
 Jeg føler virkelig jeg har fucket mit liv op😔  

  

Mine forældre blev skilt da jeg var 7 og det var virkelig hårdt for mig. Jeg begyndte først at væne mig til det efter 1-2 år. Vi har en 9 5 ordning så er hos min far 5 dage og min mor 9. Her for tiden har mine kusiner snakket med mig om min far... de har mindet mig om alle de gode minder da mine forældre ikke var skilt. “ det var virkelig sjovt at være sammen med din far... altså du ved før de blev skilt” det sagde de alle sammen💔 jeg savner den gang hvor de stadig var sammen. Jeg ville ønske at alt var som det plejer. Mine forældre var ikke skilt, jeg var ikke flyttet skole og jeg havde ikke fucket mit liv op. På min nye skole fik jeg min nogel gode ven/inder vi blev tætte, men alligevel føler jeg der er noget som trækker os væk fra hinanden🙁 min bedsteveninde har også nogel problemer og jeg vil virkelig gerne hjælpe, men det er som om hun skubber mig væk. Min crush som jeg har kunne lide længe nu kan ikke lide mig... han kan lide min bedsteveninde. De skriver og er tit sammen... vær dag når jeg tager i skole skjuler jeg hvordan jeg har det :): alle tror jeg har det godt og er glad men de tager fejl mit hjerte er knust!!💔 jeg har snakket med min lære og lidt min mor om det men det har ikke hjulpet. Jeg er stadig mit dumme jeg. Jeg har flere gange tænkt på at cutte, men har ikke gjordt det.... endnu. jeg er begyndt at betragte mig selv for ALT hvad der sker/ er sket i mig liv. Jeg er hele tiden trist og deprimere. Nogel gange kan jeg ikke holde masken, så når jeg kommer hjem og skal sove ligger jeg i min seng og græder😭 jeg føler at jeg har ødelagt alt for mange ting i mit liv. Og føler at det er min skyld mine forældre blev skilt. Nogle gange vil jeg bare sove foreviget og glemme alt og alle💔 jeg kan snart ikke holde til mere😣 Vær gang jeg tænker over det her eller høre en trist sang som minder mig om det fælder der tære en efter en😢 
Håber i kan hjælpe
==================



Hej du,  
  
Jeg er ked af at høre, at du har det så dårligt, men først og fremmest er det flot af dig, at du spørger om hjælp. Det er et meget vigtigt skridt, så man kan få det bedre igen.  
  
Du siger, at du føler at det er din skyld, at dine forældre blev skilt. Selvom jeg ikke kender dine forældre eller dig, er jeg sikker på at det ikke er din skyld. Skilsmisse sker for mange par, når de beslutter at de ikke længere er det bedste for hinanden. Jeg er sikker på, at du er det bedste dine forældre har fået ud af deres ægteskab, og at de ville fortælle dig præcis det samme. Hvis du gerne vil have bekræftelse i det, kan du jo snakke med din mor eller far om det. Det kan ofte hjælpe, at få tingene sagt højt, og de vil helt sikkert fortælle dig, at det ikke er din skyld.  
  
Det du nævner med veninderne, kan være meget svært. Nogle gange får man veninder, som ikke er det bedste selskab eller som man egentlig ikke passer sammen med. Det betyder ikke, at der er noget galt med dig! Det bedste du kan gøre er, at være dig selv - sådan finder du de bedste veninder/venner! Hvis du føler, at hun skubber dig væk, kan du fortælle hende hvordan du oplever venskabet. Hvis du ikke har lyst til det, må du bare blive ved med at forsøge at hjælpe. Hvis I snakker om det, kan det jo også være, at I kan hjælpe hinanden med hver jeres problemer? Jeg kan også godt forstå, at det med dit crush er irriterende - sikke noget møg. Det er endnu en ting jeg tænker, at du kan fortælle hende. Måske kan hun så lade være med at snakke så meget om ham, når I er sammen? Ellers tror jeg desværre, at der skal tid til. Jeg har selv haft mange crushes, som ikke kunne lide mig, og jeg har heldigvis glemt dem alle nu :)  
  
Sidst men ikke mindst, så er du hverken dum, skyldig eller har ødelagt noget. Der sker mange ting igennem livet, og de fleste af dem kan man ikke gøre noget ved. Det er ikke din skyld, selvom det godt kan føles sådan. Jeg er glad for at høre, at du taler med din lærer og din mor om det - det er noget af det bedste du kan gøre for dig selv. Det er svært at gå med tingene selv og være ked af det. Derfor synes jeg, at du skal blive ved med at snakke med andre om det! Især når du siger, at du har lyst til at cutte. Det synes jeg bestemt ikke, at du skal begynde på, for det gør bare tingene værre. Jeg har flere veninder som har cuttet, som i dag fortryder det. Desværre går vi alle igennem svære perioder, hvor man er ked af det og deprimeret - og det er okay! Du behøver ikke altid skjule, at du er ked af det, for så kan andre ikke hjælpe dig.   
  
Hvis du har brug for at snakke mere om det, kan du altid skrive herinde igen - så vil vi meget gerne hjælpe! Og husk så, at der ikke er noget galt med dig, men at problemer desværre opstår i den verden vi lever i!  
  
