
Jeg har mødt en fyr som er som sendt fra himlen. Han er det sødeste og mest charmerende menneske jeg nogensinde har mødt, og vi er ligeså stille begyndt at starte en flirt op. Vi har været sammen alene op til flere gange, og forleden var vi hjemme hos mig for første gang. Jeg har aldrig puttet, kysset eller haft nogen yderligere interesse i drenge førhen. Nok mest fordi jeg aldrig rigtig har følt mig klar til den slags, jeg er meget følsom og tænker utroligt meget over alting. Og nu er han så trådt ind i mit liv har sat mig på prøve på alle mine udebaner. Jeg elsker hvor naturligt det føles at ligge tæt med ham, men jeg føler sommetider at jeg bliver kvalt. Ikke bogstaveligt talt, men jeg føler at der sker alt for mange ting på virkelig kort tid. Vi har ikke kendt hinanden i længere end ca. 1 1/2 måned. Og jeg er bange for at det bliver for omklamrende.  Jeg kan mærke på ham at han har lyst til at kysse mig når vi ligger tæt, men jeg er så bange for at gøre et eller andet forkert. Jeg ved virkelig ikke hvad jeg kan gøre, for jeg føler at det er mig der er noget galt med. 

 
Tempo
=====












Hey du! 

Dejligt, at du har
fundet en fyr, som du er glad for, men det lyder også som mange tanker, som du
har kørende i hovedet. 

Først og fremmest,
så er der ikke noget galt med dig. Personligt kan jeg selv genkende den følelse
af at blive "kvalt", når jeg har mødt en sød person. Hos mig kommer
den, når jeg tænker for meget over de mindste ting og glemmer at være til stede
i det, som jeg er i. Ud fra dit brev, så lyder det lidt til, at du måske også
er den type, som jeg er. Fx skriver du, at du kan mærke, at han gerne vil kysse
dig, når i ligger sammen. Det er tanker, der fylder, i stedet for bare at nyde
det i laver og hinandens selskab. Hvis han vil kysse dig, så vil han spørge, om
han må. Det samme, når du skriver, at du er bange for at gøre noget forkert.
Det stadie, som I er i, handler om, at i skal finde hinanden og lære hinanden
at kende. Lære hvad den anden kan lide, hvad den anden ikke kan lide osv. Så
der er ingen, der kan forvente, at du skal gøre alt rigtigt. 

Du skriver også, at
du føler, at der sker meget på kort tid. Det er jo helt fair, og det er
forskelligt, hvor lang tid vi har brug for. Det vigtigste er, at du synes, at
det føles rigtigt og er ærlig overfor ham, så han ikke tror, at det er ham, som
der er noget galt med. 

For at opsummere, så
tror jeg, at det handler om, at du skal prøve at lægge tankerne væk og bare
være til stede. Lad mavefornemmelsen bestemme og handel efter den. Derudover så
vær ærlig overfor ham, hvis du synes det går for stærkt, for langsomt, hvis han
gør noget, som du kan lide eller ikke kan lide.

Håber du kan bruge
mit svar :) al held og lykke herfra!


VH.


Gustav

 