
Hej. 

Jeg har en kæreste og vi har været sammen i 10 måneder nu. I starten af vores forhold boede vi i samme by, men nu bor jeg over 100 km væk på grund af uddannelse. I starten var min kæreste og jeg sammen flere gange om ugen og vi planlage aldrig i mere end en uge frem omkring hvornår vi skulle mødes. Men nu hvor jeg bor længere væk mødes vi hver anden weekend, skiftevis hos ham og mig. Det har gået godt her de første 3 måneder, men nu brokker han sig altid over at jeg skal være så firkantet omkring at det skal være hver anden weekend, og at han synes han virker kæreste kedelig over for hans venner. Vi har nu aftalt at HAN siger hvilke weekender han har lyst til at mødes i. Det har resulteret i at det nu ikke er regelmæssigt hver anden weekend mere, og han kan to dage før en weekend hvor vi har aftalt at være sammen kan aflyse fordi han pludseligt er blevet inviteret i byen eller til fest en gang i løbet af weekenden. Er sågar blevet "sendt hjem" (til mine forældre) en weekend efter vi havde været sammen i 5 timer, fordi hans ven ringede og spurgte om han ville med i byen. Efter den episode er jeg begyndt at tage med i byen og til selskaber med min kærestes venner, men vil jo også gerne være sammen med ham på 2-mandshånd. Især når vi ses så lidt. Jeg står til at skulle flytte en times kørsel længere væk her om 2 måneder på grund af en læreplads, og jeg glæder mig helt vildt og er allerede begyndt at planlægge vores mødeweekender og vores fællesplaner, men han brokker sig konstant og siger han vil have at jeg flytter hjem til min hjemby igen. Forstår ikke hvorfor han ikke vil støtte mig i det her, og hvorfor han har så svært ved at vi har nogle weekender som vi har fast og hvor vi bare er os to. Jeg synes ikke man kan være kæreste kedelig ved at sige nej til noget et par gange om måneden, han er jo også sammen med dem i hverdagene og i de weekender vi ikke er sammen i. Ved ikke hvad jeg skal gøre og det er også svært når han aldrig vil snakke seriøst om det. Er det bare mig der er jaloux og stiller for store krav? -  eller er han måske ikke klar til et langdistance forhold? Det går mig så meget på. Håber I har nogle bud på hvad jeg kan gøre.

Hilsen

Den Ulykkelige Kæreste

 
Ulykkeligt langdistance forhold
===============================



Hej med dig, 

  
Jeg kan godt forstå situationen går dig rigtig meget på. Det lyder som om din kæreste har meget svært ved at jeres forhold skal være struktureret på den måde, som det kræver, når man er i et langdistanceforhold. Det kan også være træls at skulle planlægge alting og altid have faster planer for sine weekender, men det kan nu engang være en nødvendighed, når man ikke bor tæt på hinanden. Jeg kan godt forstå det er svært at håndtere situationen, når han ikke vil snakke om det, men det er vigtigt at du også tager dig selv og dine egne følelser alvorligt, og den bedste måde du kan gøre det på, er ved at fortælle ham, hvordan du har det. Det er ikke urimeligt af dig at fortælle ham, at du egentlig bliver ked af det, når han bare aflyser jeres aftaler, og ikke har lyst til at snakke seriøst om jeres situation. Han har også et ansvar i forhold til at få det til at fungere, når han vælger at være i forholdet. Det er ikke dit ansvar alene at flytte rundt på dine planer og tilpasse dig hans behov, uden at du bliver mødt på dine behov. 

Så - mit eneste råd er at tale med ham om det, og fortælle ham, hvordan du har det og hvad du føler om de her ting. Og jeg synes på ingen måde det er urimeligt eller "strenge krav", I har begge to "ret til" at have det godt i jeres forhold. 

  
Held og lykke med det, jeg håber du finder en løsning på situationen. Jeg håber du kunne bruge svaret, og ellers er du altid velkommen til at skrive ind til Brevkassen igen :-)

Mange hilsner fra Regitze 

 