3791cf39231f98cf0cfaa27bf61b25ee

 Hej.  

I den sidste tid har min tilværelse taget en drejning. Om det er til det bedre eller det værre, er svært at afgøre …  

Jeg er en pige på 21 år. Jeg har i lang tid ikke rigtigt haft nogen venner, og min familie var min eneste sociale omkreds. Men nu er jeg flyttet på et bosted (Jeg har Aspergers Syndrom) og har fundet nogen jævnaldrende, jeg godt kan lide at være sammen med.   

I et stykke tid har det nu udviklet sig på den måde at jeg hellere vil være sammen med mine nye bekendte(venner) end min familie. Sådan har det aldrig været før, så på det område er jeg jo nok først kommet i teenager årene nu.   

Jeg har stadig et stort behov for at være sammen med min tætte familie. Så det er når tanter, onkler, fætre og kusiner er samlet det bliver anstrengende. De var før, som sagt, mine eneste sociale kontakter. Men nu hvor jeg har fundet min egen omgangskreds på bostedet, har jeg opdaget hvor surt det er at være med til de lidt større familiesammenkomster. Ingen er på min alder og ingen snakker til mig. Hvis jeg prøver at starte en samtale, skifter det hurtigt til at de ignorerer mig efter lidt og fører samtalen videre med en anden, om deres job eller børn. Det var hvad jeg altid har været vant til. Men det er surt og jeg kan ikke se hvorfor de vil have mig med og protesterer hvis jeg ikke vil med. For hvorfor skal jeg med? Det er jo ikke som om de vil savne mig under samtalerne ..  

Sådan er det ikke med mine nye venner. Vi snakker på lige fod og har det sjovt og snakker om det vi interesserer os for.   

Det er så mærkeligt, for det er på den stik modsatte måde jeg ellers havde det før.   

Jeg har tænkt over det meget, og det er lidt lige som om at hver gang jeg er sammen med udvidet familie, så går mit selvværd et hak ned. Og når jeg er ovre på bostedet og snakker med de andre unge eller pædagogerne, så går mit selvværd et hak opad. Og jeg har længe kæmpet med lavt selvværd, og har først lige inden for det sidste stykke tid følt at de gerne vil have MIG med ovre på bostedet. Jeg har altid haft følelsen af at jeg ved godt at jeg ikke er den mest populære. Men det kunne være rart at folk gerne ville have mig med på grund af mig, og ikke bare for at få alle med, og så kunne jeg ellers sidde og være usynlig. Jeg ved at der ikke er nogen der ikke kan lide mig, men lige da jeg havde rystet det dårlige selvværd af mig i forhold til venner, så kommer den og overtager når jeg er sammen med familien.  

Det er vel en nogenlunde normal udvikling (bortset fra det dårlige selvværd), men det er nyt for mig, da andre altid har været det farlige og familien altid har været det trygge.  

Er det normalt at udvikle sig sådan? Min udvikling har været meget anderledes, så jeg er ikke rigtig klar over hvordan det normative er.   

Jeg håber I kunne finde rundt i alt det her, jeg blev lige revet lidt med, og ville have det hele med ..  

Hilsen JB 
Selvværd
========


ungzone.dk
2019.47

 Hej JB.  
Jeg tror at du måske kunne skal være med til hver anden eller tredje familiefest, hvis det tager på din psykisk og selvtillid. Ligesom alle teenager, så gider man ikke helt rigtigt og hos vennerne føler man sig mere som sig selv.   
Du kunne også tale med dine pædagoger om det. Måske har de en god idé omkring hvad du mere kan gøre omkring det.  
  
Jeg håber at du finder ud af det.Stort kram Karen :)  

 Hej JB,  
Det er rigtig godt at høre, at du har fået nogle gode jævnaldrende venner som accepterer dig som den du er. Du har været vant til at omgås din familie meget og de har været de tætteste du har haft. Men jeg vil sige at din udvikling er helt normal, det er netop i teenageårene(for dit vedkommende lidt senere), at man finder nye omgangs kredse end familien og løsriver sig. Dit selvværd blive løftet når du er sammen med dem fra bostedet, derfor vil jeg mene det er en meget positiv ting for dig. Når du har været vant til at blive overset til familiefester, varmer det meget at der endelig er nogle der kan lide en som man er. Så jeg synes du skal holde fast i dine nye venner og endnu en vigtig ting er at du skal tro mere på dig selv.   
I starten med dit nye selvværd kan du eventuelt tage lidt afstand fra familien og få styrket dit selvværd og selvtillid. Når du føler det fungerer, kan du begynde at tage med til familiefester med din nye tro på dig selv, så kan det være at de opfatter dig på en anden måde, når du virker selvsikker. Netop familien er super vigtig, det er dem der altid vil være der, men dog lyder det alligevel til de ikke sætter så meget pris på dig som du ønsker? Prøv at mærk efter og når du er blevet stærk nok, snak med dem om hvad du føler.  
Men først og fremmest synes jeg du skal holde ved dine nye kontakter og styrke dit selvværd.  
  
Jeg håber du kan bruge mit svar og så vil jeg ønske dig held og lykke i fremtiden.   
- Cecilie 