
Hej Ungzone

Min mor har PTSD.

Hun har altid haft det svært med høje lyde og generelt at være social med andre voksne. Nogle gange siger hun også "jeg er nok ved at blive lidt dement" når hun ikke lige kan huske noget. Hun har førhen arbejdet som sygeplejerske forskellige steder med nattevagt, hvilket ikke ligefrem har været godt da hendes søvn bliver vendt på hovedet. Og hun kan nemt blive presset/stresset i "små" situationer, hvor jeg jo også bliver påvirket af det. 

Hun har gået i lang tid uden arbejde og det har også gjort hende meget ked af det, da hun ikke kunne lide ikke at bidrage med penge til vores familie. For godt og vel et halv år siden, har hun så fundet et flexjob. Hun er egentlig ikke mega glad for at arbejde der, da en anden forælder fra min klasse også arbejder der, men med et "normalt" job. Hun har sagt flere gange at hun ikke er stolt af at have et flexjob, hvilket jo er lidt forståeligt, men siden hun ikke kan arbejde som før er det jo som det er. Når folk spørger mig "hvad abejder din mor så med", er jeg meget i tvivl om hvad jeg skal svare. For det meste har jeg bare sagt "på et hospice" men ikke at hun har flexjob der. 

Jeg har aldrig vidst at hun havde PTSD, før en af mine venner fortalte at hans mor havde det. (Det skal lige siges at hans mor er meget åben omkring hendes PTSD, end min mor er som helst vil gemme det så langt væk som muligt da hun skammer sig). Så en dag spurgte jeg bare direkte om hun havde PTSD, hvilket hun så sagde ja til. 

Min mor har aldrig fortalt hvad hendes depressioner (som hun ikke rigtig har lige nu) og PTSD er kommet af, men har altid sagt at det er noget vi skal snakke om, når jeg bliver ældre. Nogle gange har jeg fået små ting at vide, og nogle ting har jeg også fortrudt at høre, da jeg nok skulle have været bare lidt ældre. Det er også derfor hun ved hun skal passe på med hvad hun fortæller. Det fik hun også fået at vide af sin psykolog (som hun er stoppet til igen, da der ikke var der kunne snakkes om længere).

Generelt påvirker det mig  meget, da hun har nemmere ved humørsvingninger osv. 

Det skal lige siges at ingen ved det udover en anden pige fra klassen hvis mor også har PTSD. Vi snakkede kort om det (vi fortalte ikke årsagerne, hvilket jeg jo heller ikke ved fra min mors side). 

Jeg har nok lidt svært ved at acceptere det nogle gange, og vil bare lige have det hele ud. Nu og håber i bare kan sige et eller andet tilbage.

 
Mor har PTSD
============



Kære du, 

Jeg kan sagtens forstå, at det til tider kan være svært at forstå og acceptere, at din mor har nogle udfordringer og måske ikke altid er som andre mødre. Jeg forstår også godt, at du har brug for at komme ud med det, så det er rigtig fint, at du skriver herind :-)

Det er rigtig ærgerligt, at din mor skammer sig over sin situation og sine udfordringer, for det synes jeg bestemt ikke, at hun behøver. PTSD er desværre noget flere mennesker kæmper med, og det kan være svært at komme helt af med. Men jeg kan sagtens forstå, hvis hun har svært ved at acceptere, at der er ting, hun ikke kan (som f.eks. at have et almindeligt fuldtidsarbejde). Og det lyder også til, at det er en af de ting, som hun skammer sig over... Det er selvfølgelig rigtig synd, at hun gør det, men du må huske, at du ikke kan ændre, hvordan hun føler og tænker - og det er heller ikke din opgave. Det bedste du kan gøre for din mor, tror jeg, er at fortælle hende eller vise hende, at du ikke skammer dig over hende, og at du ikke føler, at hendes situation er noget, der nødvendigvis bør holdes hemmeligt.

Jeg synes dog selvfølgelig kun, at du skal sige det til andre, hvis du har det godt med det. Det kommer ikke alle og enhver ved, hvad vi går og kæmper med, men det kan være rigtig rart at fortælle det til nogen engang i mellem, så man ikke går med det selv. Her tænker jeg på dig (og ikke din mor). Det kan være, at du vil opleve, at det faktisk er en god følelse at være ærlig omkring din mors PTSD og flexjob, hvis nogen spørger ind til det. Og måske vil du også opleve, at andre er i lignende situationer, men bare heller ikke har sagt det højt før :-)

Uanset hvad, så skal du vide, at de følelser du har, er helt normale og helt okay. Det er okay at ærgre sig over, at din mor ikke helt er, som mange andre mødre, og at hun ikke altid formår at leve op til de ting, som hun (og du) gerne vil have.  
 

Jeg håber, mit svar kan hjælpe dig. Du er altid velkommen til at skrive igen!

Hilsen Iben

 

Hej med dig,

Jeg forstår godt, at du synes det er svært. Det lyder til at din mor har en del at kæmpe med, hvilket naturligt vil påvirke både dig og resten af familien. På trods af det er det dejligt at høre, at du har fået en større forståelse for, hvorfor din mor er og opfører sig som hun gør. Jeg tænker også det har givet dig en større forståelse for, hvorfor din mor har det svært ved høje lyde, sociale situationer, ofte kan blive stresset og nemmere har humørsvingninger - at det ikke har noget med dig at gøre, men at hun netop har en diagnose. Desuden lyder det dejligt, at du har en veninde, som du kan snakke med om det, som også forstår din situation. Én som står i en lignende situation som dig selv. Nogle vil opleve, at det er enormt lettende at vide, at man ikke er alene, men at andre også har samme problemer - for sådan er det ofte. 

Jeg håber mit svar kan hjælpe,

Venlige hilsner Kamilla.

 