﻿ זמבו - כוכב הצפון שלנו
זמבו - כוכב הצפון שלנו
אהבה גדולה ונוסטלגיה רבה הציפו את המאסטר של ענף הטניס בצפון – זמבו גלייכמן מקיבוץ דן, כאשר תלמידיו לדורותיהם ערכו לכבודו אירוע הוקרה לכבוד יום הולדתו ה- 90. כמובן שזמבו לא החמיץ את ההזדמנות שנפלה בחיקו לשחק מול תלמידיו היקרים ולהזכיר להם איך חובטים נכון.
אירוע נעים ומחמם את הלב התקיים ביום שבת ה- 7 למאי באולם הספורט של קיבוץ דן, אליו הגיעו מיטב תלמידיו של אברהם "זמבו" גלייכמן לכבוד יום הולדתו ה- 90. מבין האורחים ניתן היה לראות את שאול זוהר, מיכאל להב, אשר ארזי, איתי צחורי, אייל יוגב, דור ילון, גבע אהרון, סיוון מור, נועה שפניר (שחם), לימור הדר (פריד), זיו פתחה, ניסן פתחה, זיו בן-צבי, תום ברקאי וכמובן בניו של זמבו – זאבי ואביב גלייכמן.
כמנה ראשונה, הפותחת את התיאבון, הגיש לנו זמבו אימון לתפארת, כאשר נעמד עם סל כדורים והתמסר עם חניכיו, פעם חבטת בקהנד ופעם חבטת פורהנד... והדובדבנים שבקצפת היו הילדים של תלמידיו, אותם זמבו הזמין לשחק מולו, לסיום. הייתה זו עבור כולם חוויה מדהימה.
לאחר מכן עברו לשחק משחקי זוגות של מבוגרים, כולל זוגות של הורים וילדים... מה שהביא לשמחה גדולה על המגרש.
"זמבו מודל 1950 היה מנצח את שניכם ביחד בשיא הקריירה". זמבו יחד עם זיו בן-צבי וניסן פתחה.
בהמשך, שאול זוהר, מנהל מרכז הטניס בקרית שמונה, העביר פעילות לילדים מגיל 5 עד 18, שכללה משחקי טניס נושאי פרסים.
בצעירותו, התאמן שאול אצל זמבו, שמידי שבוע היה לוקח חבורה של נערים מביה"ס "דנציגר" שבקרית שמונה, לשעת אימון טניס. באותה תקופה, לא היה לשאול מספיק כסף לרכוש מחבט, וזמבו נתן לו אחד משלו. במשך הזמן, שאול הפך את הטניס למקצוע והיה למאמנם של מיטב הטניסאים בקריית שמונה... אחד מהם הוא דודי סלע. מאז, מספר שאול, ''כשאני פוגש ילד שאין לו כסף לרכוש מחבט טניס, אני נזכר במחבט שקיבלתי מזמבו, ואני קונה לו מחבט חדש''.
"זוכר מי הביא לך את המחבט הראשון?" שאול זוהר – מנהל מרכז הטניס קרית שמונה, מעניק גביע הוקרה לזמבו גלייכמן, במהלך אליפות טניס פנימית שנערכה בחודש יולי 2015.
לכבוד האירוע הוכנו חולצות WimbleDanעם הקדשה מיוחדת: "זמבו – כוכב הצפון שלנו", משפט קצר וקולע שאומר הכל על האדם המיוחד, שהדריך כל כך הרבה שחקנים במשך עשרות שנים.
מאולם הספורט, עברו כולם למועדון לחבר, שם הקרינו מצגת מדהימה ומשעשעת עם חידון מעולם הטניס, אותה הכין ניסן פתחה; איתי צחורי קרא ברכה מרגשת (בתחתית הכתבה); דור ילון סיפר בהתרגשות איך זמבו, ששינה את חייו באמצעות הטניס, ממשיך להשפיע עליו עד היום; נועה צחורי ניגנה ושרה ביחד עם דור ילון שיר נוסטלגי שנכתב על ידי עינת צחורי ונילי לב-ארי לפני יותר מ- 45 שנה על קבוצת הילדים מהקיבוץ שהלכה להתאמן אצל זמבו (בתחתית הכתבה) וכל הקהל הצטרף לשירת הפזמון.
