
 Hej :)  

Jeg blev forelskede i en pige jeg synes så mega godt ud og som virkede sød, på min efterskole. Jeg var vild med hende det første halve år, og herefter begyndte hun også at blive forelsket i mig. Vi kom sammen i maj måned, og jeg følte at jeg havde alt hvad jeg havde brug for. Vi skulle begge to gå et år til, så det var dejlig betryggende. Men mit 2. år mistede jeg min forelskelses følelse. Det havde vi snakket om, at det ville ske for en af os, før eller siden, så jeg tænkte bare, at følelserne nok skulle komme tilbage. Men det gjorde de ikke. Jeg begyndte ikke at savne/tænke så meget på hende, når jeg var hjemme i weekenderne, men hun betød stadig mega meget for mig. Jeg syntes også at jeg blev mindre jaloux, når hun var sammen med andre drenge. Så kom vi til sommeren 2014, hvor hun skulle til Sjælland med mig i nogle uger. Vi havde en rigtig god tur, og hyggede os meget. Men der kom nogle små ting, som gjorde at hun blev lidt små sur på mig. Efterfølgende tog vi til Langeland for at være sammen med min mor og storebror. Der havde vi også nogle problemer, men vi fik da løst dem.   

Så kom vi sammen på en lejr, sammen med vores venner. Vi snakkede ikke så meget sammen. Jeg havde også overvejet om jeg skulle slå op. Vi mødtes en aften for at snakke, og det endte med at vi snakkede om, om vi skulle slå op. Mest mig der syntes det var en mulighed, men jeg begyndte at græde. Jeg kunne åbenbart ikke holde til at miste hende, eller foresætte uden hende. Så vi besluttede os for at gi vores forhold et spark i den rigtige retning.   

Jeg kom så hjem til hende sidste torsdag, hvor vi hyggede og var sammen med venner og hendes familie. Så om lørdagen faldt hun i søvn og hendes familie tog afsted om aften til en vejfest. Så det var bare os to, som var alene hjemme. Da hun vågnede sagde hun ikke særlig meget og jeg kunne mærke der var noget galt. Jeg spurgte om der var noget galt hende, men hun sagde bare at alt var fint. Så vidste jeg at der Ihvertfald var noget galt. Men hun nægtede at sige det, så til sidst sagde jeg at vi skulle snakke om det, ellers kunne jeg lige så godt tage hjem (Jeg skulle nemlig hjem dagen efter). Hun begyndte så at snakke, og hun sagde at hun havde haft en tom følelse, og hun havde haft det siden sommerferien begyndte. Vi kunne så begge regne ud, at det var forelskelse følelsen, som hun havde mistede. Vi snakkede så om det skulle være os to, og jeg havde før i tiden forslået om vi skulle holde en pause, men så syntes hun at vi lige så godt kunne slå op. Her kom vi begge to op med ideen og vi besluttede os for, at vi ikke skulle snakke eller kommuniker sammen de næste 3 uger. Næste dag var det jo meningen jeg skulle tidelig op og afsted, men jeg blev lidt længere. Da der var en time til, før jeg skulle afsted, begyndte vi begge to at græde. Ved ikke hvorfor, men det gjorde jeg. Jeg sagde pænt farvel til familien, og efter jeg var steget på bussen var det så svært at holde masken. Jeg var så tæt på at knække sammen flere gange. Da jeg kom hjem, kunne jeg slet ikke holde til at de spurgte ind min kæreste og hvordan de sidste par dage havde været. Jeg knækkede sammen under aftensmad, og gik op på mit værelse og græd videre. Det er nu 3 dag uden jeg har snakket med hende og jeg har lyst til at bryde de 3 ugers stilhed, men jeg gør det alligevel ikke, af respekt for hende.  

Problemet er bare, at de dage vi var sammen havde jeg lyst til at slå op. Jeg var overbevist at det var det bedste at gøre. Hun betyde virkelig meget for mig, men jeg er bange for, at hun kun er min bedsteven og ikke er kæreste potentiale for mig længere. Jeg har cirka 2 ½ uge tilbage, og jeg skal nå at finde mit svar, før hun kommer hjem til mig, hvor vi skal snakke om hvad vi har besluttet.   

Hun betyder virkelig meget for mig.   

  

Jeg har virkelig brug for jeres hjælp!   

Jeg har dog ikke været så god til at beskrive hvor meget jeg holder af hende, men tro mig det er ikke bare et forsjov forhold, bare for at ha nogle at kysse på. Det er virkelig seriøst.  

Sorry det blev så langt  

  

Venlig hilsen Benjamin L.A 
Har jeg nok følelser for hende?
===============================



Kære
Benjamin L.A


Min veninde
har altid læst mange bøger om kærlighed og forhold osv. Hun lærte mig faktisk
en ting, som jeg nu vil lærer dig. Nemlig at efter et halvt år til 2 år,
begynder forelskelsen at aftage. Det er her, man skal lærer at elske hinanden. 


Jeg skrive
dette til dig, da jeg tror jeres forelskelse er stoppet, jeg tror i skal lærer
at elske hinanden. Dette er åbenbart ikke lykkedes for nogle af jer og derfor
er i endt med en pause. Jeg kan godt forstå du er ked af det, i har været
sammen længe og det er helt naturligt at du bliver ked af det over jeres brud.
MEN jeg tror du har ret når du skriver, du måske kun holder af hende som ven.
Jeg tror i begge, ville kunne få en rigtig god ven i hinanden, hvis i ville
have et venskab i stedet. Dette ville også kunne give jer noget frihed for
hinanden som i ikke har haft før og i ville ikke være lige så trætte af
hinanden. Desuden syntes jeg også en hel sommerferie med hinanden, lyder ret
vildt. For hvis man ikke var lidt halv træt af den ene, bliver man det da efter
en hel sommerferie sammen. 


Men Benjamin
jeg kan kun give dig råd efter hvad jeg ville gøre. Jeg syntes du skal følge
dit hjerte og se om smerten ikke gå over. Men husk på, det altid gør ondt at
forlade en man har holdt så meget af. Hvis du har lyst må du meget gerne skrive
en opfølgning på spørgsmålet, så vi kan hører hvad i besluttet jer. Så vil jeg
ønske dig held og lykke i fremtiden og jeg håber mit svar kunne hjælpe dig.


Kærlig
hilsen Rikke

 