פילהרמונית בצהרי היום-תל אביב-סיטי-חבל על הפנאי
כנסייה במוזיאון
מאהלר בצהריים, יופי של הרגל, ובטח בקונצרט כזה מוצלח ליום שישי, שכמעט מאפשר להתעלם מזוועת גינדי שבקומה העליונה
פון אוטר - צילום Carl Bengtsson
ניסים ורינגטונים
פתחנו בהיידן למנה ראשונה. סימפוניה מס' 96, ברה מז'ור, ידועה גם כ"סימפוניית הנס": סיפור המעשה הוא שבמהלך הפרמיירה הלונדונית צנחה מן התקרה נברשת על הקהל, אך איש לא נפגע. הביצוע הנוכחי לא היה מרעיד נברשות אבל בהחלט נגע בנימים עדינים יותר. היידן של מהטה והפילהרמונית מצלצל יפה ומכובד, עם רגעים קאמריים נאים בפרק השני, דגש על קטעי סולו לכלי הנשיפה מעץ שבוצעו באורח ענוג ומלא הבעה, ולסיום קטע סער ופרץ עשוי כהלכה. ביצוע אצילי, שהכין יפה את כניסתה של אן סופי פון אוטר - שהאצילות נאה לה.
טוב היה לראות אותה על הבמה בהיכל התרבות. הזמרת הוותיקה ניצבה מאופקת, ללא מניירות, והבשורה הטובה מכל היא שקול המצו המרהיב שלה השתמר היטב. היא והפילהרמונית העניקו לקהל את "שירי ריקרט" של מאהלר, ומלבד ויברטו קצת קשה במנעד הגבוה, שבלט יותר בשירים הראשונים, היה זה ביצוע מרהיב.
אחרי ארבעת השירים הקטנים יותר, בא השיר האחרון, רגע השיא, "אבדתי לעולם" (Ich bin der Welt abhanden gekommen) - שיר יפהפה על התכנסות רגשית (בתרגום חופשי, "אבדתי לעולם / בו ביטלתי את זמני / העולם לא שמע אותי זמן כה רב / עד שודאי יאמינו שגוועתי. ומה לי אם יחשבו שגוועתי; לא אכחיש, באמת כך הוא. איני מסכית לרעש העולם, ונח אני בממלכתי השקטה. חי אני לבד בשמיים משלי, באהבתי ובשירי"). אבל אנחנו חיים בעידן מודרני וכצפוי, את שלוות הזמרת השמיימית הפרו שני צלצולי סלולרי. אולי בגירסה מודרנית יש להוסיף "אני כבר לא זמין". אבל אפילו זה לא יכול היה להרוס את הביצוע המפעים של פון אוטר, שהפגינה את אותה בדידות מזהרת נוכח צלצולים ושיעולים וחדרה ללב על אף הכול. (להשוואה, הנה דוגמה קיימת ברשת עם ג'סי נורמן, הפעם ללא צפצופים. יש להודות שהביצוע של פון אוטר היה לא פחות טוב).
פרחים ולוויות קסומות
וידוי קל - הסימפוניה הראשונה של מאהלר אינה מהחביבות עלי. מבחינתי, היא צעד וחצי אל הסימפוניה האדירה שתבוא אחריה. כשהיא רועשת, יש בה יותר פאתוס מאשר רגש. כשהיא שקטה, קורה שעולה בידה לגעת ללב. הפילהרמונית נתנה ביצוע מושלם, מתוקתק, החל מהדומייה המתוחה שבפתיחה ועד למהומת האלוהים העליזה מדי של הפרק האחרון. הבאלנס היה מושלם, כלי הנשיפה שוחחו במדויק עם שאר הסקציות, בלי להתגבר מדי ובלי לזייף - יש לציין זאת כיוון שלאחרונה נדמה שזו חוויה נדירה - והמנעד הרגשי הכולל היה רחב.
אותה תזמורת שטפפה מעדנות בהיידן שבתחילת הקונצרט, הגיעה לפראות אפקטיבית מאוד בפרק הראשון שבמאהלר, ולעתים אף העזה לפסוע למחוזות מסוכנים מעט: הפרק הרביעי (בלינק זה בניצוח קיצוני במיוחד של קובליק) מציג פרפרזה מינורית על "Frere Jacques" המפורסם (שלא בלעז, "אחינו יעקב") - כשהמוסיקה כביכול מתארת צייד שהלך לעולמו ותהלוכת בעלי-חיים מלווה אותו בדרכו האחרונה. סולו הקונטרבס שבפתיחה בוצע על גבול המזויף, החורק והמוגזם, ובכוונה. זאת חשיבה מודרנית ומאתגרת יותר והתוצאה - הזויה ומכושפת.
כמו כן קיבלנו כמתנה קטנה, בתור פרק שני, את אנדנטה ה"בלומינה" הזנוח, שהוסר מן הסימפוניה החל מ-1896, אבל שב וצץ לפני השטח מאז 1966. בריטן השיב אותו לאולם הקונצרטים ב-1967, מנצחים גדולים כמו ברנשטיין לא ביצעו אותו מעולם, אבל טוב שמהטה בחר לכלול אותו. יש בו תום ונוסטלגיה פשוטים שחבל להחמיץ (ולהתרשמות - כולל הסולו המתקתק לחצוצרה ולאבוב).
ולסיכום - תודה לפילהרמונית,למהטה, ולפון אוטר על רגעים קסומים באמצע השישי.
26.10 נציגי אנסמבל פניקס (מחזה דניאל, אש איטלקית) יופיעו בפליציה בלומנטל עם הזמרת קרין שיפרין (חיי אשה ואהבותיה). בתוכנית: שירים סקוטיים בעיבוד בטהובן ועוד.
30.10: דן דויטש ינגן רסיטל שכולו שופן בסלון זק-עציון.
31.10: האופרה "חסדי טיטוס" של מוצרט תוצג במוזיאון ת"א, בביצוע התזמורת הקאמרית הקיבוצית וזמרי האופרה סטודיו ובוגריו. באותו ערב תופיע תז' ראשל"צ (התחיה) בבית האופרה. הסולן האורח יהיה אלון גולדשטיין, שינגן את הקונצ'רטו ה-2 של שופן. התוכנית תכלול גם מיצירות ברנשטיין, ריכרד שטראוס ומתן פורת.
4.1: שיתוף פעולה מסקרן של אנסמבל מיתר (מוזיקה אלקטרו-אקוסטית) וסולני באך הישראליים (לב ומעשה), שינסו לגשר בין מוזיקה עתיקה וחדשה במופע הפותח את סדרת "מוזיקה אחרת" באולם "התיבה" ביפו. כדאי מאד.
5.1: רביעיית כרמל מחדשת את עונת "מעבר לקשת", המשלבת קונצרט והרצאה. לאור ניסיון העבר, מומלץ בחום.
פרטים נוספים על היכל התרבות
לפילהרמונית, לאוטר - וגם לך. אחלה כתבה, עם מידה חדשה ונעימה של עוקצנות... יפה לך.