כל זאת, בשעה שזמבו, מוקף ברעייתו ומשפחתו האהובה, אחוז בהתרגשות רבה...
"ללא נעלי ספורט לא תוכלו לעלות למגרש". זמבו מעלה זיכרונות עם משפחה וחברים.
לסיום, הוענק לזמבו גביע הוקרה שעליו כתוב: "תודה שהראתה לנו את הדרך. התלמידים שלך לדורותיהם".
כן ירבו אנשים ומאמנים כמו זמבו, שיראו לנו את הדרך...
ולנו, לא נותר אלא לאחל לך זמבו המון בריאות, אושר והנאה מהמשפחה ומהחברים שאוהבים ומעריכים אותך לאין קץ.
"רואים שלא אני לימדתי אותך לשחק טניס". זמבו מתמסר עם נדב לוי.
זמבו בן 90
ברכה מאת איתי צחורי.
בשנת 1987 הגענו לחוות כותנה באוסטרליה כחלק מטיול סובב עולם של אישתי ושלי. כעובדים בחווה ובתור כאלו שאינם דוברים את העגה האוסטרלית הבלתי ניתנת לדיבור, היחס אלינו היה בהתאם. פעם בחודש התכנסו עובדי החוות ובעלי השדות בסביבה לאירועים חברתיים. כאוסטרלים טובים הם שתו שם בירה בלי הפסקה אך גם שיחקו טניס. ברגע שהתחלתי לשחק עם חבורת הקנגרויים המקומית היחס והגישה שלהם השתנו לחלוטין. שפת הטניס שברה מחיצות בין רגע וייצרה קשרים שאילולא הטניס לא היו נוצרים.
"תלמדו, ככה חובטים פורהנד בדרך הנכונה". זמבו נהנה מהחיים.
בתחילת שנות התשעים בעודי לומד בפקולטה ברחובות, יצא לי לפגוש את פרופסור יקיר פלסנר, אז הוא היה מרצה בכיר לכלכלה וגם כיהן כמשנה לנגיד בנק ישראל. הוא התייחד בכך שהיה מרצה טוב אך גם קשוח ששמר על ריחוק מהסטודנטים. לאחר שהתאמנו במגרשים צמודים הזמין אותי יום אחד לאימון משותף. לאחר מספר חבטות משותפות שבהם השתדלתי לא להריץ אותו יותר מידי כבר הפכנו לידידים קרובים. בסוגריים צריך לציין שמחוץ לשער של מגרש הטניס שבירת הדיסטאנס הזו פחות נשמרה.
כאשר גרתי בארצות הברית הצטרפתי לקבוצה של סינים ודרום קוראניים שחייהם סבבו סביב הטניס. לאחר כמה סטים משותפים הוזמנתי על ידי הקפטן שלהם והוא הציע לי להצטרף לקבוצה שלהם ולהובילה בליגה המקומית וזאת על אף ישראלותי ועגלגלות עיניי – הם הסבירו לי כי צורפתי באופן חריג וזאת בזכות הבקהנד המסוגנן והוגנות המשחק שלי.
"רגע של נחת". זמבו מוקף במשפחת הטניס הגדולה של קיבוץ דן, אותה טיפח במשך עשרות שנים.
אז למה אני מספר את סיפור חובק העולם הזה בעצם?
כאשר אני מסתכל אחורה, אני מבין כי הטניס שקיבלתי, ההגינות ואהבת המשחק פתחו בפני הרבה דלתות שבמצב נתון כלל לא היו זמינות. בעזרת הטניס זכייתי להכיר מגוון רחב ומרתק של אנשים שונים ומגוונים. וכידוע כאשר אנשים מזיעים ביחד כל המחיצות נופלות.
