
 Hej  

Historien her er ret indviklet og lang, så jeg prøver at forkorte den mest muligt.   

Her i sommerferien skrev jeg til en dreng på skolen anonymt på det sociale medie som hedder forspring. Han har aldrig nogensinde været sådan rigtig min type, men jeg kunne godt lide at give ham komplimenter og den salgs fordi han altid kom med søde svar. En dag skrev jeg så til ham, hvor han bedte mig om at skrive til ham for han ville virkelig gerne vide hvem jeg var. Jeg vidste godt at hvis jeg skrev som mig selv ville han ikke være som jeg håbede. Så jeg fortalte ham ikke korrekt om hvor jeg var fra og den slags. Han var virkelig alletiders. Jeg kunne skrive med ham om alt og omvendt. Vi havde det altid så sjovt sammen. Vi skrev oppe til klokken 06:00 om morgenen og udfordrede hinanden med hvem der kunne holde sig længst oppe. Alt var herligt. Men selvfølgelig varer alting ikke. På forskellige punkter ændrede vi os. Jeg begyndte at skrive lidt for meget og ham alt for lidt. Jeg var blevet bange for at jeg irriterede ham, så jeg holdte lidt afstand et par gange. Stille og roligt ændrede ting sig bare. Jeg ved ikke helt selv med hvad.   

Senere begyndte skolen og alt var bare normalt, udover at jeg så nu var faldet for ham og han vidste ikke hvem jeg var.   

Et par uger efter sommerferien tog jeg mig så endelig sammen til at fortælle ham sandheden. Han bliver ved med at fortælle mig at han ikke har ændret sig, men det kan jeg se han har siden jeg fortalte ham sandheden om mig. Den første dag efter jeg fortalte ham det fortalte han mig at han ville snakke med mig. Men jeg er den slags pige som er genert og bare ikke tør. Så der skete ikke noget. Flere ting er sket i løbet af ugerne. Vi udveksler blikke men ikke andet. Nogle gange smiler han, andre gange ikke.   

Jeg prøvede alt for at vise ham at jeg holdte af ham, og håbede åå at jeg var anderledes. Han fik mig til at tro jeg var anderledes. Men det var jeg åbenbart ikke. Jeg får af vide at han skriver med hver eneste pige på den måde.. Det har såret mig og ødelagt mig. Alle de her ting vil jeg så gerne fortælle ham om. Jeg vil fortælle ham hvordan jeg har haft det, og hvor stor en betydning han har haft i mit liv. At jeg er ked af det og skuffet over hans reaktion på alt det her. Jeg vil snakke med ham om det hele. Jeg har skrevet til ham flere gange men jeg får ikke noget svar. Jeg har skrevet flere romaner til ham men bliver bare ignoreret gang på gang. Jeg er en genert pige og tør ikke så meget. Jeg har altid Været tilbageholdende.   
Så mit spørgsmål her er, hvad skal jeg stille op? Jeg vil fortælle ham om alt det her, men at skrive hjælper ikke, og jeg tør ikke tage første skridt.  
jeg ved ikke hvad jeg skal Gøre
===============================



 Kære, Abb :-)  
Sikke noget, altså! For det første ville jeg personligt aldrig have anbefalet nogen, at bruge Formspring til at komme i kontakt med nogen på. Her kan man klikke sig anonym og på den måde kan man skrive ting til folk, både positivt og negativ, uden at skulle lægge ansigt til det. Men sket er sket og det er nemt for mig at sige nu. Jeg kan også godt se, at det er en forholdsvis nem måde at komme i kontakt med en person på, hvis nu man ikke har muligheden for at gøre det på anden vis. Jeg kan godt forstå at det var svært for dig at fortælle ham om, hvem du er, for det må have været sværere og svære des jo længere tid, som gik. At du alligevel fortæller ham, hvem du er synes jeg er så flot og modigt, især fordi du skriver på forhånd, at det er super sårbart og risikoen for at han vil ændre sig er til stede.  
Den måde han behandler dig på er under al kritik, hvis du spørger mig. Selvfølgelig er der gået noget tid og alle folk ændre sig med tiden, men at han ikke engang har tid til at give dig et svar på dine beskeder er virkelig for dårligt. Der er jo ikke nogen, der beder ham om at skrive en roman tilbage til dig, bare at han giver dig et lille livstegn i det mindste. Jeg tænker at han måske kan være blevet en smule skræmt af alt det her for han har jo realt ikke vidst, hvem det var han skrev med.   
Jeg kan virkelig godt forstå at det såre dig helt ekstemt. Mit råd til dig vil være at give det noget tid. Jeg ved det ikke er det man gerne vil høre, når man står i den situation som du gør, hvor det gør ondt inderst inde, men det kan bare nogengange være det eneste, der hjælper. For du kan jo ikke tvinge ham til at snakke med dig, hvis han ikke vil. Det eneste du kan gøre er at håbe på at han en dag giver dig et kald og kommer til fornuft.  
Jeg håber virkelig du kunne bruge denne besked til noget. Jeg forstår godt hvor svær en situation det er, du står i. Derfor ønskes du al mulig held og lykke. Med tiden er jeg sikker på du finder ud af at træffe de rigtige valg.Ellers er du mere end velkommen til at skrive igen - som altid!  
Med venlig hilsenCamilla Petersen  
  
 