- Benedicte  


 

Kære du,

Jeg kan godt forstå den fortvivelse du føler. 

Først og fremmest vil jeg understrege for dig, at det aldrig var eller bliver din skyld, at dine forældre valgte at blive skilt. En skilsmisse kan virke rigtig voldsom når man er barn, men du må ikke tvivle på, at skilsmissen var et valg dine forældre traf som voksne individer og ingen af dem ser dig, som en årsag til deres beslutning. 

I forhold til dine kusiner undrer deres udtalelse mig - har din far ændret sig siden dine forældres skilsmisse? Hvis dette er tilfældet, må du heller ikke påtage dig ansvaret for denne ændring. Det er, igen, kun dine forældre, der kan tage ansvar for deres handlinger. 

Jeg synes det er sejt, at du har snakket med din lærer og din mor om dine problemer og jeg virkelig ked af, at du ikke er blevet taget alvorligt. Jeg vil råde dig til, at evt. at tage kontakt til børnetelefonen i stedet, hvor de helt sikkert ved sidde klar med den rette hjælp. Inden dit opkald kan det være en god idé at lave en liste over de ting du gerne snakke om, så du får det hele med såsom, at du føler dig trist og deprimeret. Her vil jeg også råde dig til at fortælle dem om dine overvejelser angående cutting. Dette er helt sikkert noget der skal tages alvorligt og jeg håber ikke du har gjort alvor af dine overvejelser endnu, da selvskade aldrig vil være løsningen på dine problemer, selvom det måske kan føles sådan lige nu. 

Jeg synes det er skønt at høre du gerne vil hjælpe din veninde med hendes problemer, men det virker til at I to har en masse uafklaret mellem jer lige nu, bl.a. med hensyn til dit crush, så måske det ville være en god idé at I fik jer en snak om jeres venskab først og hvad I hver især føler om hele situationen? Hvis du føler dig tryg i det, kan du evt. også fortælle hende om de ting du går og tumler med - hvem ved, måske hun føler sig mere tryg til at snakke om sine problemer også, så I kan hjælpe og støtte hinanden. 

Jeg håber alt det bedste for dig i fremtiden og håber at du kunne bruge mit svar til noget.

Kærlige tanker

Simone

 

Hej med dig,

Du nævner et par forskellige udfordringer, du oplever i livet, hvorfor jeg vil forsøge at komme omnkring det hele så grundigt, som jeg nu kan. 

**Familie:** Du skriver blandt andet, at dine forældre blev skilt, da du var 7 år og føler, at du er skyld i deres skildsmisse. Jeg tænker, at det er vigtigt, at du ikke beskylder dig selv, da skildsmisser ofte er mere kompleks end man selv går og tro. Det er først, når man bliver lidt ældre, at man indser, at dette muligvis har været det bedste valg for ens forældre. Derfor tænker jeg, at et godt råd vil være at vende om på situationen og se på det ud fra dine forældres perspektiv. De er to voksne mennesker, der er blevet enige om at gøre, hvad de tænker er bedst for dig og for dem selv. Jeg kan sagtens forstå, hvor hårdt det kan være de første par år, fordi man skal igennem en masse nye forandringer. Men hvis du i stedet forsøger at fokusere på de positive udkom, fx at dine forældre sammen har truffet et valg, de er blevet enige om er bedst for jeres familie, så kan det måske hjælpe på situationen og forhåbenligt vise, at noget godt kan komme ud af hårde situationer. 

**Ny skole/veninder:** Du skriver også, at du har fået nogle tætte veninder på din nye skole, men at du føler, at der er noget, der trækker jer fra hinanden. Det kan være en idé at snakke med dine veninder om, hvordan du har det i stedet for at gå alene med disse følelser. Det kan jo være, at nogle af dem også oplever eller har oplevet lignende situationer. Du nævner også, at din bedsteveninde har nogle problemer, og at du gerne vil hjælpe. Det er enormt stort af dig at tænke på hende, men det er også vigtigt, at du ikke beskylder dig selv, hvis ikke du kan hjælpe hende. Det eneste man kan gøre er at tillbyde hjælp og håbe på, at de tager imod den. Jeg tænker også, at det kan være en god idé at tale med hende om dit crush, således at hun ved, hvordan du har det. 

**Selvskade:** Sidst men ikke mindst vil jeg understrege, at cutting og andre former for selvskade ALDRIG er vejen frem. Det løser ikke de midlertidige udfordringer, du oplever i dit liv, og det tænker jeg er vigtigt at huske på, nemlig at alt dette ikke er permenant. Jeg tænker, at det er vigtigt, at du fortæller dine forældre, hvordan du har det. Hvis det virker for grænseoverskridende kan du altid tage kontakt til enten Børnenes skildsmissetelefon på tlf. 20600550 eller Børneportalen på tlf. 35555559, der er nogle rådgivningstilbud, der kan komme med konkrete råd ift. skildsmisse og meget andet.

Håber at det hjælp lidt! Du er mere end velkommen til at skrive ind igen :)

De venligste hilsner 

Zhino

 