
Hej Brevkasse

Jeg har en kæreste, her kaldet Markus, der er nogle år ældre end mig, som jeg elsker meget højt. Vi har et meget kærligt, sundt og dejligt forhold gennem 4 år, og vi kan let snakke sammen om alt. Der er bare én ting: jeg kan ikke udstå hans familie. Det meste af hans familie er meget overfladisk, og er ikke rigtig interesseret i os - heller ikke hans forældre. De spørger aldrig ind til Markus og de kritiserer ham ved hver en mulighed. De er altid meget opfarende, temperatmentsfulde og sidder altid og “slås” og skændes, når vi er sammen. Vi bor lidt langt væk fra dem, men selv de få gange, vi ses, kan de finde på at komme op til 1,5 time for sent og af og til kommer faderen ikke med, fordi han hellere vil se sport derhjemme. Hvis faderen endelig er med, sidder han på sin mobil - uden overdrivelse - hele tiden og deltager ikke i snakken. Når vi er i deres hjem er både computer og tv altid tændt. Yderligere, når vi endelig er sammen er der meget kritik af Markus, og vi er indlagt til flere timers ego-snak fra hans mor om hendes liv, uden hun spørger ind til os. Vi skulle her til sommer have været på ferie med dem, men Markus aflyste og sagde fra for første gang, fordi moderen planlagde alt uden om os. Hun bestemte, hvor vi skulle hen og havde booket stedet vi skulle bo uden at konsultere datoer med os, så jeg måtte tage ufrivilligt ferie fra mit arbejde. Yderligere er hans far helt usynlig og snakker aldrig med sin søn. Markus har aldrig snakket følelser med sin familie, selvom han gerne ville og jeg har før hørt ham sige, at han hader dem, og at han også selv synes, de er overfladiske. Jeg anerkender, at Markus’ forældre måske ikke helt så det som et problem og måske ikke selv er blevet opdraget sådan. Man kan ikke ændre, hvad man ikke ved, tænker jeg. Derfor på min opfordring ringede Markus til dem og fortalte, at han synes, han manglede ros og anerkendelse og opmærksomhed fra dem - men det har de ikke reageret særlig meget på, og siden da har de ikke gjort insats for at ændre det. De blev derimod stødt og sure og har drillet ham med, at han åbnede op og var sårbar. Markus er et meget tålmodigt og roligt menneske - han er uddannet pædagog. Så han er ikke vant til at sige fra over for dem, selvom han er begyndt på det på det sidste. Jeg prøver som svigerdatter også at være overbærende og altid spørge ind, være høflig og generelt har vi altid ladet dem styre uden at brokke eller kommentere på dét, jeg synes er respektløs og overfladisk opførsel. Jeg prøver også at lade Markus styre al kommunikation med dem - netop fordi det er hans familie. Men jeg kan godt mærke, at jeg er ved at have fået nok både på egne og Markus’ vegne. Jeg synes ikke, det er min opgave at rette på mine svigerforældre eller kritisere dem. Men Markus gør det kun i lille grad, og jeg er bekymret for, at både han og jeg brækker halsen i forsøget på at opnå en anerkendelse, han aldrig får. Jeg vil virkelig gerne have, at både jeg og Markus har et godt forhold til hans forældre. Men jeg synes kun, at det er os, der prøver og anstrenger os for at behandle dem ordentligt. Den behandling bliver aldrig “tilbagebetalt”, og deres besøg er som oftest negative med mange dages mental forberedelse - også ofte, hvor Markus end ikke har lyst til at se dem. Kan I hjælpe med, hvordan jeg kan råde og støtte Markus? Og selvom jeg ikke synes, der er er forhold at redde til svigerforældrene, vil jeg gerne høre, om I har nogle tips til, hvordan vi håndterer svigerforældrene.

På forhånd tak!

/ Den bekymrede 
Halv-umulig svigerfamilie
=========================



Hej den bekymrede,

Tak for dit spørgsmål.

Først og fremmest er jeg glad for at høre, at dig og Markus har et rigtig godt forhold. Det lyder rigtig dejligt!

Jeg kan godt forstå, hvorfor både du og Markus er frustrerede, og jeg er ked af at høre, at det faktisk går jer så meget på, men jeg er sikker på, jeg ville have det på samme måde. Det lyder ikke til at være et "nemt" forhold, I har til Markus' forældre. Det er rigtig flot af Markus, at han har åbnet sig op for sine forældre og fortalt dem, hvordan han har det med dem - at han mangler ros og anerkendelse i stedet for kritik hele tiden. Det har de så ikke gjort noget ved, og det undrer mig!

