אוצרות יומיאהובתי שמה ישראל בשר ודם - אוצרות יומי
אשבעל עשתרות, דורית ישראל, דיתי אלון, דניאל חקלאי, חברים בדיאלוג- נטלי גוטמן, חדווה מסר, מירי רנדל הבר, עתליה יהלום, ציור- שושי הורוביץ, ציור-אביחי כהן, ציור-אורי פרץ, ציור-אלי כדורי, ציור-פיטים עבדולי, צילום- אשר ג'בל, קורטי זאנה, שיר הפתיחה- טמילה רם, שיר חותם- ענת זרחי, תמונה ראשית-שושי הורוביץ
טמילה רם
אהבתה
זעקתה
עקור
מלבה
תציל נפשה
מעקדה
באהבתך
דיין לחיים ומוות
הנך.
ציור פיטים עבדולי
אחד הדברים … שקשורים בשואה-הוא הצילום האמיתי לגמרי של עובדי בנק הפועלים מבקרים באושוויץ ומניפים שם שלט גדול שעליו נכתב "המרכז התפעולי של חטיבת הכספים של בנק הפועלים" או משהו כזה. הם גם הזמינו אנשים בזמנו ללחוץ לייק על עמוד הפייסבוק שמתעד את הביקור .. .וחשבתי שזה יכול להיות מאד מרגש אם חברות גדולות במשק הישראלי יביעו את הכאב שלהן בעקבות השואה, נגיד: חברת פלאפון תצמיד מסך ענק מעל קרונות הרכבות לאושוויץ שבו יהיה כתוב "פלאפון-הרשת המהירה בישראל (ובפולין)". בנק לאומי, מצדו, יפרסם במסך דומה מעל הרכבות לטרבלינקה: "לאומי איתך לאורך כל הדרך". וסלקום יעודדו את היהודים בגטו: לכל יהודי שמסתובב עם טלאי צהוב יימסר דף עם הכיתוב המשמח "בשבילנו הכוכב זה אתה".
ציור אביחי כהן
תזמורת החברים של אשבעל עשתרות ללילה וירטואלי אחד
(עריכת הדברים נטלי גוטמן)
הדמויות הפועלות:
א– אשבעל עשתרות, מ- מירי רנדל הבר, ק– קורטי זאנה, ע- עתליה יהלום, ד- דורית ישראל, די – דיתי אלון, ח-חדווה מסר, נ- נטלי גוטמן.
א- רק לילה אחד במיטה שלך…
נ– עליך יישרף אחרון הטפילים..אל תרחם עליהם! ולנו יהיו מחלות בריאות כמו שמגיע לחולמים..
א– אני מקווה שאני לא החולה האחרון..
מ– כל הטפילים של האהבות הלא זעירות והלא זהירות, את כולם דחית ברמות לא זעירות.
ק- והכול מהציפייה הגבוהה מדי מאהבה…
מ– לא נעים לי לספר, האסוציאציה שעולה: אמי סיפרה שבסוף התקופה בשואה הם היו כולם חולים בטיפוס במצב נוראי והמון מתים מסביב. זה היה בברגן בלזן והגרמנים רצו לפוצץ את כל המחנה בגלל שכולם היו חולים (נ– או שמסיבות אחרו שלא קשורות לנושא).
א- כן, היהודים הם הטפילים הנושאים את מגיפת האהבה. תשאלי את פרויד.
ע– המרה תעזור בכך לדעתך ? א– מיצי כיס המרה? ע– לא, המיצים שם כבר נגועים במרירות…המרת דת …
א– פרויד אמר על האניה כשראה את חופי אמריקה: הם לא יודעים שהבאנו להם את המגפה. ולאקאן כתב: אין מדברים באנליזה אלא על האהבה. וביחד: מגיפת האהבה.
ק– יהודים אוהבים את עצמם- עם סגולה. זו לא באמת אהבה..
א– הקתוליות היא דת האהבה? קתולים שעברו אנליזה הופתעו לגלות שבחייהם שרר בכל דחף המוות. הם המירו דתם לשנאהבה.
