
 Hej TheLove  

  

Som overskriften siger kan jeg ikke snakke om følelser. Jeg har intet problem med at lytte til andre! Men jeg kan kun lytte til andre. Jeg kommer sjældent med et input selv. Problemet ligger nok lidt i, at jeg faktisk ikke selv ved, hvad jeg føler. Og når jeg så siger noget, føler jeg, at folk "griner" af mig.   

  

Jeg har i det hele taget svært med at snakke med andre. Hvis de andre snakker, lytter jeg gerne, men jeg ved ikke selv, hvad jeg skal sige. Jeg må virkelig gøre mit yderste, når jeg er sammen med andre. Det er anstrengende, og jeg ender oftest derhjemme alene. Simpelthen fordi jeg ikke orker at være social og skulle finde på ting at snakke om. Jeg er bange for akavet stilhed. Frygter hvad andre synes om mig.  

  

Jeg har klaret mig igennem hårde tider på helt egen hånd. Uden nogle vidste, at jeg græd hver gang ingen kiggede. Jeg har mange veninder, som vil lytte til mig og være der for mig. Men jeg kan ikke fortælle dem om, hvad jeg føler.   

Jeg føler ikke rigtig, at jeg er tæt med nogle mere. Jeg stoler ikke helt på nogle. Jeg giver ikke nogle lov til at komme tæt på mig. Jeg skubber folk fra mig. Jeg klarer det hele selv. Og det dræber mig langsomt.   

  

Jeg sætter en facade op. Som den smilende, glade pige, der har styrt på det hele og får gode karaktere. Men inden i er jeg dybt forvirret og frusteret. Jeg er ikke mig selv. Føler, at ingen acceptere mig, som den jeg er.   

  

Please hjælp mig  


Kan ikke snakke om følelser..
=============================



 Kære Anonym,  
Jeg tror de ting du går med, er noget rigtig mange unge går med, men som ingen andre rigtigt kan se, fordi man netop opstiller denne facade, som du nævner, for at andre mennesker tror at det hele er okay. Men det lyder ekstremt ensomt for dig og det lyder til at du egentlig gerne vil have nogle tæt på dig som du kan stole på og snakke med, men du ved bare ikke helt hvordan du skal gøre det.  
Jeg kender personligt godt selv følelsen af at man er en stærk pige og man gerne vil klare det hele selv, men min egen erfaring siger, at i sidste ende, er det så meget nemmere at komme igennem de svære tider, hvis man har nogle der ved det hele, som man kan snakke med om det.   
Nu ved jeg ikke hvilke ting du slås med, men det lyder til at det ville være rigtig godt for dig, hvis du kunne finde nogle at snakke med om det og få det hele ud. Mit bedste råd er at du først får skrevet ned, alle de ting du  kan komme på, som gør dig ked af det og som du går og tænker over og føler, så du selv kan få et overblik over hvad det er du går med.Så kan du tænker over et par stykker af de mennesker du kender, om det er din mor, eller din veninde eller en helt tredje, er lidt underordnet, men bare om der er en af dem, du kunne forstille dig at fortæller om dine følelser til, som måske har spurgt dig flere gange, hvordan du har det, eller bare en du tænker at du muligvis ville kunne stole på.   
Som du selv skriver, er der mange af dine veninder, der gerne vil lytte til dig og være der for dig, hvis du prøver at give dem en chance, selvom det selvfølgelig er svært. Hvis du begynder med at måske at fortælle en af dine veninder om hvad du føler og fortæller nogle få ting og så ser hvordan du har det efter, så kan du tage det stille og roligt, imens du mærker efter, hvordan det føles. Så er jeg sikker på at du vil opdage, at det faktisk er meget rart at snakke med nogle om ens følelser og at der er nogle der også kan lytte til dine problemer, ligesom du lytter til deres. Nogle gange skal folk også have en chance, for at vise en at man kan stole på dem, den risiko er man nødt til at tage:)   
  
Jeg forstår godt at du er bange for hvad andre tænker om dig og det du siger, men jeg tror også at du skal se på det sådan at, hvordan tænker du selv når andre fortæller dig om deres problemer? Tænker du at de er åndsvage og dumme, eller ikke gode nok? Og hvis du ikke gør det, hvorfor skulle de så, hvis du fortalte om dine problemer? :)Jeg tror du vil finde ud af at mange andre også går med tanker som du gør og frygter hvad andre synes om dem og så tror jeg pludseligt ikke at du vil synes det var så frygtindgydende at fortælle andre om dine følelser:) Og hvis du kan få dette til at ske, så tror jeg automatisk at du ville føle at det bliver nemmere at snakke med andre folk og også deltage i sociale arrangementer, fordi at du så ikke ville føle at du skulle gå og ligge låg på dig selv, overfor de andre.   
Jeg håber det kan bruges til noget og jeg håber at du vil give nogle af dine veninder en chance til at få lov til at komme tæt på dig og give dig selv lov til at føle og også være sårbar og ked af det overfor andre. Det er helt okay at være det! Der er ingen mennesker der skal gå og slås med deres problemer alene og tro mig, folk vil gerne hjælpe deres veninder, ligesom du også gerne vil hjælpe dine veninder, vil de også gerne hjælpe dig, de skal bare have en chance :)  
  
Mvh. Charlotteamalie 

 Hej du!  
Det lyder rigtig trist, at du ikke kan åbne dig op over for nogen, da det er noget, vi alle kan have bruge for en gang i mellem. Det er noget, vi næsten alle har prøvet - det med, at man ikke føler sig så tæt på nogen, som man egentlig har rigtig meget lyst til.   
Selvom du siger, der ikke er nogen, du er tæt med, synes jeg alligevel du skal prøve at hive fat i hende/ham, du føler, der er klar til at være der for dig. Fortæl vedkommende det samme, som du har skrevet her i brevkassen, at du har svært ved at åbne dig, men at du rent faktisk har meget lyst til det. Det kan måske hjælpe dig til at have lettere ved at tale om dine problemer, når nu der er en, der er klar over, hvilken situation, du er i.  
Bare tag tingene stille og roligt - der er ingen, der forventer, at du åbner dig over for alle på en gang. Start med en af gangen og stop, hvis du ikke føler, at du har brug for at åbne dig overfor flere. Hellere få tætte veninder end mange fjerne. Dét er mit råd :)  
  
Håber du kunne bruge mit svar til noget!- Line.  