5005eed32855af6ecb5c9c23662df04b

 Hej   

Jeg skriver fordi jeg simpelthen ikke ved hvad jeg skal gøre, jeg føler mig så alene og føler aldrig jeg har nogle jeg kan tale med. Jeg er bange for at sige mine tanker til nogle fordi jeg er nervøs for de fortæller det videre osv. Jeg har så mange veninder man ikke nogen jeg tør tale med om sådan nogle seriøse ting. Mine forældre er skilt. Og jeg ser ikke min far. Det er mit eget valg og jeg ved det er det bedste. Men jeg føler ikke min mor forstår mig for tiden. Jeg føler hun forventer så meget og jeg føler ikke jeg kan leve op til det. Føler hun er skuffet over mig og føler ik jeg er god nok. Jeg ved ikke hvad jeg kan gøre. Hun er virkelig verdens bedste mor. Det er bare når hun er stresset føler jeg hun lægger meget ansvar på mig fordi jeg er den ældste og jeg vil så gerne hjælpe   


Jeg føler alt er noget rod
==========================


ungzone.dk
2019.43

 Kære Anonyme,  
Jeg kan godt forstå, at du beskriver det hele som noget rod. Det kan sommetider være svært at være i sit eget hoved, når det er fyldt op med en masse tanker, der er svære at få styr på.  
Jeg er ked af at høre, at du ikke stoler på nogle af dine veninder nok til at kunne dele dine tanker med dem. Ofte er det en god hjælp alene det at få italesat sine tanker. Det kan give lidt luft for noget, der har kørt rundt utallige gange i ens tanker. Derfor er det også en god ting, at du skriver herind - det er en god start.   
Jeg tror ikke, at du er alene om ikke at føle dig forstået af din mor. Jeg tror, der er mange, der gennemlever perioder i deres liv, hvor man ikke føler sig forstået. Ofte er det desværre også et ekstra pres, når ens forældre er skilt. Der er mange ting, der skal holdes styr på som forælder, så derfor kan man nemt blive lidt stresset. Det er dog rigtig ærgerligt, at det kommer til at gå udover ens børn. Jeg tror på, at din mor er verdens bedste, og at hun samtidig forsøger at gøre sit allerbedste, dog kan det sommetider godt være lidt mangelfuldt, når man står på den anden side. Har du fortalt din mor om hvordan du har det? Har du forsøgt at sige de ting til hende, som du skriver her? Sommetider kan man som menneske også have brug for en øjenåbner. Det kan være, at hun ikke helt selv kan se hvad der sker, og hvordan det påvirker dig. Det kan derfor være en hjælp for din mor, hvis du prøver at italesætte de her ting overfor hende. Selvfølgelig på en stille, rolig og omsorgsfuld måde.   
Jeg synes, at det er nogle rigtig fine ting, du nævner her. Det er også vigtigt at fortælle hende, at hun er en god mor, men at du sommetider mangler, at hun forsøger at sætte sig udover hverdagens stress. Du kan forsøge at fortælle hende, hvordan du oplever det og hvilke tanker det sætter i gang hos dig. Fortæl hende, at du føler nogle forventninger, der gør, at det er svært at føle sig god nok. Jeg er sikker på, at det slet ikke er hendes intention, men det er en god ting for hende at blive opmærksom på.  
Hvis det er svært at sige direkte til din mor, så kan en idé også være, at du skriver det ned og giver det til din mor, så hun kan læse det. Du kan enten udforme det som et lille brev eller blot et stykke papir, hvor du får listet nogle af ting op, som er sværest at sige til hende eller nogle af de ting, du ikke oplever, at hun forstår.  
Alternativt kan det også være, at du går på en skole eller er tilknyttet noget andet, fx en fritidsaktivitet. Det kan være, at der er en voksen her, som du har tiltro til, og som du måske kan starte med at dele nogle af dine tanker med? Det kan være, at det vil være lidt lettere for dig i første omgang. Du kan evt. også forsøge at fortælle om det til en af dine veninder. Der er måske en af dem, som du klikker lidt bedre med og som du stoler bare en anelse mere på end de andre. Der er selvfølgelig ingen garantier for, at det ikke bliver sagt videre. Dog bliver man sommetider nødt til at have tillid til andre og håbe på det bedste. Du kan også gøre det klart overfor veninden, at gerne vil have, at dine tanker bliver imellem jer to.   
En helt anden mulighed som måske ligger lidt langt fra dig lige nu er, at du kan opsøge en psykolog. Der er flere kommuner, der tilbyder gratis psykologhjælp til unge mellem 13 og 25 år. Det betyder selvfølgelig ikke, at der er noget galt eller at du syg eller andet. Det kan også være, at du har stiftet bekendskab med en psykolog i forbindelse med dine forældres skilsmisse. Ud fra det du skriver, kan det i hvert fald godt lyde til, at der er nogle ting, du mangler at få bearbejdet efter skilsmissen og det, at du ingen kontakt har til din far. På denne her måde kan du også læsse alle dine andre tanker af i forhold til, at du føler dig alene, misforstået og følelsen af ikke at være god nok. En psykolog kan give dig nogle redskaber til, hvordan du kan håndtere nogle af de her ting på en hensigtsmæssig måde.   
Jeg håber, at dette var en lille hjælp :-)  
Kærlige hilsner fraLotte 