להילחם בריחות רעים
מערכת Bestfriend // פורסם 10/09/2013
דר איתן קריינר, מייסד בית הרופאים הווטרינרי מכבים ומנכל הסוכנות להטסת חיות מחמד,Terminal4Pets טוען כי ניתן להילחם בריחות רעים של החיה במגוון דרכים שונות.
צילום: בר הדס ד'ר איתן קריינר, מייסד בית הרופאים הווטרינרי מכבים ומנכ"ל הסוכנות להטסת חיות מחמד,Terminal4Pets טוען כי ניתן להילחם בריחות רעים של החיה בדרכים הבאות:
מניעת ריח פה:
- במקרים רבים ריחות רעים מקורם בשיניים. הפיתרון הוא פשוט לחלוטין: יש לצחצח לחיות מחמד את השיניים 2-3 פעמים בשבוע. יש להקפיד על בחירת משחת שיניים המתאימה לסוג החיה ויש לבחור מברשת שיניים המתאימה לגודל הלסת שלה.
- מומלץ לבצע ניקוי אבן אצל שיננית במרפאה לחיות, בתדירות של לפחות אחת בשנה.
- שתיית מים מרובה מסייעת לנטרל ריחות פה אצל חיות בדיוק כפי שהיא מנטרלת ריחות אצל בני אדם. מומלץ להרגיל חיות מחמד לשתיית מים מרובה כבר בגיל צעיר (וזאת גם מטעמי בריאות נוספים) ויש לוודא שקערת מים נקייה תהיה נגישה לחיה בכל עת (מומלץ להחליף את מי השתייה לפחות אחת ליום).
- צעצועים דנטלים ומזונות דנטלים אינם יעילים לא כטיפול נקודתי ולא כטיפול מונע לטווח הארוך. הם אינם מזיקים אבל אינם מהווים פתרון.
מניעות ריח פרווה:
חומצות השומן המופרשות דרך הפרווה מייצרות ריח רע. הטעות הנפוצה ביותר היא לרחוץ את חיית המחמד לעיתים תכופות מאחר והרחצה (במים הקשים בארץ) מיבשת את העור וזה מאיץ הפרשות שומניות. הרחצה רק מגבירה ריחות רעים מהפרווה!
- יש לרחוץ חיית מחמד אחת לחודש וחצי-חודשיים לכל היותר. חשוב לבחור שמפו יעודי לסוג החיה. יש לשטוף את החיה היטב עם הרבה מים ולוודא שכל הסבון הוסר מגוף החיה לפני הייבוש.
- לאחר רחצה בים, באגם או כל מקור מים אחר – יש לשטוף היטב את חיית המחמד עם שמפו יעודי.
- יש להבריש את חיית המחמד לפחות 3 פעמים בשבוע במברשת המותאמת לסוג החיה ולמידותיה. יש להקפיד על הברשת פרווה יבשה (לא להרטיב את הפרווה או את המברשת!). חשוב להבריש את החיה באופן יסודי בכל הגוף עם דגש על אזור האוזניים והצוואר.
- פרווה ארוכה מפרישה ריחות חומצה בריכוז גבוה יותר. מומלץ לספר חיות בית לפחות פעמיים בשנה (חיות שעירות ניתן לספר 3-4 פעמים בשנה).
- במקרים מסוימים ריחות רעים מהפרווה נובעים ממחלת עור. מחלות עור ניתן לזהות על פי הסימפטומים הבאים: נשירה נקודתית, פצעים וגירויי עור. במקרה זה יש לגשת לווטרינר בכדי לטפל במחלת העור.
מניעת ריחות קיבה:
תזונה היא הגורם המשפיע ביותר על ריחות קיבה ולכן חשוב להקפיד על התאמת מזון איכותי ותוספי מזון. ריחות קיבה קשים מצביעים על בעיות במערכות העיכול ולרוב ילוו באחד או יותר מהסימפטומים הבאים: שלשולים, עצירויות, גזים או הקאות.
- יש להישאר נאמנים לסוג המזון. אם רוצים לגוון בטעם ניתן להחליף סוגים אבל חשוב להמשיך ולקנות מזון מאותו יצרן. שינויים בסוגי המזון הם גורם מספר אחד לבעיות במערכת העיכול.
- חשוב להימנע ממזונות שאינם ייעודיים לחיות מחמד (על פי הסוגים). שאריות, כיבוד ומזון כללי שלא נחשב למזון ייעודי לחיות אינם מומלצים.
- כאשר רוצים להרגיל חיית מחמד לתזונה חדשה כשגורים גדלים ורוצים להרגיל אותם למזון של חיה בוגרת, יש לבצע את השינוי באופן הדרגתי ולא בבת אחת. יש לגלות ערנות לשינויים בהתנהגות, החל ממצבי רוח ועד לגירויים ובעיות במערכת המטבוליזם.