זמבו הוא שנתן את החינוך לתרבות הספורט והדגיש את ההכרח בהגינות לאדם שמעבר לרשת. הניצחון הוא תמיד החשוב אך הדרך וההגינות כלפי היריב הם הם העיקר, גם כאשר הכדור נוגע בקו ואתה מתפתה לקריאת אווט מרגיעה. ערכים אלו חשובים מאוד במשחק הטניס בפרט וגם בענפי הספורט בכלל, אך להם גם השלכה על החיים עצמם – על קבלת הזולת ומתן כבוד לאחר ועל הגיינות לאדם, לכל אדם באשר הוא אדם.
"החבר'ה שלך לא ברמה. בוא נלך לצפות במשחק של פדרר מול נדל". זמבו ורעייתו אסתר.
היום ממרומי גילי המופלג אני יכול להגיד כי זכיתי. זכיתי במורה לחיים מיוחד מהסוג השני. כלומר, לא רק כזה שאתה זוכר את השעות שבילית איתו, את הידע ואמירותיו באירועים שונים, ואת דעותיו על נושאים מסויימים. המורה מהסוג השני הוא כזה אשר בנוסף לכל אלו הוא ממש יצר תפנית בחיינו, ואף השפיע באופן מכריע על הכיוון שבו נלך.
אז זמבו, אני רוצה להודות לך בשמי ואני מאמין שגם בשם רבים אחרים אשר זכו לאימון לחיים ממך.
תודה רבה וגדולה,
"זמבו – כוכב הצפון שלנו". זמבו ורעייתו אסתר עם החולצות שהוכנו לכבוד האירוע.
שיר לזמבו מקבוצת "ברושים"
מאת עינת צחורי, על פי מנגינת השיר "כולם הולכים לג'מבו" של ציפי שביט.
השעה שלוש,
נרימה את הראש,
יצעד כל ברוש וברוש,
אל המגרש בסך.
כולם עם התלבושת, את המשחק נפתח,
כך נעמוד בלי בושת ובשיר נפצח
כולם הולכים לזמבו, זמבו, זמבו
כולם הולכים לזמבו בטניס להתאמן.
כי פה מדריך רק זמבו, זמבו, זמבו
כי הוא מדריך אותנו כיצד להצטיין.
לה לה לה לה לה לה, לה לה.
יריב אל תמהר,
כך זמבו לו אומר
עכשיו תור זוג אחר
הוא לנו כך מעיר.
ישרו קצת את הכף, ואל תפנו ת'גב,
את זמבו כה נאהב, לכן נפצח בשיר
"כמה שחקנים שלמדו אצל זמבו השתתפו בטורניר WimbleDan 2008 היוקרתי?" צופים במצגת טניס משעשעת במועדון לחבר.
מר טניס - ראיון עם זמבו גלייכמן
כפי שפורסם באתר גליל עולה בשנת 2009.
אברהם "זמבו" גלכיימן, חבר קיבוץ דן, נולד בהונגריה בשנת 1926 ועלה ארצה בהיותו בחור צעיר בן 22, בשנת 1948. תחילה הגיע לקיבוץ בית אלפא והצטרף לגרעין "במאבק". לאחר שנה הצפין יחד עם הגרעין לקיבוץ דן ועם הזמן הכיר את אסתר, רעייתו, שהגיעה מגרעין מקיבוץ עין שמר, להם היום שני בנים. בן נוסף נפטר כשהיה בן שנתיים.
זמבו החל ללמוד טניס בגיל 20, עוד כשהיה בהונגריה, אבל מאז שעלה לארץ היה בתחום הכדורגל ולא נגע במחבט עד גיל 35. מאז במשך כ- 40 שנה כל הילדים בקיבוץ עברו תחת הדרכתו של זמבו.
לראיון המלא עם זמבו לחצו כאן!
אגדה בחייו. זמבו גלייכמן.