Jeg er med på at Martinus skriver at vi ikke kan udvikle os moralsk i den åndelige verden, fordi vi ikke kan fejle. Men Martinus beskriver at der sker en forandring med det levende væsen igennem de åndelige riger. Spørgsmålet er om dette "blot" er forandring eller om det også er en form for udvikling?  

  

Spørgsmålet er semantisk, dvs. et spørgsmål om hvad Martinus mener med udvikling.   

  

Jeg ved ikke om han bruger begrebet udvikling konsistent i hele sit værk.
Finder der nogen som helst form for udvikling sted i den åndelige verden?
Martinus fortæller Per Bruus Jensen at der findes en åndelig skole i dyrehaven. Derfor må det give mening at man kan lære noget i den åndelige verden. 