Umiddelbart ved jeg ikke, hvad der er bedst at gøre i denne situation. På baggrund af det, du skriver, synes jeg - helt ærligt - ikke, de lyder til at være nogle mennesker, man har lyst til at tilbringe tid sammen med. På den anden side er det jo stadig Markus' forældre, hvorfor der naturligvis for ham må være følelser på spil i det her, og derfor kan jeg godt forstå, det er svært at vide, hvad man lige skal gøre.  


Jeg synes, du skal blive ved med at være støttende over for Markus, lyt til ham, og fortæl ham også gerne igen, hvad du tænker omkring det hele. Hvis det går jer rigtig meget på, kan I måske skære ned på besøgene hos hans forældre og deres besøg hos jer, eller have en periode, hvor I sket ikke ser dem, for det tærer altså på energien at være sammen med nogle, der hele tiden er kritiske, skændes og ikke rigtig virker til at have interesse i dem, de er sammen med. I skal selvfølgelig fortsat behandle dem ordentligt, men I skal også tænke på jer selv.

Jeg håber, I finder ud af det.

De bedste hilsner,

Sofie  
  


 

Hej med dig, 

  
Det lyder som en rigtig træls situation! Jeg er ked af at høre, at både du og Markus er frustrerede over hans forældres (manglende) handlinger. 

Det lyder som om I har forsøgt at gøre meget for at skabe en bedre kontakt, men det lader til, at forældrene er ude af stand til at gøre noget ved det (hvad end det så handler om evne eller lyst). Hvis han bliver ked af det af at være sammen med sine forældre, fordi de ikke imødekommer hans behov for en nær, anerkendende og kærlig kontakt, så ville mit råd til ham være at begrænse kontakten til dem til et niveau, hvor han så vidt muligt slipper for at blive såret af dem. Det er selvfølgelig en mindre glædelig løsning, men I kan, som du også selv påpeger, ikke tvinge dem til at ændre deres adfærd. I kan derimod trække jer fra dem, og på den måde undgå at blive frustrerede og sårede. Hvis den mulighed virker for hård, kan Markus evt. besøge dem/invitere dem over og fortælle dem helt direkte, hvordan han har det, og at han ikke vil finde sig i den opførsel, og derfor vælger at trække sig fra dem (i større eller mindre grad). På den måde får han fortalt dem, hvordan han har det med dem og deres utilfredsstillende adfærd, og de får muligheden for at forstå alvoren i Markus' frustrationer. Måske får det dem til at forstå hans følelser på en anden måde, hvis han direkte og konkret fortæller dem, at han er meget utilfreds med deres forhold, og at han er nødt til at trække stikket. Hvis han ikke har lyst til at sige så hårdt fra overfor dem, tror jeg han/I er nødt til at slippe forventningerne i forhold til dem - altså på en eller anden måde finde fred med, at de er som de er, og forsøge at få det bedste ud af det. Det er ikke let, men det kan lade sig gøre, hvis man ønsker at bevare en form for kontakt. 

  
Jeg håber I finder en måde at være i det på, for der er ingen mennesker, der fortjener at blive behandlet dårligt af nogle, og alle har ret til at sige fra eller trække sig - også selvom det drejer sig om familiemedlemmer. Hvis forholdet bare ikke kan være bedre, så er det selvfølgelig rigtig trist og ærgerligt, men så må I forsøge at komme videre sammen.   


Jeg håber du kan bruge svaret, og ellers er du altid velkommen til at skrive ind igen :-) 

  
Mange hilsner fra Regitze  

Hej med dig og tak for dit spørgsmål :-) 

  
Hold da op det lyder virklig hårdt at være i dine/jeres sko. 

Den situation I befinder jer i, er mig ikke fremmede, jeg kan på mange områder godt sætte mig i dit sted. 

Mine råd vil være at du skal snakke med Markus om, hvor hans grænse går i forhold til at du blander dig i situationen. For mig lyder det som om at han godt kunne bruge noget støtte i at sige fra og fortælle hans forældre/familie at det de gør altså ikke er okay. Det er super hårdt at stå på sidelinjen i sådan en 'konflikt' og det er også bare umådeligt træls at skulle forberede sig så meget på at se sin svigerfamilie. Jeg synes personligt selv at det er okay at du også siger noget til dine svigerforældre hvis de gør noget som går over dine grænser, du har også brug for luft. Jeg kan godt forstå at du forsøger at lade Markus stå for det meste af kommunikationen, da det jo som du skriver er hans familie.   
En anden ting jeg lige vil lufte er at man skal huske på hvor længe man vil kæmpe for noget som ikke ændre sig og ikke gør noget godt for en. Det lyder utroligt hårdt at sige, men nogle gange er der bare noget der ikke er værd at kæmpe for. Det kan være rigtig svært især når det handler om familie, men ingen kan holde til at blive nedgjort og behandlet dårligt for altid. Jeg siger ikke at I skal cutte kontakten for det ved ikke nok om til at kunne sige, men jeg synes i skal drøfte om det måske kunne være en ide at ligge dem lidt på is for en periode, sådan så I kan få lidt fred. 

