
Jeg er en pige på 18 med selvmordstanker. Jeg har haft depression siden 3 klasse, Ingen kan finde ud af hvorfor (heller ikke mig selv) jeg har været indlagt lidt on and OFF på psyk, den længste tid jeg var der var ca.30 måneder. men føler mig ikke rigtig hjulpet eller forstået. Er på antidepressiv og har snakket med psykolog så langt tilbage jeg husker. 

Har ikke nogen overordnet grund til ikke at ville leve, altså jeg hader mig selv har dårlig selvværd og selvtillid får skyldfølelse over næsten alt jeg gør, er ordblind og talblind og føler nogen gange jeg er følelsesløs, og så er jeg unormalt doven, mit spørgsmål er nu hvorfor det er så “ondt” og egoistisk at ville dø? 

Jeg har ikke valgt at leve det her liv, jeg har ikke valgt at gå i skole og være høflig og få uddannelse og støtte Samfundet og alt det der. Hvorfor skal jeg være så taknemlig for at have fået det her liv når jeg slet ikke vil have det?

Hvorfor kan man ikke bare sige til sin familie og venner “jeg er mæt af dage nu og vil gerne slutte mit vil nu, vil i hjælpe mig og være der de sidste minutter?”

Hvorfor er det ikke min familie og venner der er egoistiske fordi de holder mig i live på en lukket afdeling og giver mig skyldfølelse over ikke at magte mere?

Hvorfor er det så forkert at min drøm er at dø, bare fordi andres for eksempel  er at blive forelsket eller få succes eller sådan noget ...

Det er da mit liv og jeg valgte ikke selv at det startede, så er det da kun fair at jeg selv bestemmer hvornår der slutter, uden det skal være et tragisk og trist selvmord 

 
Hvorfor er selvmord forkert?
============================



Hej med dig og tak for dit spørgsmål. 

Jeg ville ønske at jeg havde et simpelt svar til dig, men det har jeg desværre ikke.   
Men jeg vil nu alligevel forsøge at svare dig med det svar jeg fandt frem til, den gang jeg selv stod med de samme tanker som du har. 

For mig er begge dele til en hvis grad egoistisk, det er egoistisk af dig at ville tage dit liv og efterlade de mennesker du efterlade i en ubærgelig situation og det er egoistisk af din familie at ville holde dig i live når du ikke ønsker det, da en af grunden til de gør sandsynligvis er fordi at de ikke vil miste dig og derfor på nogle områder gør det for deres egen skyld.   
Jeg tænker at din familie sandsynligvis ønsker at du skal leve og kæmpe, da de ønsker at du en dag kommer på den anden side og oplever hvor dejligt livet faktisk kan være og her er det at noget af det egoistisk går af deres ønske, da jeg tænker at det lige så meget er for din skyld at de ønsker at du ikke skal dø. Du ønsker at dø fordi at livet er rent ud sagt noget ''møg''. Du ønsker at slutte det for din egen skyld fordi du ikke ønsker at være i det mere. Jeg tænker at en tanke du måske også kan havde at det ville være bedre eller nemmere for din familie at du ikke er her længere? Det var i hvert fald en tanke jeg havde. Men jeg tænker at din familie netop viser at de ikke synes det er bedre at du er væk, når de stadig forsøger at holde dig i live. Jeg forstår fuldt ud ønsket om ikke at leve mere, jeg forstår fuldt ud din tanke og spørgsmål omkring at du jo ikke selv har valgt dit liv, så hvorfor skal du leve det. Det gik op for mig den gang at jeg var på det laveste at jeg faktisk ikke rigtig ønskede ikke at leve mere, jeg ønskede bare ikke at leve det liv jeg havde på det tidspunkt. Jeg vil derfor gerne spørge dig, ønsker du ikke at leve i det hele taget? Eller ønsker du ikke at leve det liv du lever lige nu? Hvis dit liv ikke var fyldt med alt det der gør det svært at leve, ville du så stadig ønske at dø? Jeg ved at det kan være rigtig svært at forestille sig et liv hvor tingene ikke er som de er, især når de har været det så længe. Men prøv at forestil dig at du levede en anden person som du kenders liv, hvis du var dem, ville du så stadig ønske at dø?   
  


