c33e27831608687f660cc52addfcd1ad

 Hej  

Jeg er sådan en typisk problempige, jeg er en 12-tals pige med rigtig høje krav til mig selv og omverden. Men jeg er ikke den eneste i min klasse der har problemer (eller jeg føler ikke at jeg har brug for hjælp, fordi at der er andre de har det værre ). Jeg føler at jeg har alt for mange problemer både små og store, og derfor er for opmræksomhedskrævende og spild af tid. Og lige nu snakker min klasselærer med tre af de andre piger, og jeg er på en måde blevet sendt videre til en af de andre lærer, fordi jeg sikkert er for problematisk. men nu ved jeg hverken hvem jeg skal gå til, eller hvad jeg skal sige. Han har sagt at han vil snakke med mig, men det er bare ikke rigtig sket, det er som om at de slet ikke kan lide mig, og hvis jeg bliver bange/går i panik, så bliver de enten sure på mig, truer med at ringe til mine forældre, eller så gør de slet ikke noget. Jeg mangler bare opmærksomhed fra nogen, fordi jeg kun føler at jeg er til besvær, og der er så mange negative ting som er sket i mit liv som jeg aldrig har snakket med nogen om, så jeg står ofte i mellem at spørge om hjælp, eller at jeg ikke har fortjent det, og jeg orker bare ikke noget Af det her mere. Folk forstår mig slet ikke, jeg passer bare ikke ind i mine omgivelser. Alt det med at folk kun har facader og at der er intet der er oprigtigt mere, det driver mig til vanvid, at lige meget hvor man går, er der problemer og løgne. Jeg føler mig bare så super malplaceret, og at jeg faktisk ikke rigtig har noget behov for at sige noget, og jeg har også stort set mistet min appetit, men der er bare INGEN der forstår mig😞  

  

Vi havde projektuge inden ferien, ig det var forfærdeligt, for jeg gik i panik hver gang jeg tænkte på det(har også præstationsangst osv.) og efter ferien skal vi for anden gang havde terminsprøver, og så alle de andre tests og prøver, og eksamen, er så bange for det, men jeg ved ikke hvorfor. Jeg er inde i en ok periode, men jeg føler mig tom, ked af det Osv. Men jeg ved ikke hvorfor...  

  

Jeg ved simpelthen ikke hvad jeg skal gøre, kan ikke overskue det mere...  

  

  

Kh den fortvivlede pige 
Kaos
====


ungzone.dk
2019.43

Kære du,

  
Alle mennesker har hver deres problemer, så jeg vil ikke kalde dig en typisk problempige. Jeg kan høre på dig, at det er svært at være dig lige nu, hvilket kan være en meget hård situation at være i længere tid ad gangen. Uanset hvor store eller små problemer, enten du eller har andre har, så kan det være svært at sammenligne sådanne ting. Nogle problemer vil være store for dig, og små for andre, og omvendt. 

  
Jeg vil aldrig sige, at det er spild af tid at indse hvilke problemer, man kæmper med, og hvordan de bedst muligt løses. Den hjælp, du efterspørger, men ikke selv føler dig "fortjent" til, kan være enormt vigtig for dig, for at du får det bedre. Det kan måske også hjælpe dig at se på, at hvis du ikke får hjælp nu, så får du det måske endnu værre, hvorefter det bliver sværere at hjælpe dig tilbage til et bedre sted igen. Med andre ord, jeg oplever ikke dine problemer "for små" til at få hjælp til.

  
For mig lyder det som om, at du har nogle mulige symptomer på enten depression og/eller angst. Du føler, at hele verden er imod dig, negative tanker, intet overskud, tomhedsfølelse, ked af det, paniktanker og angst - som du selv nævner i forbindelse med eksamen og prøver. Det er rigtig ærgerligt, at du ikke er blevet mødt på den måde, du har brug for af dine lærere. Jeg synes, at du skal forsøge at tage kontakt til den lærer, du er blevet henvist til igen, for at fortælle, at du stadig har brug for at snakke med en - og om I kan aftale et tidspunkt, hvor det er muligt. Du nævner ikke andre omsorgspersoner, som fx dine forældre eller søskende? Det kan være, at du har en anden voksen eller en ven, du kan gå til, som kan hjælpe dig videre. Du beskriver selv rigtig fint, at det er opmærksomheden fra andre, du har brug for. Det er aldrig en rar følelse at føle sig overset eller overhørt.

  
Udover at forsøge at få fat på din lærer igen i forhold til at snakke med en. Så kan en mulighed også være at tage kontakt til din læge, der kan hjælpe dig videre. Din læge vil snakke med dig om, hvordan du har det - hvilke tanker og følelser, du har, og hvordan det påvirker din hverdag. Lægen har mulighed for at "teste" (du besvarer nogle spørgsmål i samarbejde med din læge) om du evt. har brug for hjælp til at komme ud af dine negative tanker og følelser, hvis dette skulle være tilfældet. Lægen kan i den forbindelse hjælpe dig med at få kontakt til en psykolog. Det er ikke så farligt, som det kan lyde lige først. Flere og flere kommuner tilbyder derudover også gratis psykologhjælp til unge mellem 13 og 30 år, hvilket kan være en mulighed for dig, selvfølgelig afhængigt af, hvor du bor. Umiddelbart lyder det for mig som om, at det vil være meget godt og sundt for dig at få åbnet om omkring alle dine tanker og få den rette hjælp til at få det bedre.

  
Jeg håber, at dette var en lille hjælp, og ellers er du altid velkommen til at skrive igen :-) 

  
Kærlige hilsner fra

Lotte  
 

Kære fortvivlede pige, 

Det er fuldstændigt naturligt at føle sig lidt malplaceret i ungdomsårene, fordi man begynder at lære sig selv at kende. Men du skal jo selvfølgelig ikke blive så påvirket at du går i panik og/eller bliver ked af det. 

Det kunne godt ske, at du skulle snakke med en lærer, som du føler at du kan stole på. Fortæl ham/hende hvad du bærer rundt på, og hvordan du har det. Det vigtigste  er at være tro mod dig selv og dine følelser. 

Det er vigtigt at omgive sig med positive mennesker. Hvis du ikke finder det i din klasse, så søg længere ud, måske gennem en hobby? Positive mennesker medvirker også til at du får et mere positivt syn på dig selv. 

Du skal samtidig også huske at rose dig selv for hårdt arbejde, og tænke at du gør dit bedste uanset karakter. Det er ikke jordens undergang hvis man får mindre end tolv til en eksamen. 

Håber svaret kan hjælpe, ellers synes jeg som sagt at du skal prøve at snakke med en lærer/forældre/ven som du er fortrolig med, om hvad du roder med. Hvis du er deprimeret og er nede i et hul, og som du skriver 'ikke kan overskue mere', så kan du overveje at snakke med din læge. 

  
De kærligste hilsner Maja 

  
 