
Hej ungzone! 

Først og fremmest - tak til jer og det arbejde I gør jer!

Næste punkt: jeg har brug for et råd fra en udestående.

Problemet er, at jeg har rigtig svært ved at binde mig, jeg begynder hurtigt at kede mig, hvor jeg ender i situationer, som jeg ikke burde befinde mig i.

  
For et lille års tid siden, hvor jeg egentlig ikke ledte efter noget fast, besluttede jeg mig meget spontant at mødes med en fyr fra Tinder. Bare for hyggens skyld. Vi kan kalde ham A.

Det var vældig hyggeligt og vi klingede godt sammen. Han bor dog 200km fra jeg. Vi begyndte at ses meget tit og blev egentlig glade for hinanden. 

Han presser meget på med kærestetitlen, hvilket jeg siger god for - hvorfor ikke? Han er jo super skøn og jeg er virkelig glad for ham og kunne se os sammen lang tid frem.

Månederne går, vi ses hver weekend. Han er typen, der ikke har venner, åbner op, fritidsaktiviteter, ufaglært (intet problem) og bare generelt er meget sin egen.

Over de sidste måneder er mine frustrationer vokset sig større. Jeg synes vi er alt for forskellige, vi har ikke samme behov, værdier og holdninger. Han hjælper dårligt. Han kommer her, men bidrager sjældent, hverken med mad, opvask eller underholdning. 

Han brokker sig konstant over hans vægtøgning, hans ikke-eksisterende uddannelse, at han grundet depression og fyring måtte flytte sammen med sin mor som 25 årig. Men nægter nærmest at gøre noget for at det skal ændre sig.

Faktisk har han det bedst, hvis han bare må se sport i TV og slippe for alt. Er begyndt at finde ham yderst utiltrækkende, egoistisk, uhøflig og uopdragen.

Men for blot et par måneder siden var han alt for mig. Kunne ikke se mig selv foruden. Inderst inde holder jeg jo rigtig meget af ham og vil nødigt miste ham i mit liv. 

Jeg føler mig bare kvalt. Jeg har ikke lysten til at fortsætte længere, men føler heller ikke jeg har en begrundelse nok til at gå.

  
Før A og jeg mødte hinanden, havde jeg en lille by flirt med B. 

Han har altid haft en kæreste så det har altid været lidt useriøst, sjovt, men hyggeligt. Vi vidste begge godt, at det bare var det grundet han jo havde hende. Vi var aldrig fysiske, vi har kun danset og krammet.

I gennem årets løb har vi ses i byen indimellem og altid bare haft en gnist og intern forbindelse. 

Generelt bare haft det rigtigt sjovt og indforstået sammen. Alle mine veninder har også sagt, at hvis jeg ikke havde A og han ikke havde hende, ville vi være skabt for hinanden.

I oktober måned møder vi så hinanden, hvor vi egentlig ender med at sidde sammen hele aftenen, grine, danse, skåle og bare nyde selskabet. Det slutter så af med, at vi får hinandens snap. 

Her spørger jeg så om han stadig er kæreste med hende, hvor han siger nej. Han ved ikke, at A eksistere.

I det næste måned kommer der indimellem en snap, hvor vi lige snakker kort sammen. 

Jeg møder hans lillebror og spørger så om han er i byen, hvortil lillebroren svarer, at han er sammen med kæresten.

Jeg synes egentlig bare at det er lidt sjovt, da han jo på dette tidspunkt ikke havde grund til at lyve om det.

Efter et månedstid fortæller min bedstevenindes mor, der er gode venner med B’s mor, at de er gået fra hinanden, fordi han ikke gad længere - det var noget med at flytte sammen og således.

Vi begynder så at snappe dagligt og har den totalt samme humor og forbindelse på en helt dyb plan.

Vi mødes et par gange i byen hen over julen, hvor vi bare får det sjovere og sjovere. Vi lærer en masse om hinanden og han er virkelig bare en fyr med hjertet det helt rette sted, han er glad for sit liv og arbejde.

Han er selvstændig, elsker at være i gang med noget (kedeligt at rådne op i en sofa), han har fremtidsplaner og vi har bare så meget tilfælles.

En dag vi havde aftalt at skulle mødes i byen. Jeg ender dog med at blive så fuld, at min veninde og jeg tager hjem før vi overhovedet mødes. (han kender min bedsteveninde fra det område de bor i og skole).

Han ringer til os, hvor vi er og da han finder ud af vi er taget hjem bliver han helt trist og beder os komme tilbage. 

Min veninde siger så her, at han kan komme til os, hvilket han så gør. Jeg havde kastet op og derfor fået det bedre. Da han kommer har vi det så sjovt. Vi lå bare og grinede fra klokken 2-5.30, hvor vi gik kolde. Ikke på et eneste tidspunkt havde han prøvet på noget fysiks. Han nussede mig på ryggen, men udenpå tøjet og forsøgte ikke det mindste at komme under.

Dagen efter havde vi det også så sjovt, at han helt havde glemt en familiefrokost.

Nu har han så inviteret mig på date, hvilket jeg har sagt ja til, fordi jeg har virkelig lyst og kan ikke leve med mig selv, hvis jeg ikke ser hvad vi kunne være - samt jeg ville heller ikke finde ud af om det ville være den rigtige/forkerte beslutning at blive/forlade A.

