכם. הרב זר הטיף לתלמידיו לסרבנות בתקופת ההתנתקות וכעת הוא מנחה את תלמידיו לסרב להשתתף בקורס המועבר על ידי מדריכה.
אין סיבה להיות מופתעים. השמאל הרדיקלי והימין הרדיקלי נפגשים, והמרחק ביניהם קטן יותר מהמרחק של כל אחד מהצדדים הפנאטיים מהמרכז השפוי, הדמוקרטי והממלכתי. אלה ואלה מקעקעים את היסודות מתחת לדמוקרטיה הישראלית, ואם רבים ילכו בדרכם, מדינת ישראל לא תוכל להתקיים. שני הקצוות מסוכנים באותה מידה. מן הראוי שהדמוקרטיה הישראלית תתגונן מפני המחנה האנטי דמוקרטי; מדובר במחנה אחד, המפוצל לימין ולשמאל, אך דרכו זהה, נימוקיו דומים וסכנתו רבה.
לקראת הבחירות לראשות מרצ<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
אלעזר גרנות, שובל השליחות והשליח
"לא כל מי שקורא "קוקוריקו" הוא שליח ציבור, ולא כל מי שעונב פאפיון הוא ג'נטלמן". כך הייתה מפטירה סבתי גיטל כל אימת שפלוני (בן דודו של אלמוני) היה מתהדר במנהיגותו.
וכטוב עליה לבה הייתה מוסיפה: "ואל תלך אחרי מי שמתהדר בבגדים של מועד בימי חול", ופירשה כי דודה, "החפץ חיים" היה מקפיד ללבוש קפוטה של חול בששת ימי המעשה, וקפוטה של מועד הייתה צרורה לו מתחת לבית שחיו. כשנשאל לפשר נוהגו זה היה משיב: "אין אדם יכול לכפות על מלך המשיח שיופיע, אבל חייב הוא להיות ערוך לקבלתו תמיד".
ג'ומס הוא חבר הכנסת שלבושו צנוע משל כל חבריו.
אך אל תטעו בו! ג'ומס מכיר במלוא ערך עצמו! אלא שכמו כמה מחבריו במרצ, שסדנת חניכתם הפוליטית הייתה מפ"ם של אותם ימים, זכה גם הוא להשראתו של איש יחיד ומיוחד - מאיר תלמי, חבר קיבוץ משמר העמק (יודקס), ששימש אותה עת כמזכ"ל מפ"ם. והוא - יודקס - הטביע בנו את חותמה של תובנת המנהיגות הפוליטית כאחריות משותפת של מי שיכולים לקדם ולהתקדם רק יחד- (לשון אחר: ה"ספורט" הלגיטימי, האחד והיחיד, אינו התחרות הבין-אישית אלא אך ורק "מירוץ השליחים" הקבוצתי.
על כן היה זה ג'ומס, שכיוון שהתחייב לפנות את מקומו בכנסת אם ייבחר להיות שר בממשלה - לא היסס אף לרגע לקיים את דברו; וכשמרצ פרשה מן הממשלה חזר לקיבוצו.
ואילו רן כהן, שגם הוא התחייב לפנות את מקומו בכנסת אם ייבחר לשר בממשלה, לא עמד בדיבורו). ג'ומס אינו זקוק לאישורי על כישוריו כמנהיג בעמו. השנים שבהן ניצב בחזית המאבק לשלום צודק בין עם ישראל לעם הפלסטיני, פעילותו הרצופה והמתמדת לצדק חברתי והמעמד המיוחד וההערכה יוצאת הדופן שלה זכה בוועדת הכספים של הכנסת מדברות בעדו. מעשיו יהללוהו.
ואחרי כל אלה - לא קל היה לשכנע את ג'ומס להתמודד על ראשות מרצ.
בשיח חברים קרובים, שזכיתי להשתתף בו, שבתי וגייסתי לעזרתי את מי שאהוב עליי מכול נביאי ישראל - יונה, שכל נבואתו הייתה משפט אחד - "עוד ארבעים יום ונינוה נהפכת" - שאף הוא לא נתקיים. ושבתי ושאלתי על שום מה ולמה זכה דווקא ספר זה להיות הפטרת-מנחה של יום הכיפורים. ואחרי שזכרתי את מושג "התשובה", שזכה בספר זה להרחבה משמעותית ומיוחדת, הגעתי לשורש אהבתי שהוא אותו שיח מופלא, שיח שבו המוסר וההומור מנצחים את עלבונו של הנביא שנבואתו לא נתקיימה ועיקרו: "השליחות חשובה מן השליח", וקראתי לג'ומס להיענות לצו השליחות.