I forhold til at du spørge om hvorfor det er så ''ondt'' at ville dø, kan jeg svare at for mit vedkommende er det ikke ''ondt''. Men det er ondt i den forstand at hvis du dør vil det gøre ondt på nogle andre. Jeg tænker at du ikke ønsker at dø for at være ond mod andre, jeg tænker heller ikke at nogen ville tænke det villle være af den grund. Men det kan være meget svært for andre som ikke har det som man selv har, at forstå hvorfor man ønsker ikke at leve og selvom man forklare dem det, er det heller ikke altid at de vil forstå det hundrede procent. 

Jeg tror på at man kan komme på den anden side og få det bedre og at døden ikke er den rigtige vej at gå. Nogle siger at døden er den letteste vej ud, det mener jeg ikke, jeg mener at det er en af de sværeste, da jeg er overbevist om at det det at ville leve ligger så dybt i os at det faktisk er rigtig svært at dø. Jeg kan godt forstå med de oplevelser du har haft med psykiatrien og psykologer og at du ikke har følt at det har hjulpet dig, kan være svært at se nogen anden udvej, men for mig at se er den der, hvis du har viljen til at dø, så har du også viljen til at leve. For mig handle det om at du ikke har fundet det der skal til for at hjælpe dig, men det er der ude. Ja det kan være uoverskueligt og hvornår finder man så det der virker? Men der er noget der kan det er min overbevisning. Jeg tror at du har ondt inden i, hvad der har gjort det, ved jeg absolut ikke noget om. Men jeg er overbevist om at det der gør ondt, kan gå væk, man skal bare finde den rigtige behandling. 

Jeg vender lige tilbage til det med at du ikke har valgt dit eget liv, du har ikke valgt at gå i skole, være høflig, få uddannelse og støtte samfundet, som du selv skriver. Men hvad så med selv at vælge noget andet? Vælge noget som du mener ville give mening i dit liv? 

Du spørg hvorfor at du skal være taknemmelig for det liv du har fået, her til er mit svar at det behøver du heller ikke? Nogle gange er livet utaknemmeligt, men jeg tænker at der derfor stadig godt kan være nogle ting i dit liv du kan være taknemmelig for, selv om de kan være svære at se. 

  
Det blev vist til et lidt langt svar og jeg besvarede nok heller ikke helt dit spørgsmål, men jeg håber at du kan bruge mine tanker og reflektioner til noget. 

Jeg ønsker dig alt det bedste i fremtiden, for sådan en fortjener du og du er altid velkommen til at skrive her ind igen, hvis du har brug for det. 

  
De bedste hilsner 

Michelle 

 










Hey du! :) 



 

Jeg skal være ærlig
og sige, at det er nogle store spørgsmål, som du kommer med i dit brev, og som
jeg ikke helt ved, hvad jeg skal svare. 



 

Du spørger, hvorfor
det er egoistisk, hvis man gerne vil dø. Det ved jeg ikke, om man nødvendigvis
er. Men jeg tror ikke, at du gerne vil dø. Jeg tror, at du er træt. 


Den måde som du
beskriver din situation, hvor du har kæmpet med depression så længe, så må du
være træt. Derfor kan selvmord virke som en løsning for at komme ud af det
hele. Men selvom det lyder som en kliché, så er der en anden vej.



 

Du skriver, at det
er dit liv, og det er det. Derfor skal du heller ikke bruge tid på ting, som
ikke hjælper dig. Du skriver fx, at du ikke føler dig forstået eller hjulpet.
Har du fortalt det til din familie eller dine venner? Måske kan i sammen komme
på ting, som I ikke har prøvet, der måske kunne hjælpe dig. Der findes en masse
former for terapi, som du måske ikke har prøvet. Nogle gange kan det hjælpe
bare at snakke med den rette person, for relationen er afgørende, hvis det skal
have en effekt.   

Det kunne også være, at du kunne kontakte livslinien. De har erfaring med at
hjælpe mennesker, der står i situationer, der ligner din. Du kan tjekke dem ud
her: <https://www.livslinien.dk/>. 



 

Jeg ved ikke, om det
jeg skriver giver mening. Jeg kan godt forestille mig, at det hele virker
håbløst, men jeg håber, at det kunne sætte nogle tanker i gang. Livet er dit,
og der er en vej ud af din situation - selvom den virker lang og håbløs lige
nu. 



 

Al held og lykke
herfra!


VH.


Gustav



 




  
 