
Hej Ungzone 

Jeg er en pige på 18 år, som har meget fravær i skolen. Jeg går i 2g på gymnasiet. Jeg har været udsat for et overgreb, som gør, at jeg synes det er svært at finde tilbage til den normale hverdag igen.. Jeg er begyndt at miste venner pga mit høje fravær, hvilket er klart. Man kan jo ikke regne med en, der ikke er der særligt tit. - Efter denne traumatiske episode med overgreb, er jeg blevet meget indelukket og mit tryggeste sted er mit hjem, dermed meget fravær. Jeg har gået til psykolog på skolen, som sagde jeg havde angst og depression. Nu går jeg til min egen psykolog. Mit spørgsmål er. Har I nogle gode råd eller metoder til, at man kan komme lige så stille tilbage til skolen? Jeg vil gerne være noget indenfor medicin/naturfag efter gymnasiet, og det kræver snit på mindst 6,0 at komme ind på universitetet, dermed vigtigt jeg dukker op til undervisningen. Min angst tager dog meget over i sammenhænge, hvor jeg godt “selv” ville bestemme.. Det er svært at bryde. Nogen gode råd til at komme tilbage i skolen igen og få nogle venskaber op og køre igen i klassen? 

Mvh, 

Den ensomme fraværspige 

 
Meget fravær i skolen
=====================



Hej med dig,

  
Jeg er ked af at høre, at du har det svært og at du har været udsat for et overgreb. Men det er super flot, at du får hjælp hos en psykolog! Det er rigtig godt, og jeg er sikker på, det nok skal komme til at hjælpe dig, med at få det bedre. Det kommer måske til at tage noget tid, men det skal nok blive bedre, og du kommer til at lære dig selv at kende på en helt anden og ægte måde. 

Hvordan du kommer tilbage til skolen igen, er svært at svare konkret på. Jeg tænker det måske kan være du skal snakke med en lærer/kontaktlærer/studievejleder om, om det er muligt at deltage lidt i undervisningen, men så du måske har kortere dage, eller har mulighed for at trække dig undervejs, hvis det bliver for meget. Generelt er det nok en god idé at få gjort gymnasiet opmærksom på din situation, hvis du ikke allerede har gjort det, så de kan tage hensyn og hjælpe dig med at finde en løsning. 

I forhold til at få opbygget venskaberne igen, kan det være det hjælper i sig selv, at du kommer ligeså stille tilbage til klassen, så du kan se de andre oftere. Derudover, kan du måske spørge nogle, om de har lyst til at ses eller lave noget efter skole en dag? Så kan du catche op, og måske fortælle dine venner, hvorfor du ikke har været der, og at du savner at have kontakt til dem. Hvis de kender din situation, er jeg sikker på, de vil forstå dig og tage hensyn til dig. 

Jeg håber du kunne bruge mit svar, og at du finder en løsning på din situation. Du er altid velkommen til at skrive herind igen :-) 

Mange hilsner fra Regitze 

 

 Hej med dig

Jeg er ked af at høre om dit overgreb og jeg håber du får den tilstrækkelig hjælp fra din psykolog. Det er selvfølgelig forståeligt, at du har det svært ved at finde tilbage til din normale hverdag efter den hændelse. Jeg synes du måske skal starte med at snakke med din veninde og lærere omkring det eller få dine forældre til at snakke med dine lærere. På den måde kan de tage stilling til hvordan de kan hjælpe dig og hvordan du kan følge med i undervisningen igen pga. dit fravær. Når de så er klar over din situation, kan du forsøge at dukke op til et fag eller to og derefter gradvist være der heletiden, så du på den måde langsomt vænner dig til at tage til undervisningen igen. Derudover vil dine venner eller klassekammerater heller ikke stille spørgsmålstegn ved det, hvis dine lærere allerede har kendskab til det og har informeret dem om det. Endvidere vil de også være mere behjælpelige og dele noter osv, så du kan følge med igen. Mht. gennemsnit har jeg den erfaring, at det ofte er vigtigst at fokusere på de afsluttende fag. Siden du går i 2.g, vil det være bedre for dig at fokusere på dem og dermed dukke op til dem. Så kan du tage det lidt roligt med de andre fag. Selvfølgelig skal du også fokusere på dem, men jeg vil råde dig til at øge dit fokus i de afsluttende fag. Langt de fleste kan slippe af med angsten eller reducere den og den mest hensigtmæssige måde vil nok være at snakke med din psykolog omkring det. Jeg vil nok synes at du skal udfordre din angst med små trin indtil du lærer at det slet ikke er så farligt. 

  
Håber det kunne hjælpe dig eller skriver du bare igen

  
Hilsen Veenuha

  
 