- במקרים של ריחות קיבה חזקים (המלווים בהקאות, שלשולים וכיו"ב) יש להתחיל בצום. יש למנוע מהחיה מזון אולם כן לתת לה מים למשך יום שלם בכדי לנקות את הגוף מרעלים.
מניעת ריחות מהאוזניים:
לחתולים וכלבים יש נטייה להפריש ריחות רעים מאזור האוזניים. חשוב להקפיד על היגיינה באזור זה על ידי רחצה לפחות אחת לשבועיים באפן הבא: יש להתיז חומר ניקוי לאוזניים, לקרצף היטב ולייבש את האזור ביסודיות.
ריח רע מבלוטות הריח אצל חתולים, כלבים וחמוסים:
ישנן חיות המפרישות ריחות חזקים מבלוטות הריח בחלק האחורי. ניתן לרוקן את בלוטות הריח אצל וטרינר אחת לחודש (מדובר על הליך רפואי פשוט יחסית).
טיפול בריחות שמקורם בקולר:
- לקולר מעור אמיתי יש נטייה להפריש ריחות חזקים. מומלץ להחליף קולר מעור לפחות אחת לשנה.
- קולר נגד קרציות עלול להפריש ריחות חזקים ובמקרה זה ניתן להחליף את הקולר בקולר רגיל ולעבור לשימוש בטיפות למניעת קרציות.
- כאשר הכלב מפריש ריח רע מאזור הקולר יש להחליף את הקולר אך גם לשקול תספורת בכל הגוף או לפחות באזור הצוואר בצורה נקודתית.
מניעת ריחות במקרים של גורים:
לגורים יש ריח ייחודי חזק ואנשים טועים ורוחצים אותם לעיתים קרובות יותר בכדי לנטרל את הריח. כמו במקרה של כלבים בוגרים, רחצה מרובה רק מאיצה הפרשות חומציות ומגבירה ריחות רעים. על כן יש להימנע מרחצת גורים עד לגיל 3 חודשים.
- אנשים שומרים על גורים במקומות חמים ונעימים בכדי לגונן עליהם. יש נטייה לאחסן גורים בסלסלה או ובקופסה עם אריגים מחממים. האריג נוטה לספוג את הריחות הרעים. טיולים בחוץ ואוורור החדר ינטרלו את הריחות.
- יש להרגיל גורים להברשה כבר בגיל צעיר, לפחות 3 פעמים בשבוע עם מברשת ייעודית לגורים.
מניעת ריחות במקרים של חיות בית מבוגרות:
הפרווה היא איבר ככל יתר האיברים אצל חיות. יש לטפח אותה ולטפל בה כבר מגיל צעיר. במקרים של הזנחה, הפרווה מפרישה ריחות קשים לעת זקנה.
- יש להבריש חיות מבוגרות לפחות אחת ליומיים עם מברשת עדינה.
- יש לרחוץ את החיה אחת לחודשיים עם שמפו רפואי לבעיות עור.
- שימוש בתוספי מזון חשובים כטיפול מונע לעת זקנה.
- יש לבצע ניקוי שיניים לפחות אחת לשנה עד אחת לשלושה חודשים בקרב כלבים מבוגרים עם בעיות שיניים.
ריחות רעים בהקשר של חתולים:
החול של החתולים הוא המוקד לריח רע בה' הידיעה, לכן טיפול בריח רע מתחיל בתחזוקה נכונה של החול.
- מומלץ לבחור חול מתגבש שנועד למנוע ריחות.
- יש לפזר שכבה דקה (בערך 2 ס"מ) ואחידה של חול בתוך הארגז ולהחליפו לפחות פעמיים בשבוע.
- מומלץ להניח את ארגז החול באזור מאוורר ולא בחדרים סגורים. המקום האידיאלי להצבת ארגז חול הוא מרפסת.
- מומלץ להניח ארגז חול עם מכסה כך שריח החול לא יתנדף וכן מומלץ לבחור ארגז חול גדול כדי שלחיית המחמד יהיה מאוורר ונוח ולא יהיה לה צפוף.
- ניתן ואף מומלץ לשחרר חתולים כך שהם יעשו צרכים מחוץ לבית כאשר זה מתאפשר (אם יש לכם חצר סגורה, מרפסת או גג).
ריחות רעים אצל חמוסים:
לחמוסים יש ריח חזק במיוחד וכדאי מאוד להביא את זה בחשבון לפני שמאמצים חמוס.
- חמוסים מפרישים ריחות דומיננטיים מבלוטות הריח אותן ניתן להוציא בניתוח במרפאות ייעודיות (וטרינרים כירורגיים המתמחים בטיפול בחמוסים).
