7ccc40ddd13217cb927c8bbe3395eb76

 Hej. Jeg er en 16 årig pige, som for et stykke tid siden mødte en sød fyr, som jeg nu har været sammen med hjemme hos mig. Vi er allerede meget glade for hinanden, og vi vil meget gerne lære hinanden bedre at kende, så vi måske kan blive kærester på et tidspunkt. Han har inviteret mig hjem til sig selv, men problemet er bare, at jeg ikke må besøge ham for mine forældre. De mener, at han skal komme et par gange hos mig, så jeg lærer ham bedre at kende, før vi kan begynde at snakke om, at jeg må besøge ham. Vi bor ca. en time væk fra hinanden, så hvis vi skal være sammen, skal en af os både tage bus og tog, og det koster jo penge, og min fyr har ikke særlig mange penge lige pt, så han har ikke mulighed for at besøge mig, og han har slet ikke mulighed for at besøge mig flere gange, før jeg må tage hjem til ham. Vi savner hinanden utrolig meget, og vi vil meget gerne snart se hinanden igen, men lige i øjeblikket ser det meget sort ud, fordi jeg ikke må besøge ham, og han har ikke penge til at besøge mig, så I kan nok se, at vi har et problem. Jeg føler i øvrigt ikke, at mine forældre stoler på mig. De tror åbenbart ikke, at jeg kan passe på mig selv eller sige fra, hvis jeg har brug for det, og det sårer mig virkelig meget. De er også meget bange for, at jeg bliver gravid, hvis jeg er sammen med min fyr, for så kan det jo være, at vi dyrker sex. Selvfølgelig er der en risiko for at blive gravid, men derfor synes jeg ikke ligefrem, at jeg ikke skal have lov til at besøge ham. Jeg har gået og været meget ked af det og været bange for, at min fyr ville droppe mig, fordi mine forældre har taget den beslutning. Jeg vil ham virkelig gerne, men mine forældre ser åbenbart helst, at vi ikke ser mere til hinanden, siden de har taget den beslutning, som efter min mening er ret ulogisk, for penge hænger ikke på træerne, og de kan ikke forvente, at han kan komme ned til mig hver evig eneste gang, fordi mine forældre er bange for at lade mig tage hjem til ham. Jeg synes, de skal begynde at løsne snoren lidt, for jeg er ikke en lille pige længere, og det må de snart begynde at indse. Jeg bliver holdt utrolig meget tilbage, og det gør mig meget ked af det, for så føler jeg ikke, at mine forældre stoler på mig. Desuden får jeg det meget dårligt med mig selv, når jeg ikke føler, at de stoler på mig, og jeg har gået rundt og døjet med selvmordstanker i dag, fordi jeg ikke vidste, hvor jeg skulle gøre af mig selv, og jeg ved ikke, om jeg kommer til at se min fyr igen pga. mine forældre. Jeg er i øvrigt meget bange for at snakke med dem om tingene, og jeg føler, at de er meget efter mig.   

Hvad skal jeg gøre? :/ 
Jeg har virkelig brug for hjælp.
================================


ungzone.dk
2019.43

 Hej Amalie,  
  
Det lyder som en meget vanskelig situation du befinder dig i pt. Jeg kan godt forstå, at det må være hårdt for dig, at dine forældre ikke kan forstå din situation.   
Det ser ud til, at det primært bunder i, at dine forældre stadig ser dig som deres lille pige. De synes sikkert, at det er tidligt, hvis du får en kæreste nu. Desværre er situationen også den i dag, at de sikkert hører om mange episoder, hvor teenagere er blevet mødre i en alt for ung alder. De kan sikkert ikke lige håndtere det og finder det lettest, hvis de selv kan holde øje med situationen ved, at han skal besøge dig. Jeg kan godt forstå, at du føler, at de ikke har nogen tillid til dig og ikke stoler på dig. Det tror jeg nu de gør, men dine forældre har sikkert også svært ved lige at finde den rette balancegang i forhold til, at de nu snart har en datter, der ikke er et lille barn længere.   
  
I forhold til at se din fyr, så kan i måske betale halvdelen af tog/busbilletterne hver. Jeg gætter på, at i begge er meget interesseret i at se hinanden, så bliver det lige dyrt for jer begge om i er det ene eller det andet sted. Så bliver dette ikke et problem i forhold til, at den ene synes, han/hun bruger flere penge end den anden på transport.   
  
