
 Jeg er mig. Bare mig. Men hvem er "mig"? Hvorfor er jeg sat på jorden? Hvorfor lige mig? Hvad er meningen med mit liv? Hvem er jeg overhovedet? Hvad skal jeg blive til? Er der en som kommer til at elske mig? En som vil blive min mand? Faren til mine børn? Eller kommer jeg til at dø alene på et klamt plejehjem? For hvorfor skulle nogle forelske sig i mig? Jeg er jo bare mig. Ikke noget stort eller særligt. Bare mig. Hvad er meningen med livet? Hvad er meningen med MIT liv? Er der en som kan svare på mine spørgsmål? Er der en som vil støtte mig i alt jeg gør? Er der en som vil stå ved min side hele mit liv? Hvad er "mit liv"? Er det en rutschebane med op- og nedture? Eller er det bare et spil? Et spil hvor fødslen er starten, døden målet og selvmord er snyd? Men hvis man snyder vinder man så ik? Eller hva'? Hvornår er man smuk? Hvornår er man grim? Og hvad er jeg? Skal man ligne en barbie-dukker for at være smuk? Skal man ligne alle de andre? Eller skal man ligne en filmstjerne? Er man smuk, hvis man er tynd? 60 kg, er det for meget at veje? Hvorfor føler jeg mig, som en giraf, når jeg er 172 cm? Er det, fordi jeg er blevet kaldt giraf? Men det var jo en joke? Eller hva' det? Jeg er jo høj, er jeg ik? Er det rigtig det folk siger til en? At alle er smukke, som de er? For der findes jo grimme mennesker? Gør der ikke? For hvis der ikke gør, hvorfor er ordet grim så opfundet? Lyver alle bare? For at gøre livet nemmere? Er livet nemmere, hvis man er smuk? Er livet nemmere, hvis man ligger låg på sine problemer? Hvis man ligger låg sine svagheder? Hvornår har man problemer? Har jeg problemer? Er mine venner rigtige venner? Vil de stå ved min side, som de siger? Eller lyver de? Jeg spørger igen, hvad er meningen med livet? Eller retter sagt, hvad er meningen med mit liv? Og til sidst, er det normalt for en 14-årig pige med et normalt liv at stille så mange spørgsmål? At tænke så meget over livet? Og hvad er normalt? Hvorfor stiller jeg ikke de her spørgsmål i det virkelige liv? Altså siger dem? Så de kommer ud af min mund? Og ud af mit hovedet? Hvorfor har jeg så svært ved at fortælle, hvad der sker inde i mig? I mit hoved. I mit sind. Hvorfor får jeg det nogle gange, som om hele verden er i mod mig? Hvorfor græder jeg nogle gange uden altid at kende grunden? Hvorfor smiler jeg og griner uden at kende grunden? Hvorfor føler jeg mig nogle gange elsket? Og andre gange som om alle hader mig? Er jeg god nok? 
Hvad er meningen med livet?
===========================



 Hej spørgende pige.  
Du befinder dig lige nu i en periode af dit liv, hvor det meste ikke giver mening. Det behøver det heller ikke allerede og det er meget normalt. Alle kommer i løbet af deres ungdom igennem sådan en fase og det er noget man bare skal igennem.  
Grunden til alle dine spørgsmål skyldes bare, at du er begyndt at tænke over livet, hvad du gerne vil og ikke mindst; hvem er du? Alle disse spørgsmål vil over det næste år stille og roligt besvare sig selv og du vil blive formet som et menneske og som person.   
For at give dig nogle råd: Der er ikke super meget at gøre og det er ofte bare noget man må vente på, da det kommer stille og roligt over tid, at det hele bliver afklaret. Kan dog anbefale dig at snakke med en god veninde eller måske en af dine forældre. Få deres bud på nogle af spørgsmålene og om ikke andet bare få dem snakket ud, så du ikke bærer rundt på det alene.  
Hvis du prøver det råd, så tror jeg hurtigt du vil tænke mindre over det hele og bare nyde, at du er ved at blive voksen og danne din egen identitet. Det hele skal nok komme! :)  
  
Held og lykke og skriv endelig igen, hvis du har flere spørgsmål.\_Martin 

Kære den spørgende pige,

Jeg kan fornemme på dig at du lige nu er i en fase af dit liv, hvor du går rundt og bærer på en masse ubesvarede spørgsmål. Og til det kan jeg fortælle dig, at det er helt naturligt. Der er rigtig mange mennesker som, i løbet af deres teenager-år, stiller disse spørgsmål, enten til sig selv, eller til andre. Og sandheden er at der ikke er nogen sandhed. Det lyder hårdt, men det er det faktisk ikke. Du skaber selv din virkelighed, og du former selv dit liv. Det handler om at få det bedste ud af det hele. Og hvad mener jeg så med det? Jo, der findes mange forskellige svar på hvad f.eks. meningen med livet er. Og det varierer fra person til person. Derfor er der ikke en endegyldig sanhed. Der er kun den sandhed og virklighed som du selv skaber. Hvad har du ***lyst*** til at meningen med dit liv skal være? Har du ***lyst*** til at være "normal"? Har du ***lyst*** til at finde en mand, faren til dine børn? Har du ***lyst*** til at der skal være én ved din side hele dit liv? Det er dig selv der kontrollerer dit liv, så istedet for at spørge mig hvad svarene på dine spørgsmål er, så spørg dig selv; Hvad har du ***lyst*** til at svaret skal være? og arbejd så for at det bliver svaret. Der er intet her i livet der kommet let til én. Man må arbejde for at få det som man har lyst til at det skal være.

Du kan få alt som du vil have det, du skal bare have lyst nok til det.

-  C

 