En studiekreds spørger, om det virkelig er tilfældet, at afdøde mennesker kan ”besætte” os? Det lyder lidt uhyggeligt og lidt uforståeligt, når man ellers regner med, at mennesker efter døden kommer over i en fredelig ”lysets verden”.
Kan fysiske mennesker besættes af åndelige væsener?
Lad os først og fremmest slå fast, at man absolut ikke i al almindelighed behøver at være bange for at blive besat, ligesom man heller ikke behøver at bekymre sig for sine afdøde slægtninge og venner. Sagen er jo den enkle, at skæbnelovens logik og retfærdighed er så hårfin, at absolut ingen andre væsener kan gribe ind i éns egen skæbne, medmindre man selv har givet anledning til det. Med andre ord: Man er altid selv den egentlige årsag til absolut ALT, hvad der sker én. Det er da beroligende at vide.

Spørgeren betegner tiden efter døden som “lysets verden”, og det er jo også helt rigtigt. Men dog med det forbehold, at den allerførste sfære efter den fysiske død, hvor vi skal vænne os til den nye tilværelsesform, *kan* give visse vanskeligheder for ufuldkomne mennesker på vort nuværende stadium. Martinus kalder denne sfære for mellemtilstanden, eller – med et ældre og mere negativt ord – *skærsilden*, et ord, der jo også kendes fra Bibelen. Måske er vi tilbøjelige til at forestille os, at man ligesom “bliver et bedre menneske”, når man går over på det åndelige plan. Nej, siger Martinus, umiddelbart bliver “djævlebevidsthed” ikke til “englebevidsthed”, blot fordi væsenet dør. Vort udviklingsstadium følger os.

Hele spørgsmålet bliver behandlet grundigt og kærligt i Martinus’ lille bog nr. 25, der hedder Vejen til Paradis. I kapitel 25 forklarer han om denne mellemtilstand: “*Hvis mennesket nærer had eller bitterhed imod et medvæsen, eller hvis det har samvittighedskvaler, og det dør eller udfries fra den fysiske tilværelse i denne sindstilstand, bliver denne ligeledes til en skærsildsoplevelse på det åndelige plan. (…) Og væsenet kan ikke komme på bølgelængde med andre tankearter end netop dem, der er af samme slags som dets egne. Det møder således her kun bitre og vrede væsener i samme sindstilstand som den, det selv befinder sig i.*”

**En verden af bølgelængder**  
Men hvordan kommer væsenet nu ud af denne ulykkelige tilstand? Jo, forklarer Martinus, ligesom der findes fødselshjælpere, når vi fødes ind i den fysiske verden, sådan findes der også åndelige væsener, såkaldte “skytsånder”, der har til opgave at hjælpe os ved “fødslen” til den åndelige verden. I samme kapitel forklarer Martinus om det videre forløb: “*Men dette, at væsenerne således er blevet åndeligt isoleret fra alt mentalt lys, bringer dem hurtigst muligt til at føle sig ulykkelige. Og med denne følelse kommer automatisk ønsket om hjælp. I samme øjeblik denne følelse eller tankeart opstår i væsenets psyke, udgør den en bølgelængde, som skytsenglene kan komme i kontakt med og derved befri væsenet fra den nævnte mørke tanke eller fra hele dette mørke bevidsthedskompleks.*”

Nu er vi således blevet beroliget. Det afdøde væsen er nu kommet igennem den første “tilvænningsperiode” og ind i den omtalte ”lysets verden”, og nu fortæller Martinus igen noget betydningsfuldt i kapitel 32: Væsenet kan nu “*ikke komme i mentale eller bevidsthedsmæssige kortslutninger med andre væseners tankearter eller væremåde, ligesom det også nu kun kan komme på bølgelængde med væsener i den samme tilstand eller det samme paradis. Væsenets bevidsthedsmæssige bølgelængdeområde vil således ligge over alle bevidsthedsmæssige bølgelængdeområder, der kan skabe fjendskab, antipati, vrede, jalousi, misundelse, sorger, savn og skuffelser.*”

Hermed har Martinus altså besvaret spørgsmålet: Får de afdøde ikke fred, skønt de befinder sig i lysets verden? Jo, nu er de i høj grad beskyttet mod negative “bølgelængder” af enhver art, når de er kommet igennem denne første ”tilvænningsperiode”.

**Ja, åndelige væsener kan besætte fysiske mennesker**  
Men kan et menneske på det fysiske plan blive besat af ånder? I kapitel 55 af *Vejen til Paradis* forklarer Martinus om dette: “*Enhver kunstig forbindelse med det åndelige plan af ukyndige fysiske væsener kan være overordentlig farlig. Det kan føre til, at man kan blive hjemsøgt og besat af afsporede, perverse eller ligefrem sadistiske ånder fra skærsildsområdet. Det kan også føre til, at væsener, der er forfaldne til narkotiske nydelser, drankere og lignende væsener, som endnu befinder sig i skærsilden og ikke er befriet fra deres ulykkelige tilbøjeligheder, og derfor lider under stærke begær efter at få disse tilfredsstillet, kan besætte fysiske væsener og igennem dem få en slags tilfredsstillelse. De hjemsøger naturligvis helst de tilsvarende lastbefængte væsener på det fysiske plan.*” Og Martinus fortsætter: ”*Der forekommer også andre former for ånders besættelse af fysiske væsener. Selv om de ikke er lige så drastiske som den foran nævnte, fører de som regel til uheldige eller ulykkelige forhold for den besatte, der kan blive offer for nervekriser og sindssyge. En sådan besættelse kan meget ofte tage sin begyndelse igennem tilsyneladende ganske uskyldige spiritistiske eksperimenter.*”

Emnet er ret omfattende og meget interessant. På Instituttets hjemmeside martinus.dk kan man finde artiklen *Besættelse*, hvor Martinus fortæller om emnet på en endnu mere omfattende måde. Og den omtalte bog *Vejen til Paradis* har nr. 25 og kan købes på [shop.martinus.dk](http://shop.martinus.dk/).

Hans Wittendorff  
[hwittendorff@post.tele.dk](mailto:hwittendorff@post.tele.dk)