ק– חחח נכון. אבל קתולים הרבה יותר נגועים במחלה כי יש להם (יסוד) חמלה
ע– והנה האהבה ונגעייה הטפיליים חלחלו והגיעו עד שורשינו היהודיים…
א– רק שהגירסה היהודית התפתחה לישראליות (וציונות) באופן בלתי נמנע ברגע שהפכנו לעם עם נחלה על אדמה. יש לזה אפקטים… בתוך התנודות הטקטוניות על זו האדמה נמצא גם ליהודים פתרון שכלל בתוכו את כל הכולירע של כל עם ככל העמים…והנה הציונות שאינה פאלית, לא יותר מכל תנועה לאומית אחרת…
ציור אורי פרץ
ד – מסקביאס של אהבה ועד ליהדות… לה כוח עליך, "הלילה הזה" לא ישטף במקלחת. מה תעשה?? אש בעל..
א– "בבוקר הזה" מצאתי את עצמי במיטה עם אשתי,
טפיל סקביאס אחרון חמק אל בין חריצי המרצפות,
התגרדתי רק מאלרגייה לאביב,
ויצאתי לטייל עם סנדי הכלבה בשדות..
ציור אבא וילד, אלי כדורי
מ– זו המקלחת של בדיעבד. אפשר אבל להתנקות ולהחלים מראש..
ד- הוא לא יכול. זו המיטה שלו
מ– כן, אי אפשר בלי האהבה.. אבל אפשר בלי האהבה הלא זהירה.. בקיצור, כתבת באופן מגרד עור
ד– לא בטוחה, צריכה לחשוב על זה, מה כבר אני יודעת על אהבה?!
מכירה רק אהבע.. עכשיו גם אני מתגרדת…
די– להקיץ לשיר הזה ולשרשור הזה אחר לילה מר מאלרגיה מחוללת בי שמות, צפודה כצימוק מיובש,
רוצה לומר פתחת את עיני, והן אדומות עדיין..
א– טוב, אספר לכן איזה ליל אהבה עבר עליי אמש: קמתי באמצע הלילה בצעקה- נתפס לי שריר התאומים ברגל, כמעט עומד להקרע. שיחקתי כדורסל בצהריים. אישתי, שהייתה לה בחילה מאכילת יתר , התעוררה ורצה להביא לי סיר שאקיא בתוכו. הסתכלתי עליה: מה אעשה עם סיר? היא הביטה בי, זאת היא שרוצה להקיא. הסתכלנו אחד בשנייה- היא חבולה מאכילה ואני עם אבצס שיצא לי על האף אחרי שנחתכתי בכדורסל לפני כמה זמן והחתך לא נסגר יפה, זוג חבוט וחולה במחלות המין האנושי… הסיר עדיין לצד המיטה. אולי יהיה שימושי בקרוב כשאהיה קשיש
צילום אשר ג'בל
נ- אפרסם את כולנו כי פשוט מגרד לי לעשות איתכם אהבה..
ח – אני מתגרדת מהשיחה פה על יהודים וישראלים. אבל בטח הלכתם כבר לישון…
אשבעל עשתרות
לא בזכות מגיע
הוא רכוב על גבי הרוח
וניתלה על חבלי הכביסה שלך
או שצונח על הכביש
שיחי זכויות לא צומחים
לאורך המדרכות המוכתמות
בשאריות שמן פלאפל וצ׳יפס.
החובות-
מהבהבים בלילה מכל רמזור
גם כשהכבישים חפים ממכוניות
וממשאיות אשמה
בילדותינו
כשרצינו לאכול מעצי התות בחצרות
שעומדים היום מפוייחים מאש הקרב
של הזמן הלוהט
חצינו גדרות מתות
וטיפסנו על חומות עיניים מביטות
דורכים על עפעפיים של בושה
ועל ריסי ביקורת שצמחו כמו אזוב מורעל
בחריצים
נתלינו בענפי סיפון אוניית המבריחים
בין התותים
והבטנו בשמיים כמו נוסעים סמויים
חוטפים אשכולות כוכב
בעפעוף קצר
ויורדים אל מחתרת השגרה
צילום התורה בשומרון, אשר ג'בל
אהובתי בשר ודם
גוף רוח וים
אהובתי תלתלים
לא שיר
לא מילים
לא שורות
שמסתיימות
וברווח שבין
צילום מלחמת האפורים בסדקים, אשר ג'בל
לתוך העמודים
האפלים
בין המסדרונות
הדלתות הפתוחות
לפרקים
ובין תמונות
אילמות
שרת לי שיר
כרכת לי
ארוחה כספר
הבאת לי
ציור שושי הורוביץ
אריזות הקושי של שומרי הילדים המותרים..