איני יודע אם ועד כמה השפיעו דבריי על ג'ומס לקבל על עצמו את עונש ההתמודדות ואת נטל הנשיאה בעול לכשייבחר.
איני מכיר מפלגה אחרת בישראל, ששליחה הבכיר עשוי להביא יותר כבוד לשליחותה ולשולחיו.
למה ג'ומס?<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
יניב שגיא, עין השופט
בבחירות הקודמות לתפקיד יו"ר מרצ התמודדו רן כהן ויוסי ביילין. האגדה (והטוענים כנגד הקיבוץ הארצי) מספרת שהייתה התגייסות של הקיבוץ הארצי לתמוך ביוסי ביילין, העיקר שרן לא ייבחר. במציאות רוב חבריי בקיבוץ הארצי הצביעו למען רן כהן, השותף הטבעי והוותיק לדרכנו הפוליטית.
כך עשיתי גם אני. את רן אני מוקיר ומעריך מאוד כבר כמעט 30 שנה, וזה לא שינה לי אם הוא במוקד, בשלי, ברצ או במרצ. תמיד ראיתי בעמדותיו ובמעשיו את הביטוי הפוליטי לעמדות השומר הצעיר.
רן, לא השתנה. הוא ממשיך להיות חלוץ מרכזי במרצ.
אבל אני קורא היום לחבריי במרצ להתלכד סביב מנהיגותו של ג'ומס.
למה ג'ומס - כי לראשונה זה יותר מעשור עם ג'ומס בראש יש למרצ סיכוי לחזור להיות גורם פוליטי משמעותי, משפיע ומעצב בחברה הישראלית.
למה ג'ומס - כי הוא לוחם אמיץ, עקבי ואמין מאוד למען צדק חברתי ולמען השלום, ויעידו על כך מעשיו וחבריו, ויעידו על כך החוקים שחוקק, ויעידו על כך החולים שחייהם ניצלו בזכות מאבקיו בוועדת הכספים על סל התרופות. למה ג'ומס - כי הוא סוציאליסט (רחמנא ליצלן....). ויעידו על כך ראשי ממשלה ושרים בעשרים השנים האחרונות, ויעידו על כך פקידי האוצר - נביאי הקלקלה (וזו לא טעות כתיב) של השוק החופשי הכול יכול, שנבלמו בגופו של ג'ומס בוועדת הכספים שוב ושוב. ויעידו על כך הנדכאים של החברה הישראלית. הנכים, והחד הוריות, והמיעוטים - כל אלה שזכו לסעדו של ג'ומס מפני אלילי ההפרטה, ולהם לבו וזמנו נתונים תמיד. ותעיד על כך דבקותו בחיי הקיבוץ השיתופי. נאה דורש ונאה מקיים. שווה בין שווים. חי בחדר הקיבוצי הצנוע, ומתוך התקציב הקיבוצי הצנוע, ואיננו חושב שמגיע לו יותר.
למה ג'ומס - כי הוא שמוצניק כמוני וכמוך. מצפן הערכים שלו מכויל בדיוק אל אותו "כוכב צפון" והוא ברור, והוא בהיר כי זה השומר הצעיר - ציונות, סוציאליזם ואחוות עמים. 20 שנה בכנסת והוא עדיין מצליח לשמור על טוהר המידות, על הענווה, על היושרה, על האמינות, על הכבוד כלפי הזולת - על רוח תנועת הנוער. 20 שנה והוא מוערך על ידי כל באי הבית. שמאל וימין, יהודים וערבים, חילונים וחרדים, שותפים פוליטיים ואויבים פוליטיים.
למה ג'ומס - כי זו הבשורה שמרצ צריכה להביא לפוליטיקה: הקשר בין טוהר המידות, סיום הכיבוש, צדק חברתי, מהפכה חינוכית ואחריות כלפי האדם והסביבה. את כל אלה יכול לייצג ג'ומס יותר טוב מכל אחד אחר, כי הוא פשוט כזה.