Men som sagt så synes jeg at du skal snakke med Markus om hvor meget han føler at det er okay at du ''blander'' dig, måske har han netop brug for at du også sætter ord på over for dine svigerforældre at det de gør er utrolig sårende. 

  
Jeg ønsker jer alt held og lykke med det hele og håber at du også kan få lov til at udtrykke dig. 

Du er mere end velkommen til at skrive her ind igen, hvis du skulle få brug for det. 

  
De bedste hilsner 

Michelle (-: 

 










Hey du!



 

Jeg forstår godt, at
du er bekymret. Det virker som en svær situation med svigerfamilie, der er, som
de er. 



 

Hvis vi fokuserer på
forældrene, så beskriver du dem som værende respektløse og overfladiske. Den
sidste del tror jeg ikke, at du kan ændrer. Nogle mennesker snakker bare mere
om de "dybe" ting end andre, og for nogle mennesker er bare dårligere
til at spørge ind til andre. Så det er nok en tabt kamp, hvis du vil til at
ændrer dem på den front.



 

Hvis vi så tager fat
i den respektløse del - her tænker jeg fx på hans far, der ikke er
tilstedeværende når han kommer, at de "slås" og skændes osv. - og her
må i gerne sætte grænser. Hvis i nu skiftede svigerforældre ud med nogle af
jeres venner, og de opførte sig på samme måde. Så ville i jo også sætte dem ned
og sige, at de skal respekterer jeres hus' regler. Hvis de ikke kommer, så
melder de fra i god tid. De skal ikke "slås" og deres skænderier skal
ikke gøres foran jer andre. Det er nok ikke noget i kan tage samlet her og nu,
men næste gang, at de gør noget. Hvis de fx skændes, næste gang i er sammen med
dem. Så kan i dagen efter fortælle dem, hvordan i oplevede det og at i ønsker,
at de kan gemme deres skænderier til, når i er sammen. Det kan godt være, at de
ikke kan opholde det næste gang. Det kan godt være, at de laver sjov med det
til at begynde med. Men de har ikke ret til at bryde jeres grænse, og det er
fair nok, at i holder dem oppe på det. 



 

Hvis vi så hiver fat
i Markus. Jeg vil sige, at du håndterer det helt rigtigt: Det er Markus'
forældre, og derfor er det ham, som må tage de snakke med dem. Men af frygt for
at lyde som en kliche, så er din opgave at være hans klippe. Det lyder til, at
han også står overfor nogle kampe med hans forældre, som han ikke har fået
taget endnu. Det er ikke en kamp, som du hverken kan eller skal tage. Du skal
være der for Markus og vise ham, at du støtter ham, at du er på hans side, at
du lytter og at du tager hans tanker væk fra hans forældre. Det kunne måske
være en ide, hvis Markus overvejede at finde en psykolog at snakke med. Jeg
kunne godt få mistanke om, at der er nogle dybere mønstre i den familie, som
han har brug for hjælp til at opdage og håndtere. 



 

Til sidst vil jeg
bare sige, at I kan ikke styre, hvordan den familie er. Men I kan styre,
hvordan i håndterer det. Selvom det er svigerfamilien, så behøver i ikke se dem
mere end i kan håndtere. Så i stedet for at håbe på noget, som de ikke kan
overholde, så kan i prøve at arbejde med at se den relation, som det den er og
få det bedste ud af det. 



 

Så for at opsummere,
så er der dele hos jeres svigerfamilie, som i nok må acceptere. Men omvendt er
der sider af deres opførsel, hvor i må sætte nogle grænser. Særligt når det er
hjemme hos jer. Samtidig skal du fokusere på at støtte Markus  i hans kamp med sin familie, og I burde måske
overveje, at Markus kunne have godt af noget professionelt hjælp. 



 

Håber, at du kan
bruge mit svar :) Al held og lykke herfra!


VH.


Gustav





  
 