Jeg ved det er dybt forkert og meget egoistisk af mig, men jeg ved ikke, hvad jeg ellers skal gøre.

Jeg føler ikke jeg har en reel grund til at forlade A, men siden B, irriterer alt ved ham mig. 

Jeg tænker konstant på B og hvor godt vi kommer ud af det.

Jeg kunne ikke finde på at være fysisk med B før jeg har fundet ud af hvad jeg gør med A.

Men jeg ved det ikke? Hvornår ved man det? Hvordan ved man det? Ved jeg det allerede, men er ikke klar til at miste sådan en stor del af mig? Hvordan gør man når man ikke har grund for sit valg, andet ene jeg ikke har lyst længere - jeg elsker ham jo stadig. 

Åh, hvor er det altså svært.

Hvis jeg vælger at gå fra A gør jeg det selvfølgelig ikke på baggrund af B, men fordi, hvis jeg kan føle sådan om et andet menneske må det ikke være det rigtige for mig lige nu.

Det vil udelukkende være for min og A’s skyld.

Hvad gør man i sådan en situation her?

  
Med venlig hilsen

Hende der altid ender her (beklager et langt oplæg)

 
Forelsket i to
==============



Hej   


Du skal ikke beklage det lange oplæg, det kan sommetider være rart at få det hele ud.   


Ud fra hvad du skriver, lyder det til, at du står ved en skillevej. Du kan enten blive med A eller gå fra ham og så måske komme sammen med B i stedet. Jeg kan desværre ikke fortælle dig, hvem der vil være den rigtige for dig. Det eneste jeg kan sige, er at du skal følge dit hjerte og din mavefornemmelse. Hvem gør dig mest glad? Hvem kan du bedst se en fremtid med? Eller rettere; kan du se en fremtid med A? Det lyder ikke til, at der er så meget gnist tilbage mellem dig og A, men det kan I formentlig godt finde igen, hvis I fx finder en fælles interesse. Det lyder til at B virkelig er en god ven for dig, men at han begynder at se mere i dig end det. Så du er nok nødt til at overveje, om du vil fortælle ham om A.  
  


Hvis du ønsker at gå fra A, behøves du ikke have nogen "grund". Det kan "bare" være at du ikke føler, at gnisten er der længere eller at du ikke kan se jer sammen i fremtiden.  
  
Uanset om du vælger at blive ved A eller slå op med ham, lyder det til, at du snart er nødt til at vælge eller i det mindste fortælle B om A. B kunne blive skuffet/forundret, hvis han under/efter jeres date finder ud af, at du har en kæreste. 

  
Jeg håber, du finder en god mand

  
Mvh Anne

 

 Kære du,

Tak for dine pæne ord - vi vil altid være parat til at hjælpe dig uanset hvilket problem, og vi er glade for, at du er en af vore tilbagevendende brugere. :)

Mht. dit problem, ja det lyder som noget kaotisk med følelserne i klemme. Men rent faktisk, som du selv siger, så synes jeg, det er ganske klart, hvad det er, du skal gøre. Du er begyndt at se en lysere fremtid sammen med B, og når du har den følelse og tendens til en anden, så er det nok fordi, at A ikke har været god nok/ikke er den rette. Altså burde du afslutte forholdet til A på en pæn måde, og udforske dit forhold og følelser til B og se, om det er noget for dig.

  
Når du siger, at du ikke har grund til at forlade A, og at du stadig elsker ham.. det er lidt forvirrende for mig. Hvordan ved du, at du stadig elsker ham? Måske holder du bare af ham? Det kan man jo også som en god ven.   
For mig lyder det lidt som om, at A er begyndt at udnytte dig. Han bor hjemme hos sin mor, og han brokker sig over sit liv, men han kan ikke få fingeren ud og komme igang med at gøre noget for at ændre sin situation. Hans mor har sikkert også bedt ham komme i sving, og fordi han (lyder som om) er doven, så søger han tilflugt hos dig og vil bare gerne være i fred og se sportskanaler uden at hjælpe til med noget. 

  
Først skal du finde ud af, hvor dine følelser og tanker er henne. Tænker du hele tiden på A eller B? Hvem fylder dit hoved? Hvem ser du en reel fremtid med? Det kan endda være en god ide at lave en fordel/ulempe liste over både A og B. Altså skriv ned: hvad er fordele og ulemper ved A, og hvad er fordele og ulemper ved B. Så indser du hurtigt, hvem der har flest fordele. Når du har fundet ud af det, så kan du bedre tage stilling til, hvad du skal gøre. Hvis det er A, dit hjerte banker for, så synes jeg, at du skal tage en god seriøs snak med A. Fortæl hvad du føler, og hvad dine tanker for fremtiden er. Hvis han er så utilfreds med sit liv og situation, så fortæl ham, at du er parat til at hjælpe ham til at komme videre, men han skal jo gide selv at kæmpe for det. Måske hjælper det for ham at vide, at du er der for ham og støtter ham. 

Hvis dette ikke fungerer, så må du nok hellere begynde at give slip på ham. Der er ingen grund til, at han skal bruge dig som tilflugtssted, OG du har jo også noget kørende med B, og du skal nok også passe på med at spille på to heste. Det er ikke pænt overfor nogle af drengene. 

  
Jeg håber, at du finder ud af det, og ellers er du jo velkommen til at skrive ind til os igen - ligeså mange gange du har lyst til. 

  


Godt nytår!  


Kærligst Tia

 