רן כהן, ראשון ונחשון<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
יגאל וילפנד, עין השופט אני זוכר את התמונה שאותה הזכיר טל אלימלך בריאיונו עם רן כהן ( הדף הירוק, 14.2.08): מועצה של הקבה"א בגבעת חביבה, ראשית שנות השבעים של המאה הקודמת, הנושא לינה משפחתית או משותפת (כמו תמיד הייתי במיעוט צודק של ארבעה בעד לינה משפחתית מול 250 נגד), חזן כרגיל מסר בהתחלת המועצה דוח מדיני ושיבץ בדבריו את האמירה: בוגד, נגד רן וחבריו שהפגינו נגד מדיניותה של גולדה מאיר. כמה ימים לפני כן, על כך קמנו אהוד שמיר, אנוכי ועוד כמה מחנכים צעירים ודרשנו מחזן להתנצל אחרת לא תימשך המועצה, וכך היה. רן העז אז, כמו בהרבה מקרים לפני כן ועוד יותר אחר כך, ללכת בדרך שבה האמין גם למול "ההנהגה ההיסטורית" (מאיר וחזן) ששלטה בקיבוץ הארצי ובמפ"ם, הוא העז לצאת נגד הקולקטיביות הרעיונית האוטומטית, להכיר בעם הפלסטיני לאחר מלחמת ששת הימים, לצאת נגד הכיבוש, להתנגד להתיישבות בשטחים ולצד זאת להיות קצין ולוחם מעולה המהווה דוגמה להרבה צעירים, איך לשלב לחימה לשלום עם לחימה באויב כשצריך. זוכר אותו שר בהפגנה נגד הפלישה הרוסית לצ'כיה באוגוסט, 1968 "שיר שחלמתי על פראג", בטיילת של תל אביב. הוא מן הראשונים הנחשונים בחיפוש מתמיד אחר הקמת כוח שמאלי, ציוני, סוציאליסטי שידבר אל הדורות החדשים בהקמת שי"ח, מוקד ושל"י; מילד בן 11 העולה לבדו מעיראק לנער המתחנך בגן שמואל, ועד לרכז החטיבה הצעירה של מפ"ם בצפון, ממזכיר קיבוצו אז גן שמואל ועד להיותו שר בממשלת ישראל. ומעל לכול מוביל בתחום המאבק למען החלשים, המיעוטים, לשוויון וצדק סוציאלי, ח"כ אהוד ומוביל בתחומים החברתיים, חוק שכר המינימום, חוק זכויות החולה, חוק הריסת האנדרטה של הרוצח ברוך גולדשטיין וגולת הכותרת חוק הדיור הציבורי-.1998 מעל לכול, רן חבר אמיתי המוכן מיד להירתם לעזרתך בכל מצב וללא תנאי, איש שמעניק חום, טפיחה על השכם ודוגמה אישית. אין ספק, ששלושת המועמדים המתמודדים על ראשות מרצ מצוינים, מוכרים וראויים, אך רן יותר מכול מדבר אל ציבורים רחבים, ויכול להוביל את מרצ בחזרה אל מרכז הזירה החברתית, המדינית והביטחונית של ישראל.
רן כהן היחיד שיכול להגדיל את כוחה של מרצ<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
שם המשחק - שיווק
כידוע, בסוף החודש תיערך ההתמודדות לראשות מרצ. הצעתי לחיים אורון ולרן כהן לוותר על ההתמודדות ולשמש יחדיו כיו"ר מרצ. לצערי, הצעתי לא התקבלה.
במפ"ם היו חזן ויערי ז"ל, שתפקדו יחדיו מצוין. כאשר הוקמה מרצ היא התנהלה מצוין כאשר המובילים היו ממפ"ם ומ-רצ - יחדיו טובים השניים מן האחד.
אין ספק, כי כמעט כל חברי מרצ מתלבטים במי לבחור, כאשר שלושת המועמדים פעילים מאוד, חרוצים ומוצלחים. לא זכורה לי התלבטות דומה בעבר בעת בחירת יו"ר למרצ.
מרצ זקוקה ליו"ר שיצליח לסחוף אחריו מצביעים שעזבו אותנו במערכות בחירות האחרונות.
אין ספק שרק רן כהן יכול, אם בכלל הדבר אפשרי, להגדיל את כוחה של מרצ בכנסת. חיים אורון יכול לשמור על כוחה של מרצ. זהבה גלאון בראשות מרצ מהווה מתכון בדוק להתרסקות ואולי אף להיעלמות של מרצ מהמפה הפוליטית. כדי לקדם את תוכניותיה של זהבה גלאון, שרובן מקובלות על חברי מרצ, ראוי שמישהו אחר יוביל את מרצ, או סליחה, לשווק את מרצ.