15/2/1921
אינה קליינמן, לבית פרבר, נולדה בלידס שבאנגליה ב-15 בפברואר 1921, כבת הצעירה למשפחה בת 6 אחיות. אביה נפטר כשהייתה ילדה קטנה. הבית שגדלה בו היה בעל זיקה ליהדות, אם כי לא דתי, וללא קשר מיוחד לתנועה הציונית. בנערותה נתפש באינה "חיידק" הציונות באמצעות תנועת "הבונים". מאז ועד סוף ימיה לא הרפה ממנה. היא נעשתה יותר ויותר מעורבת בתנועה וקיבלה על עצמה תפקידים במסגרתה. בין השאר עסקה באדמיניסטרציה ובגזברות והפכה להיות דמות מוכרת בתנועה. בימי פעילותה בתנועה פגשה את מרטין קליינמן, בעלה לעתיד, שנשלח כנער מגרמניה לאנגליה על ידי משפחתו על מנת להצילו מידי הנאצים.
בשנת 1947 עזבה אינה את ביתה באנגליה ונסעה לדרום צרפת במטרה לסייע בהעלאתם לארץ של פליטים ממזרח אירופה, במסגרת העלייה הבלתי לגלית לארץ.
לאחר תקופת המתנה עלתה אינה, יחד עם עוד כ-800 עולים ובהם מספר חברי כפר בלום, לעתיד, על האנייה "המעפיל האלמוני". ליד חופי חיפה איתרו הבריטים את האנייה והעבירו את נוסעיה לקפריסין למחנות מעצר. בקפריסין התמנתה להיות מזכירת "כפר הנוער" שדאג לצרכי הנוער והילדים שהיו במחנה.
אינה הגיעה לקבוץ כפר בלום למציאות קשה, שונה בתכלית מזו שהורגלה לה בעיר האנגלית ממנה באה, אך הלהט האידיאולוגי והנחישות שלה האפילו על הכול. זמן קצר לאחר הגיעה לקבוץ הגיע גם מרטין והם נישאו. שני ילדיהם, תרצה וראובן, נולדה בקבוץ. ב-1967 נפטר מרטין, ואינה נותרה אלמנה.
בקבוץ עבדה אינה בעבודות שונות עד שהחלה לטפל בילדים. "פרוייקט הדגל" שלה היה כתת "חרמון", אשר בחבריה טפלה מכתה ב' ועד יב'. אחריהם המשיכה שנים רבות לטפל בנערי "החברה הבוגרת", הייתה פעילה מאוד בנושאי חינוך בקבוץ, והשתתפה בוועדות רבות. לאחר מכן עברה למזכירות הטכנית וקופת הבית של הקבוץ, שם בילתה ימים, ערבים ושבתות רבים בשירות הציבור עד יומה האחרון.
אינה הייתה סבתא נפלאה לשלושת נכדיה, וביתה היה בית חם לילדיה ול"מאומצים" הרבים שקיבלה לביתה.