Angående dine selvmordstanker lyder det ganske foruroligende. Det er et vigtigt skridt, at du har fortalt os om dem her. Det er utroligt vigtigt at få snakket med nogen, når sådanne tanker finder sted. Det kan være en stor letteste at få det sagt, der plager dig, dette kan hjælpe dig til at komme ud af de dystre tanker og følelser. Det kan betyde meget, at du snakker med en veninde eller dine forældre om dine tanker og følelser - det er dog vigtigt, at det er nogen du føler dig trygge ved, og som du tror vil kunne forstå dig.   
  
Du kommer nok ikke udenom at snakke med dine forældre om det, da de umiddelbart er en af årsagerne til hvordan du har det lige nu, så bør de også vide hvilken effekt de har på dig og hvordan de påvirker dig negativt. Du behøver ikke nødvendigvis at fortælle om dine tanker i forbindelse med, at du ikke må besøge din fyr, men at det måske lige så meget er generelt. At du fortæller dem, at du ikke føler, at de stoler på dig og at de er efter dig. Mange har som dig, svært ved at sige ting som dette ansigt til ansigt til deres forældre. Andre skriver derfor et form for et brev, en mail eller sms, hvor de forklarer til forældrene hvordan man har det og så kan forældrene måske tage snakken op, så bliver de måske heller ikke lige så overrumplet, hvis du får det sagt midt i det hele. Bliver dine selvmordstanker værre, så bør du søge professionel hjælp, i form af en psykolog eller skolepsykolog, der er knyttet til din skole.   
  
Jeg håber meget, at i finder en løsning på det hele. Du skal være mere end velkommen til at skrive igen. Har du ikke en veninde eller en anden du vil betro dig til, så kan det også være en stor hjælp at skrive her, så det skal du endelig gøre igen, hvis du har brug for det. Du er kan også skrive privat til de enkelte rådgivere herinde, hvis du hellere vil betro dig mere til en, som måske kan få et bedre billede af din situation på denne måde.  
  
Kærlige hilsner fra  
Lotte  
 

 Kære Amalie  
  
Jeg kan godt se at det er dumt og irriterende at dine forældre forhindrer dig i at være hos din kæreste lige nu, men de vil dig trods alt kun det bedste, og de ønsker jo at beskytte dig. Jeg synes at når du er så ung som du er, at det er rigtig fint af dine forældre at de faktisk er åbne overfor ham, så længe de også lige får lov at se ham an så de er sikre på at han er en fyr, der passer på dig. Jeg synes bestemt ikke at det er unfair sådan som de har bestemt at det skal foregå, selvom det måske virker sådan. For de kræver jo ikke at I skal være hos dig *hver* gang. Bare et par gange til at de kan føle sig sikre på at du er sikker.   
  
Forældre er super dumme nogle gange, men som sagt skal de også lige lære at du er blevet ældre og kan meget mere, men det kan også tage tid, så ligesom at de skal give dig en chance, skal du også give dem en. Jeg synes det er rigtig vigtigt at du udtrykker på en ordentlig måde overfor dine forældre hvordan du har det, for nogle gange ser forældre det ikke medmindre man siger det. Jeg er sikker på du nok skal se ham igen, og hvis du går rundt med sådanne tanker skal du endelig snakke med nogen om det, for det er ikke rart!  
  
Det kunne jo være at hvis han ikke har så mange penge, at måske I kunne dele regningen når han skulle besøge dig, eller at du kunne tage en snak med dine forældre om den her pengesituation, som de sikkert gerne vil hjælpe med. Inden min kæreste fik bil og job, skulle han også frem og tilbage med bus og tog, og det blev en dyr fornøjelse, men så sås vi bare lidt sjældnere - og det gode var at vi så bare fik lov til at savne hinanden endnu mere hvilket gjorde at vi var ti gange så glade for at se hinanden når vi så endelig var sammen. Så jeg tror nu nok det skal gå for jer to!  
  
Mht. dine forældres frygt for at du bliver gravid: så længe I bruger beskyttelse så skulle der ikke være nogen stor risiko for at du bliver gravid. Kondomer både beskytter mod sexsygdomme og graviditet, og hvis ikke det er den bedste løsning for jer, findes der mange andre præventionsmidler som man kan høre om hos lægen.  
  
Håber du kan bruge mit svar, og jeg tror på at det nok skal gå, bare hæng i og være tålmodig :)  
  
Mange knus, Josefine 