
 Hej brevkasse   

  

Jeg er en pige på 17 år. Jeg er ret ofte ked af det. Jeg føler mig meget ofte ensom og ked af det. Dette kan jeg også føle når jeg er sammen med mennesker, og det er som regel min familie (mest min far).   

  

Så snart jeg er sammen med mine veninder, bliver jeg glad, og er i godt humør og glemmer alt om mine sørgelige tanker. Men jeg kan ikke være sammen med mine veninder altid. Ofte har jeg rimelig mange planer, såsom at være sammen med mine venner og arbejde, men det er for mig bare ikke nok, da jeg har et behov for samvær hele tiden.   

  

Når jeg er sammen med min mor har jeg det også rimelig godt, men jeg avner hende meget hvis hun skal på kursus eller et sted hen med sit arbejde. Jeg bliver meget frustreret og ked af det når jeg er sammen med min far, da jeg synes han er vildt irretrende og joker med ting, som jeg slet ikke synes er sjove, og han forstår ikke hvis jeg beder ham om at stoppe.   

  

Jeg kan ikke klare at føle mig ensom -Jeg bliver ked af det og har lyst til at græde konstant. Jeg bliver nemt frustreret og sur, og jeg føler et behov for at være sammen med nogle mennesker hvor jeg bare kan være sammen og være mig selv og være glad.   

  

Jeg er 17 år, og har aldrig haft sex eller haft en kæreste, heller ikke engang en "for sjov" kæreste i de små klasser. Det er ikke fordi jeg ikke vil, men eg tør ikke. Jeg er vildt bange, og det er ikke kun for at have sex, men også bare for at gå ind i et forhold. Altid hvis jeg er begyndt at snakke godt med en fyr, og det bare begynder at nærme sig noget i retningen af et forhold, begynder jeg at bakke ud og gør mig selv uinteressant, så de ikke vil have mig. altså jeg gør mig kedelig. Jeg har gjort det mange gange, og jeg kan gøre for det, men jeg er simpelthen for bange.   

  

Når det kommer til venner, er jeg meget åben, og går all in. Jeg elsker venner og veninder. Elsker at være sammen med dem og elsker dem. Jeg kan ikke undværer mine venner.   

  

Jeg ved ikke hvad jeg skal gøre, men jeg er bare så ked af det så ofte.   

  

Hilsen den triste 
Ked af det
==========



 Hej kære den triste!  
Ensomhed er en rigtig irriterende følelse, for det er super svært at slippe af med den. Og selvom det måske ikke hjælper dig, så er der rigtig mange andre unge mennesker derude som føler sig ensomme ligesom dig, og jeg vil næsten vove at påstå at alle har følt det på et eller andet tidspunkt i sit liv. Inklusiv mig selv. Man behøver ikke engang være alene eller have 0 venner for at føle sig ensom.  
Det dur ikke at du føler den her ensomhed hele tiden og bliver nødt til at fylde din tid ud for at undgå den følelse, for du skal helst lære at være alene eller sammen med andre uden at føle dig ensom og trist.   
Jeg synes først og fremmest, hvis ikke du allerede har gjort det, at du skal snakke med din mor om det, for jeg er sikker på hun gerne vil hjælpe dig. Dernæst kunne det være at du skulle tage en alvorlig snak med din far, eller skrive et brev til ham, hvis det er nemmere, om hvordan du har det. Nogle gange kræver det noget mere før at folk forstår alvoren i det man siger. For jeg kan godt høre på dig du ikke synes det er rart at være sammen med ham, når det gør dig endnu mere ked af det og irriteret når han forsøger at være sjov. Men det kan jo være at han gør det fordi han ser du er ked af det, og vil gøre dig glad.  
Hvis ikke du er tryg ved at snakke med dine forældre, så kunne du tale med din skolepsykolog, hvis du altså er under uddannelse.  
Er du bange for at tage chancen og miste hvis du har det godt med en fyr? For det er helt normalt, men det skal helst heller ikke være sådan at du undgår kærlighed af den grund. Ja, du kan blive såret, men at opleve kærlighed og det at blive elsket, overgår altså (i mine øjne) den værste sorg. Der er intet mere fantastisk i livet end at vide at man er elsket højere end personen elsker sig selv og det synes jeg ville være synd hvis du gik glip af. At være sammen med sin partner seksuelt er nok det mest intime og tætte man kan komme på hinanden, og det er klart at det er skræmmende. Det er også derfor du ikke bare skal hoppe i kanen med hvem som helst, men vente på at du finder en rigtig sød kæreste som du elsker og stoler på - så skal det nok føles rigtigt. Jeg tror at det kommer af sig selv, men det kræver selvfølgelig at du lærer at give slip og tør lidt mere.  
Håber det løser sig!  
  
Kærlige knus, Josefine  
  
 

 Hej den triste,  
Jeg synes, du skal prøve at lave nogle ting, der interesserer dig, og du holder af, når du er alene, så du kan bevise overfor dig selv, at det er rart at være alene indimellem.   
Det er meget almindeligt i din alder gerne at ville være sammen med jævnaldrene i stedet for forældre, men hvad med at prøve at fortælle til enten din mor eller far, hvordan du har det? Jeg tænker, det vil bringe jer tættere, hvis du åbner op og fortæller om dine følelser.   
Man kan sagtens have mange venner, men alligevel føle sig ensom. Det er ikke antallet af venner, der betyder noget - det er, om man føler sig tæt på dem og føler en samhørighed - om man føler sig forstået, accepteret og værdifuld. Jeg tænker, at du skal prøve at se, om et af dine venskaber kan udvikle sig til et tættere venskab, eller du kunne åbne op for dine forældre og få et tættere bånd til dem? Det er noget, der sker over tid, men hvis du betror dig til en, vil du hurtigt føle dig tættere på vedkommende. Ved at have et tæt venskab med et andet menneske vil du også nemmere føle dig "mættet" af kontakt og ikke have så stort behov for samvær hele tiden.   
Jeg synes ikke, du skal spekulere så meget over det med kærligheden. Det skal nok komme, når du finder en, du synes er noget specielt. Det er individuelt, hvornår man er klar til forhold, og du skal bare tage det roligt. Det kommer med tiden.   
Håber det bedste for dig  
Kram 