
Hej jeg er en pige på 18. Jeg har et dilemma og ved ikke hvordan jeg skal håndtere det. Så vil bare starte fra starten. Det er nu nogle uger siden jeg slog op med min kæreste, fordi han ingen følelser havde for mig og hans løgne. Han var min første kærlighed. Mine følelser er/var ekstreme dybe for ham. Kunne ikke forstille mig et liv uden ham. Han gjorde mig glad og jeg elskede ham af hele mit hjerte. Men det gik først op for mig efter vi var slået op, hvor meget jeg elskede ham. Jeg lod ham komme helt tæt på mit liv de få måneder vi var kæreste. lukkede ham ind i mit intime liv. Han mødte mine familie og jeg var helt sikker på at han var den rigtig og det var han også i det øjeblik. Jeg ved også det var den rette beslutning at vi slog op. Hans fortid var tung, fuld af svigt og depression. Jeg troede jeg kunne fikse ham, fordi ingen er perfekte og jeg har selv gennemgået svære ting i mit liv og oplevet svigt. Det gjorde ondt de første par uger og stadig gør efter vi slog op. Følte mig depri, hadede mig selv og spurgte mig selv hele tiden hvad jeg havde gjort forkert, var det mig? blev jeg kedelig?.Smilte ikke mere. Gik i skole hver dag og prøvede at skjule min sorg ved at smile mig igennem hverdagen, selvom det gjorde ondt.  Jeg kom så lang ude at jeg begyndte at tænke det vil være nemmere hvis jeg bare kunne forsvinde.Det gjorde ikke lige frem tingene bedre når man går i klasse med ham. At se ham hver dag var det værste. Hver gang jeg kigger på ham bliver jeg mindet om alt det vi havde sammen og savner endnu mere. Nogle dage kunne jeg ikke få mig selv til at tag i skole fordi jeg vidste at han vil være der.

Allerede den gang havde jeg mistanke om min bedste veninde og ham havde noget kørende, men var for blind til at se det. Det gik første op for mig da de kyssede hindanden til en fest. Hele min verden brød sammen. Jeg kunne ikke se dem i øjne og havde så mange følelser på spil jalousi,vrede, tristhed. Men jeg kender min veninde hun bliver drengeglad når hun er fuld, så jeg tilgav hende hurtigt. Hun lovede mig at hun aldrig vil lade mere sker mellem dem af hensyn til mig, men jeg vidste bedre og vidste det ville udvikle sig. Dagene gik og jeg fik det bedre.Begyndte at komme mere ud og dyrke motion. Kunne se ham som en ven i fremtiden. Har stadig mange følelser for ham så den proces er stadig undervejs. Og ja det har udviklet sig imellem dem. De begge to har følelser for hindanden og kommer sammen nu. Det skete for nogle dage siden og har snakket med min veninde. Hun ved ikke hvordan jeg virkelig har det. Vil ikke stå i vejen for deres kærlighed. Jeg føler mig som det tredje hjul og føler jeg har mistet både min kæreste og veninde. Jeg er så jaloux og hader dem begge.Men hun er min veninde og jeg vil ikke miste hende eller ham som ven. Jeg er stadig forelsket i ham. jeg burde give slip på ham, men ved ikke hvordan?. jeg burde være glad på deres vegne. Han knuste mit hjerte, de har løjet for mig, gået bag min ryg. Men vi skal gå i klasse i så mange år i endnu. Så jeg må bare ignorér mine følelser og håbe på det bliver bedre. Mit dilemma er så at jeg ved ikke hvordan jeg skal forholde mig til det altså dem som kærester. Hvordan jeg skal omgås med dem? Uden det hele skal blive akavet. Jeg er så forviret og knust. Min bedste veninde og ekskæreste der er sammen det lyder så forskruet. 

 
Hvordan skal jeg acceptere min veninde og ekskæreste sammen?
============================================================



Kære du,

Det lyder også som noget af et dilemma, du befinder dig i lige nu. Jeg kan forstå, det er svært for dig, og jeg håber, jeg kan hjælpe dig på vej!

Først og fremmest vil jeg sige, at jeg er glad for at høre, at du langsomt er ved at få det bedre.

Du skriver flere, at du stadig har følelser for din ekskæreste og stadig er forelsket i ham, men du skriver også, at du godt ved, at det var den rette beslutning at slå op med ham. Og den beslutning synes jeg, du skal holde fast i, nu hvor du skriver, at han ikke længere havde eller har følelser for dig.

At din ekskæreste ikke har følelser for dig er ikke ensbetydende med, at der er noget galt med dig - overhovedet ikke! Jeg kan sagtens forstå, du spørger dig selv, hvad du har gjort, men jeg håber, du ved, at du ikke har gjort noget. Kærligheden vil ikke altid, som man gerne selv vil.. desværre!

