
 Hej, jeg er en helt normal pige, som er ved at afslutte 2.g. Da jeg begyndte på gymnasiet, fik jeg hurtigt nye venner og lærte "lidt" om stoffer. Jeg fik nogle drenge venner, som indtroducerede mig for hash. Jeg syntes det var hyggeligt og sjovt og begyndte at gøre det (men dog ikke tit). Gjorde det kun med dem jeg kendte, hvis vi var til samme fest eller mødtes i byen, sådan ca. hver 3. uge eller 1 gang om måneden. Efter ca. 7 måneder, var jeg til en fest og drak mig fuld, så fuld at jeg sammen med en veninde besluttede at prøve emma (MDMA). Vi havde en ven der var med til festen, som tog stoffer. Han endte med at skaffe kiks (som man kalder ecstasy-piller). Vi vidste det ikke på det tidspunkt. Det endte selvfølgelig helt galt, fordi husker ikke 5 timer fra den aften. Blev aldrig afhængig af hash, det ved jeg, fordi jeg havde aldrig en trang til at gøre det. Men efter jeg begyndte på lidt de hårde stoffer som ja, kiks, coke og emma, så ved jeg det bare ikke. Sagde til mig selv i rigtig lang tid, at jeg ikke var misbruger, fordi at stofmisbruger, tager det som regelt hver dag. Dette er kun et par gange om måneden, ca 2, nogle gange mere. Går i skole hver dag, laver mine afleveringer/lektier, følger med i timen. Siger til mig selv at jeg kan stoppe, men har ikke lyst til at stoppe. Mine forældre ved ingenting eller familie, ikke engang mine søskende. Kun mine venner og sådan og i starten blev de sure og sådan, men de er begyndt at acceptere det, fordi det er mit valg. Har også andre venner som også gør det, som jeg er tætte med, fordi de forstår mig. Ved godt hvordan stofferne påvirker mit beløngingssystem og det, men tror grunden til at jeg fortsætter er fordi jeg synes at stoffer er overvuderet, men hvorfor gør jeg det? Tog kiks igen for 3 dage siden, efter 4 måneders pause, da min veninde og jeg lærte at kiks ikke er noget man tager tit, men med mindst 3 måneders pause. Jeg fik ikke nedtur, hvilket overaskede mig, fordi tog emma og coke for lidt over 2 uger siden, hvor jeg fik nedtur. Men får de der underlige "stød" i kroppen, mister lidt mig selv på en måde, fik dem meget i skolen i dag og hjemme. Ingen kan se det på mig fordi det sker så hurtigt, men syntes at det er frygteligt ubehageligt. Får det typisk hvis jeg skifter en position eller går med min hund. Hvis jeg virkelig er afhængig, hvordan stopper jeg så? Ved mit gymnasie har de en rospolitik, hvor de sammarbejder med et misbrugcenter. Men ved ikke om jeg skal, fordi har ikke lyst til at stoppe, men får jeg nogensinde lyst til det? Vil ikke ødelægge min fremtid. Forstår ikke hvordan et menneske som mig, har handlet som jeg har gjort. Er bare nået til det punkt, hvor jeg har brug for at vide hvad jeg er? Eksperimenterer jeg bare eller er jeg ved at nærme mig et misbrug? 
Er jeg afhængig?
================



