
 BAGGRUND  

  

Min kæreste og jeg har været sammen i ca 2 1/2 nu. Vi bor sammen. Han er 19.   

Tidligere på ugen finder jeg ud af, at han har været hos en gammel veninde (de har været i seng sammen inden vi blev kærester) og skjult det for mig.  

  

Jeg kylede hans ting sammen, efterlod en besked og tog hjem til min mor.   

Det var tydeligt på hans reaktion, at han skammer sig og fortryder.   

Det skal nævnes, at der ikke har været seksuel kontakt mellem dem.   

  

Jeg åbner mit hjerte, og beder ham være ærlig: var det første og sidste gang du var hos hende?   

"Ja - og jeg vil aldrig gøre det igen" svarer han.   

  

I skyggen af min tvivl og sorg, skriver jeg en besked til hende her. Hun svarer, at de har set hinanden privat et par gange.   

Jeg konfronterer ham med det, og han indrømmer et møde for et års tid siden, hvor de havde set film og ligget tæt. I vrede går jeg min vej...   

  

INDRØMMELSEN  

  

Min kæreste møder mig udenfor. Han har noget vigtigt at fortælle - noget som ingen ved, og som han har været helt alene om.   

"Siden jeg var 17, og frem til for 6 måneder siden, har jeg været stofmisbruger"  

(Coke, amf., speed)   

  

Jeg er rystet. I chock. Har på INTET tidspunkt opfattet noget, eller kunne se det på ham. Han har taget det 1-2 gange ugentligt.   

Han bryder sammen i gråd. Undskylder, at han har været en kæmpe nar og at han ikke har succes med noget. Han har følt sig forpligtet ifht hans sport (Triathlon) at være den bedste og nr. 1.   

  

BIVIRKNINGER  

  

Stofferne har "ædt" hans hukommelse. Han kan ikke huske tekster i skolen, ting fra hverdagen og kun få ting står klare. Han véd, at han ikke har haft samleje med hende her, men kan ikke huske hvor mange gange de har set hinanden.   

Han ved det var meget forkert.   

Han føler sig som en fiasko, og giver udtryk for, at han ikke kan lykkedes med noget som helst.   

  

Jeg er dybt taknemlig over, at han har åbnet sit hjerte for mig.   

Det må have været frygteligt at leve et dobbeltliv på den måde!   

Jeg vil rigtig gerne hjælpe ham, og jeg elsker ham så højt, men afsløringen ang. privatbesøgene æder mig.   

Samtidig føler jeg mig skuffet og utilstrækkelig, da han slet intet har antydet, og tvivlet på min reaktion.   

Jeg er meget følsom, og lukker 100% op for ham - han siger altid "jeg har det fint."  

  

SPØRGSMÅL  

  

• kan jeg nogensinde genvinde min tillid til ham?   

• skal jeg gå ind i det her, og få os på rette spor igen, og så lægge fortiden bag?   

• eller skal jeg skåne mig selv ved at gå fra ham, i frygten for, at der dukker yderligere ubehagelige ting frem?   

  

HJÆLP MIG - jeg er i mit største dilemma nogensinde.... 
Min kærester har været skjult misbruger
=======================================



 Hej Cecilie!  
Du kan sagtens genvinde tilliden til ham, men det er noget du skal ville og det er en beslutning du skal tage. Jeg kan godt forstå du føler dig forrådt både pga. hans veninde men også fordi han har skjult sit misbrug. Hvis du vælger at du vil være sammen med ham, så skal du glemme fortiden fuldstændig og se fremad. Selvfølgelig skal I have en ordentlig snak om hvad der foregår og har forgået, men når du tager en beslutning om at glemme alt, så skal du også gøre det. Det nytter ikke noget at bringe det på bane i skænderier og når du er sur på ham, det skal helt ud af verden hvis du vil have det skal lykkes at komme på ret køl igen.   
Når man er misbruger gør man mange ting man ikke burde og ens adfærd er tydeligt præget af de stoffer man tager. Det er ikke en undskyldning for hans dårlige adfærd, men det er forklaringen. Jeg synes du skal læse lidt om det på nettet, for at forstå hans mønstre og måden han har ageret og reageret overfor dig.   
Du tager en chance ved at blive hos ham, for det bliver ikke nemt, så du må finde ud af om han er det værd? Uanset hvad så skåner du vel ikke dig selv, for det er pest eller kolera. Du bliver enten hjerteknust over at forlade din kæreste eller du får en hård periode sammen med ham - men det er op til dig at finde ud af hvad du føler for.   
Held og lykke  
Knus, Josefine 

 Hej Cecilie. først og fremmest, kæmpe respekt til at du skriver herind! Jeg vil sige at jeg synes du skal prøve at give ham en chance, for at vise at han kan komme ud af det stofmisbrug som han har haft og som han jo er godt på vej til.Jeg synes du skal forsøge at se om i ikke kan finde ud af det igen. alle forhold har opture og nedture. Giv jer selv en chance mere, og hvis det ikke lykkedes så er det jo sådan det er. Jeg er sikker på at du sagtens kan genvinde din tillid til ham igen.   
De kærligeste hilsner Andreas 

Kære
Cecilie


Jeg kan
godt forstå, at du er i dilemma. Det er ikke en let situation du er i.


Når to
personer mødes, og liv skal smeltes sammen, vil det ikke altid være et paradis.
Puslespillet skal passe. Det kan være hårdt. Rigtig hårdt. Kunsten er, at stå
fast når stormen kommer. Med dette sagt, skal der også to til en tango. Du kan
ikke være alene om, at få jer på rette spor. Det må selvfølgelig være svært for
din kæreste, at hans hukommelse er påvirket pga. rusmidlerne, men det må
bestemt ikke være en undskyldning for, at såre dig med sine besøg ved veninden.
Derfor kan jeg desværre heller ikke svare dig på, om du kan genvinde din tillid
til ham. Det er noget, din kæreste må svare på. Det er ham, der må arbejde på
det.  Med dette sagt, synes jeg også du
skal overveje, hvad du føler er bedst – for dig. Populært sagt, gør kærlighed
blind. Følelserne kan forhindre en i at se og tænke klart. Hvis ikke, at din
kæreste vil arbejde på, at få jer på rette spor samt åbne mere op for dig,
synes jeg du skulle tænke på dig selv og din fremtid. 


Jeg
håber, at jeg indirekte har svaret på dine spørgsmål, og hjulpet dig med at
komme fremad. Hvis ikke, er du meget velkommen til at skrive igen. Rigtig meget
held og lykke herfra.


Knus TC

 