ד"מ 7601-04-16 - פסקדין
מיקומך באתר: עמוד ראשי >> חיפוש פסקי-דין >> ד"מ 7601-04-16
ד"מ 7601-04-16
7601-04-16
עדי קריפט מחשוב פיננסי בע"מ
(הנתבעת):
רינתיה סטקליאר
עו"ד אילן גלמן
לפניי בקשות שהגישה הנתבעת לדחיית התובענה על הסף ולהעברת התובענה לבית הדין האזורי לעבודה בירושלים בהיעדר סמכות מקומית לבית הדין בתל אביב.
אקדים ואומר, כי לאחר שעיינתי בבקשות, בתגובה המאוחדת שהגישה התובעת ובתשובת הנתבעת לתגובה, אני סבורה כי דין שתי הבקשות להידחות.
ראשית, אשר לבקשה לדחייה על הסף, הנתבעת טוענת כי עילות התביעה הן פיצוי בגין העדר הודעה מוקדמת ובגין אי עריכת שימוע, בעוד שעולה בבירור מן המסמכים שצורפו לתביעה כי התובעת התפטרה ולא פוטרה, כך שתביעתה נעדרת כל בסיס עובדתי. בד בבד טוענת הנתבעת, כי קיימה לתובעת שימוע ואף זימנה את התובעת לשימוע נוסף אליו בחרה שלא להתייצב, וכן כי התובעת הפרה את חובת הסודיות כלפי הנתבעת ואף גזלה ממנה סודות מסחריים, כך שממילא אין לצפות מן הנתבעת להוסיף ולהעסיקהּ בתקופת ההודעה המוקדמת.
טענותיה של הנתבעת מעידות כי בין הצדדים נטושה מחלוקת עובדתית מהותית בנוגע לנסיבות סיום יחסי העבודה בין הצדדים והתנהלותם של הצדדים עובר לסיומם, ועל כן נדרש בירור עובדתי של הטענות ואין מקום לסילוק על התובענה על הסף.
זאת, בפרט לאורה של ההלכה הפסוקה לפיה סעד של סילוק על הסף יינתן במקרים חריגים בלבד,
"ביד קמוצה ובמשורה, ובבתי-הדין קצרה המשורה עוד יותר" (דב"ע (ארצי) נו/3-140 כי"ל – כימיקלים לישראל בע"מ – שור, פד"ע ל' 152, 156). כמו כן נפסק, כי "על מנת שכתב תביעה יימחק על הסף חייב בית-הדין להיות בטוח ומשוכנע כי גם אם יוכיח התובע את כל אשר הוא טוען בכתב תביעתו, לא יהיה בכך כדי להועיל לו, מאחר שאין באותה מסכת עובדות כדי ליצור עילת תביעה" (שם, שם, וראו גם דב"ע יא/3-31 חיפה כימיקלים בע"מ נגד אברהם כלפון, פד"ע כב 518).
בית הדין יעדיף לעולם את בירור המחלוקת לגופה וככל שקיימת אפשרות – ולו קלושה – כי התובע יזכה לקבל מן הנתבע את הסעד הנתבע, אין נועלים בפניו את דלתות בית הדין (דב"ע נב/217-3 אגודה ארצית של מנהלים ומורשי חתימה של הבנק הבינלאומי הראשון לישראל בע"מ ואח' - הבנק הבינלאומי הראשון לישראל בע"מ ואח', פד"ע כז' 3, 14; עתירה לבג"ץ נדחתה – בג"ץ 3679/94 אגודה ארצית של מנהלים מורשי חתימה של הבנק הבינלאומי הראשון לישראל בע"מ ו- 126 אח' נ' בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב יפו ואח', פ"ד מט(1)573, 590-586).
שנית, אשר לבקשה להעברת התובענה לבית הדין האזורי לעבודה בירושלים, הנתבעת מפנה להסכם ההעסקה בין הצדדים (נספח א' לכתב התביעה), הקובע תניית שיפוט ייחודית לבתי המשפט המוסמכים בירושלים (סעיף 13.3 להסכם ההעסקה).
כמו כן טוענת הנתבעת, לשם הזהירות, כי מקום עבודתה של התובעת היה בכל רחבי הארץ לרבות במשרדה הראשי של הנתבעת הנמצא בירושלים.
מנגד, טוענת התובעת, כי בתחילה עבדה מביתה שבקריית אונו, והגיעה מדי פעם למשרדי הנתבעת בהרצליה ולפגישות במרכז הארץ (לעיתים רחוקות לירושלים), ובהמשך, נתבקשה לעבור לעבוד ממשרדי הנתבעת בהרצליה ובמהלך תקופה זו הגיעה לירושלים כחמש פעמים בלבד. כמו כן טוענת התובעת, כי מדובר בתניית שיפוט שנועדה להקשות על העובד, וממילא מנוגדת לפסיקת בתי הדין לעבודה לפיה לא ניתן להתנות על מקום השיפוט הקבוע בתקנות בית הדין לעבודה.
ואכן, "כלל פסוק הוא, כי הסכמת הצדדים להליך אין די בה כדי להקנות לבית הדין האזורי סמכות שיפוט מקומית. באשר הלכה היא כי בכל הנוגע לסמכותו המקומית של בית הדין האזורי לעבודה, אין הצדדים רשאים לסטות מן התנאים הקבועים בתקנות" (בר"ע 495/09 יורי נובש – פלאש תאורה כחול ולבן בע"מ (לא פורסם) ניתן ביום 13.12.2009; בר"ע 19529-04-11 אס. אן. תעשיות בע"מ – ליליה פודושבה (לא פורסם), ניתן ביום 17.4.2011; ע"ע 600036/97 קרן השתלמות לעובדי הרשויות המקומיות בע"מ - המועצה המקומית ערערה, לא פורסם, ניתן ביום 30.7.2000; המ"ד (ארצי) 23372-02-14 אחמד נואף מסאלחה - רשת תיכוני טומשין בע"מ, ניתן ביום 12.2.14).
בתשובתה הודתה הנתבעת כי "אין לתובעת מקום ספציפי לביצוע עבודתה אלא עבודתה נפרסת על פני כל המדינה (כך שלמעשה סמכות השיפוט היא חופפת בין בתי הדין השונים)" (סעיף 2 לתשובה מיום 25.5.2016).
תקנה 3(א)(1) לתקנות קובעת כי מקום השיפוט בתובענות מסוג זו שבכותרת הוא ב"בית הדין האזורי אשר באזור שיפוטו נמצא מקום העבודה של העובד שהיא העבודה נושא התובענה, או שבאזור שיפוטו בוצעה העבודה".