 Kære anonyme,  
Det er sjældent anbefalelsesværdigt at tage stoffer, men det ved du vist allerede selv ud fra det, du skriver til os. For det første synes jeg, at det er en vigtig erkendelse at kunne se på sig selv udefra og se hvad det egentlig er man har gang i. Allerede der har du taget et eventuelt skridt ud af stofferne.   
Det svære for dig lyder til at være, at mange i din omgangskreds også tager stoffer. Mennesker har det med at efterligne dem man omgås med, og på denne måde tillærer du dig den her adfærd som dine andre venner også har.  
Der er mange og delte meninger om, hvornår man er stofmisbruger og misbruger generelt. Det vil med stor sandsynlighed påvirke din fremtid, hvis du bliver ved med stofferne og især hvis du begynder at tage endnu flere stoffer oftere og i større mængder. På et tidspunkt vil du ikke længere få det samme fix af den mængde stoffer du tager nu, og derfor vil du føle et behov for at tage en større mængde stoffer for at opnå samme virkning. Hvis du begynder at få det dårligt/abstinenser af ikke at tage stoffet, så er det et tydeligt tegn på, at du er ved at blive meget afhængig af stofferne. På et tidspunkt kan det også komme til at ramme dine venner og familie, fordi stofferne kommer til at betyde mere for dig end dem. Et misbrug indebærer også, at man bliver ved med at tage stofferne, selvom man godt ved, at det er skadeligt for en.   
Det lyder til, at du allerede har undersøgt mulighederne for at stoppe med at tage stofferne, hvilket er et godt skridt i den rigtige retning. Så længe du ikke har lyst til at stoppe, så vil det også være svært for dig at gennemføre en afvænning af stofferne. Ofte er det viljen der driver værket, så hvis du ikke har viljen med dig til at stoppe, så vil du heller ikke holde dig tilbage næste gang nogle af dine venner tilbyder dig stofferne.  
Jeg vil klart råde dig til at komme ud af det hurtigst muligt, simpelthen fordi det kun vil blive sværere og sværere for dig, hvis du først kommer længere ud i dit misbrug. Det vil med stor sandsynlighed have konsekvenser for dine fremtidige præstationer, og jeg behøver vel heller ikke at nævne, at blot det at tage stoffer én gang, faktisk kan ødelægge hele dit liv.  
Nu ved jeg ikke helt hvad du mener med, at du synes stoffer er overvurderede, men det kan være, at du mener, at jeg også overvurderer det i min besvarelse til dig? Selvom du ikke har oplevet noget "virkelig" slemt ved stoftagningen udover nedture, så betyder det ikke, at det ikke kan gå helt galt en dag og at det kan være, at det er dig det går udover. Jeg synes, at det er værd at have med i baghovedet.   
I sidste ende så er det jo dit valg, men det lyder også til, at du gerne vil træffe nogle andre valg, hvis det kan give dig en bedre fremtid? Tænk over det :-)  
Kærlige hilsner fraLotte 

Hey du! :) 


For det første, så
vil jeg gerne rose dig for, at du skriver herind og spørger til råds. Du skal
ikke gå alene med sådan noget, og dette brev er første skridt i den rigtige
retning. 


Du spørger, om du er
misbruger. Altså hvis vi tager ordets helt konkrete betydning, så ja. Der er
tale om et misbrug, når et forbrug af rusmidler (stoffer og lignende) medfører
fysisk, psykisk eller social skade (Kilde: <https://vidensportal.dk/temaer/misbrug/definition/definition-af-misbrug>).
De små "stød", som du beskriver, vækker min bekymring - for i værste
fald, så kunne de godt være tegn på, at din hjerne har fået skader pga.
stofferne. 


Jeg vil så vende
spørgsmålet om: Betyder det noget, om du er misbruger eller eksperimenterer?
Jeg tænker på, at hvis du fik at vide, at du "bare" eksperimenterer,
ville du så fortsætte? Du tager skade af stofferne uanset hvad begreb, som vi
bruger. Jeg vil definerer dig til at være afhængig - og det er ligeså
alvorligt, som at være misbruger i mine øjne. 


Mit bedste råd til
dig er, at du ikke skal tænke på, hvad du er. Baseret på dit brev, så får jeg
indtrykket af, at du spørger om det enten for at blåstemple, at du tager
stofferne, eller for at aflede din dårlige samvittighed over, at du er
afhængig. Jeg synes, at du skal finde noget hjælp og fortælle dem ærligt,
hvordan du har det. Vis dem evt. dette brev, som du har sendt. Det kan være
dine forældre, din læge, en lærer eller måske det misbrugscenter?   

Det vigtigste er, at du ikke skal føle, at du står alene, men at der er hjælp
at hente.


Jeg håber, at du kan
bruge mit svar :-) Det er muligt for dig at komme ud af afhængigheden, men det
kræver, at du tager første skridt og beder om hjælp. Al held og lykke herfra
:)  

VH.


Gustav

 