Jeg kan godt forstå, det må være underligt for dig, at din bedste veninde og din ekskæreste har fundet sammen. For mig virker det lidt mærkeligt, at din veninde har valgt at fortsætte med at se ham, selvom hun har sagt til dig, at hun ikke vil fortsætte noget af hensyn til dig. Derfor synes jeg, du skal prøve at fortælle din veninde, hvordan du har det med det hele, og hvor meget det faktisk påvirker dig at se dem sammen. Jeg kan godt forstå, du ikke ønsker at miste hende som veninde, men I er nødt til at være ærlige over for hinanden, for som det er nu, lyder det til, at du ikke er tilpas i det, som situationen er nu.

Når du har snakket med din veninde, må du se, hvordan hun reagerer og derfra må du vurdere, hvordan og hvorledes I skal være veninder i fremtiden.

Held og lykke med det.

De bedste hilsner,

Sofie

  
 

Kære du,

Det lyder til, at det har været en hård periode for dig, og at det stadig er - og det er der slet ikke noget at sige til. 

Det er altid svært at miste nogen, man elsker. Det er helt naturligt. Det er også naturligt at opdage bagefter, hvor meget man egentlig har elsket vedkommende. En del af det handler om, at som par får man skabt mange minder sammen, både gode og dårlige. Vi deler vores følelser med et andet menneske, vi sætter vores tillid til denne person og vi planlægger vores fremtid sammen. Det er en stor sorg at miste det, også selvom, at man godt kan se, at det var for det bedste.

Du skriver også selv, at du netop har åbnet dig op for ham og delt meget med ham. Derudover er du også afklaret med, at det var det rette valg at slå op. Det betyder dog ikke, at sorgen over at miste, godt kan være stor alligevel. Dog kan det måske hjælpe dig, når du er nedtrykt. Du kan huske dig selv på, at det var det rette for dig at gøre, for at du på sigt kan få det bedre. 

Det lyder som om, at den bagage han har med sig, har været meget tyngende for dig. En del mennesker har det vi kan kalde et hjælpergen. Vi vil så gerne hjælpe andre mennesker til et bedre liv. Vi ønsker ikke at se, at andre mennesker har ondt, og derfor træder vi til. Alligevel er det vigtigt at huske på, at det ikke må blive på bekostning af dig selv. Allerede her oplever jeg, at du har lært meget. Du har nu prøvet at redde din kæreste, mens I var sammen, og samtidig så du det som det rette at gå fra ham. Det tænker jeg er en vigtig læreproces. Derudover så kan vi aldrig fikse nogen, der ikke selv har lyst til at blive fikset. Det vil være en tabt sag på forhånd, og det kan være for psykisk hårdt at være i længere tid ad gangen.

Det er en naturlig reaktion, at du selv oplever deprimerende følelser og et lavere selvværd. Det er dog vigtigt, at du får snakket om dine følelser, så du ikke brænder inde med dem. Tit tror vi mennesker, at vi sagtens kan klare det selv, og at det nok snart skal gå over, men ofte er det en større hjælp for os, hvis vi formår at få delt vores følelser og snakket dem igennem. Nogengange skal vi snakke om tingene tusinde gange før, at det hjælper bare lidt. 

Du skriver, at du gerne ville fikse din kæreste, at du hurtigt tilgav din veninde, og at du stadig vil være venner med dem begge to - samtidig med, at det er dig, der skal finde en løsning på, hvordan det kan lade sig gøre. Det kan lyde som om, at du sætter alle andre før dig selv, og lidt glemmer dine egne følelser og behov midt i det hele. Det er i hvert fald vigtigt, at du passer på dig selv.

Du skriver også, at du 'burde' give slip på ham, og at du 'burde' være glad på deres egne. Jeg synes ikke, at du 'burde' gøre nogle af de her ting, for de stemmer ikke overens med de følelser, du har lige nu. Med tiden skal du nok få givet slip på ham, men det skal være i et tempo, som du selv kan følge med i. Samtidig med, at der ikke er noget at sige til, at din første tanke ikke er glæde, når du finder ud af, at din ekskæreste og din veninde er blevet kærester. Du skriver også selv, at de har løjet og gået bag din ryg - de færreste mennesker oplever dette som noget positivt, og derfor er der al mulig god grund til, at du ikke er glad, og at du føler dig såret.

Omvendt vil jeg også sige, at det er en moden beslutning, at du gerne vil være venner med begge to, og forsøge at være glad på deres vegne. Det jeg synes er vigtigst i alt det her er, at du husker at lytte til dig selv. Det er vigtigt, at du sætter dine egne lyster og dine egne behov først, også for at du kan få det bedre. 

Det kan være, at det er nødvendigt, at du sætter nogle grænser op. Hvis de begge stadig er interesseret i er være din ven/veninde, så vil det også kunne lade sig gøre. Det kan fx være, at du kan bede dem om ikke at kysse, mens du er til stede, eller at når I er sammen, så ses du kun med en af dem ad gangen, så du ikke skal konfronteres med deres forhold hele tiden. Du kan sandsynligvis bedre mærke selv, hvad du vil have det bedst med - hvilke rammer der er nødvendige, for at du ikke får det værre? Hvilke grænser kan hjælpe dig videre?

Jeg håber, at dette var en lille hjælp. Du er i hvert fald altid velkommen til at skrive igen :-)

Kærlige hilsner fra

Lotte

 