- מומלץ לשחרר חמוסים בחצר (בהשגחה כמובן), או לשחררם במרפסת או על הגג, כדי שיעשו צרכים בחוץ. אפשר אף לצאת איתם לטיולים מחוץ לבית כפי שיוצאים עם כלבים כמה פעמים ביום לעשיית צרכים.
- יש לרחוץ חמוסים אחת לחודשיים עם סבון יעודי לחמוסים.
- יש להבריש חמוסים לפחות פעמיים בשבוע עם מברשת מתאימה.
ריחות רעים בהקשר של ציפורים:
- יש לדאוג למצע נקי בתחתית הכלוב. מומלץ להחליף המצע לפחות אחת לשבועיים.
- ריח רע מהנוצות מעיד על מחלה ובמקרה זה מומלץ לפנות לווטרינר המתמחה בציפורים.
מכרסמים / שרקנים / גרבילים:
- בכדי למנוע התפשטות ריח רע בכלובים יש לדאוג לפזר שכבת נסורת בגובה 2 ס"מ (לא יותר). את הנסורת יש להחליף לפחות פעמיים בשבוע.
- מזון מצחין מהווה מפגע ריח ולכן יש לפזר מנות מזון קצובות מדויקות.
- יש להקפיד על הברשת החיה פעמיים בשבוע לפחות באמצעות מברשות עדינות ייחודיות למכרסמים.
ריחות רעים בהקשר של דגים:
- האכלת יתר יוצרת ריחות רעים שכן שאריות מזון מזהמות את המים ואת האקווריום. יש לדייק בכמויות המזון הניתנות לדגים.
- מומלץ בחום לקנות דג נקאי (מלשון ניקיון!) Cat Fish אשר ניזון מפסולת באקווריום ומשאיר את האקווריום ואת המים נקיים עד כמה שניתן.
ריחות רעים בבית באופן כללי:
- בזמן השינה חיות הבית מפרישות ריחות. על מנת שהריח לא יתפזר בכל הבית, חשוב להרגיל את החיה לישון במיטה שלה במקום קבוע.
- מומלץ לכבס מזרן ו/או מצעים עליהם החיה ישנה לפחות אחת לשבוע.
- מזון ייעודי לחיות מפריש ריחות בעיקר כשהוא מרקיב ולכן יש להאכיל את החיה כפעמיים/שלוש ביום, מנות קצובות, ולא להשאיר מזון נגיש משך כל היום.
- יש לחלק לחיה מנות מדודות לפי הצורך.
- מומלץ להשתמש בכלי קיבול למזון ולשתיה המיוצר מנירוסטה שכן הנירוסטה הוא חומר שאיננו סופג ריחות (שלא כמו פלסטיק או עץ).
- את צלוחית האוכל לחיות יש למקם במקום צונן כדי למנוע ריקבון או לחילופין, במקום מאוורר (סמוך לחלון או במרפסת).
- יש לאחסן את מזון החיות בכלי סגור הרמטית.
*ראו הוזהרתם: אנשים מוצאים "פתרונות סבתא" יצירתיים למניעת ריחות רע מחיות המחמד אשר אינם מיועדים לחיות כגון בושם או דאודורנט, שימוש בתכשירי הגינה לפה ואפילו סוכריות מנטה או שמפו המיוצר עבור בני אדם וכיו"ב. אין ביכולתם של מוצרים אלה כדי למנוע ריחות רעים והם אף מסוכנים במקרים רבים (שימוש בתכשירים שאינם ייעודיים לחיות עלולים ליצור פציעות, זיהומים וגירויים בעיקר תכשירים המכילים אלכוהול).
המלצה על מותגים למניעת ריחות:
מזון איכותי למניעת ריחות קיבה:
Sud-kh
ANIMAL STRATH
תוספי מזון למניעת ריחות קיבה:
Nature Vet (טבליות)
Fatsup Liquid
Nature-Cal ג'ל מיועד לכלבים וחתולים (כולל גורים). היתרון הוא במוצר זה הוא שקל יותר להחדיר את התוסף פשוט מצמידים את השפופרת ומניחים טיפת ג'ל על לשון החיה, אין לה ברירה אלה לבלוע ולעכל את התוסף.
שמפו מומלץ למניעת ריחות עור - Sergeant's (לכלבים וחתולים).
משחה לטיפול במחלות עור - derma coat *ניתן להשיג בבית מרקחת ללא מרשם רופא.
חומר חיטוי לאוזניים (לכלבים, חתולים וחמוסים) NOLVASAN OTIC ניתן להשיג במרפאות וטרינריות ללא מרשם.