
Hej... jeg er en pige på 14 år (snart 15) som har følt sig nedtrykt, ked af det og dårligt tilpas i nok omkring 8 måneder nu. Jeg har også prøvet at cutte nogle gange før og har kradset mig selv en del gange, alt i alt har jeg gjort selvskade i ca 6 måneder. Jeg har haft skrivet lidt med min bedste ven om det men han syndes at det måske vil være en idé at tage til psykolog, men jeg ved ik. Jeg har ik sagt noget til mine forældre om det. Og når jeg snakker med min bedste ven om det skrammer jeg mig lidt over at jeg ikke selv kan håndtere mine problemer selv. Jeg føler også at når jeg bare går forbi ham på skolen så kan han se igennem mig, se hvad jeg føler og hvordan jeg har det. Det har på en måde hjulpet at skrive med ham men alligevel ikke, fordi at sidst jeg var sammen med ham og nogle af vores fælles venner hjemme hos mig til en overnatning. Jeg havde det ik så godt og havde lidt brug for at være alene og tænke over alle de ting der sker fortiden. Han kom ind til mig og spurgte om der var noget galt, jeg kunne ikke rigtigt få mig selv til at svare så jeg sagde bare ”læs det her, der er ikke nogle der ved noget om det" han læste det jeg i maj havde skriv på et word dokument. På dokumentet stod der forskellige måder at tage sit aget liv på. Han sagde ikke så meget men skriv bare ”man kan også lade vær fordi man har en masse venner der elsker en!!!!”. Vi har ikke rigtigt snakket så meget siden og ved at jeg har brug for at tale .ed ham og den aften men det virker som om han ik vil. Jeg ved ik helt hvad jeg skal gøre. Han har sagt at jeg altid kan skrive til ham hvis der er noget galt men når jeg skriver svare han nærmest altid det samme enten ”jeg kan desværre ikke skrive jeg er lidt træt så lægger mig til at sove snart” også tænker jeg bare nogle gange er jeg ikke vigtigere end det ellers skriver han bare ”lad vær med at gøre noget dumt" eller hvis jeg fx har cuttet skriver han bare ” … lad vær med at gør det, du skal stoppe med det". Jeg ved bare ikke hvad jeg skal gøre mere. Jeg syndes bare at det hele er ved at blive ALT for meget. Også følger jeg at min bedste ven ikke er der så meget for mig som i starten og det er bare nu jeg har mere brug for at han er der, for jeg har ikke haft det så slemt før. Hilsen pigen der ikke ved hvad hun skal gøre

  
  


 
Jeg ved ik hvad jeg skal gøre
=============================



Hej du, som ikke ved hvad du skal gøre.

  
Jeg er så ked af at høre, at du har følt dig ked af det og dårligt tilpas i så lang tid. Det er aldrig nemt, at gå med den slags følelser og det kan være svært at vide, hvad man skal gøre. Når det så er sagt, synes jeg, at din bedste ven har ret i det, som han siger. Det er aldrig en god løsning at gøre skade på dig selv, for i sidste ende hjælper det ikke. Du nævner derimod, at det på en måde har hjulpet, at skrive med din bedste ven om tingene. At snakke om tingene er altid en meget simpel, men god måde at løse problemer på. Når vi snakker med andre om vores problemer, behøver vi ikke længere gå med det alene og kan finde nogen at støtte os op af, når vi har det svært. Du nævner også, at du føler, at han ikke er der så meget for dig, som han var i starten. Det virker til, at han gør sit bedste for at hjælpe dig og få dig til at stoppe, med at gøre skade på dig selv. Når det så er sagt, er det selvfølgelig også et meget svært emne at snakke om, og måske ved han ikke altid, hvad han lige skal sige? Du skal jo huske på, at han er den eneste, som kender til din situation, og det er et stort ansvar at sidde med alene. Derfor anbefaler jeg også, at du snakker med en voksen om alt det, der er svært. Hvis du ikke føler, at du kan snakke med dine forældre om det, er der måske en skolelærer eller fx en tante, som du kan dele det med? Jeg forstår godt, at det er svært at snakke om, og derfor kan du måske også bede din bedste ven om, at fortælle det til dine forældre eller lignende, så du ikke selv behøver at sige det. Det vigtigste er, at du får delt det med en voksen, som kan hjælpe dig og støtte dig i din situation. En voksen kan hjælpe dig med at få hjælp hos en psykologi, så du ikke behøver at være ked af det eller føle dig dårligt tilpas længere. Det er meget farligt, at gå med den slags tanker om at gøre skade på dig selv, og jeg tænker også, at du ville ønske, at du ikke behøvede at være ked af det og skære i dig selv. Det er alt sammen noget en psykolog kan hjælpe dig med og snakke med dig om, så du kan finde en måde at undgå det på. Det er virkelig vigtigt, at du får hjælp, så du kan blive glad igen og nyde dit liv uden smerte. For som din bedste ven også skrev, så har du venner og familie, som elsker dig og ikke ønsker, at du skal være nedtrykt eller ked af det. 

  
Jeg håber sådan, at du kan samle dig mod nok til at snakke med en voksen, så I sammen kan finde en løsning på alt den smerte, som du på nuværende tidspunkt går rundt med alene. Du er altid velkommen til at skrive til os, når tingene føles svære og så vil vi med glæde svare på dine beskeder. De bedste hilsener herfra og en ønske om en lysere fremtid.   
  
- Benedicte

 

Kære du,

Jeg er rigtig ked af at høre, at du har det så svært for tiden og har haft det længe. Jeg kan sagtens forstå, at det er svært for dig, især når du ikke helt føler, at du har nogen at snakke om det med - og når din bedste ven ikke altid formår at være der for dig. Jeg tror dog ikke, at det er fordi, han ikke gerne vil hjælpe dig. Derimod tror jeg, at han har meget svært ved at finde "de rigtige" ting at sige. Det kan være meget svært for andre at forstå, hvorfor nogle skader sig selv - og det kan være svært at finde ud af, hvad man kan sige for at hjælpe. Så jeg synes ikke, at du skal antage, at han ikke vil være der for dig. Men jeg synes, at du skal finde en anden, som bedre kan tale med dig om de her ting.

Først og fremmest vil jeg anbefale dig at fortælle dine forældre, hvordan du har det. Selvom du måske vil opleve, at de (ligesom din bedste ven) har svært ved at forstå det og svært ved at finde "de rigtige" ting at sige, så er det vigtigt, at de ved, hvordan du har det, så de kan hjælpe dig. Dernæst vil jeg helt bestemt anbefale dig, at du sammen med dine forældre finder en psykolog, som du kan gå hos. En psykolog vil kunne hjælpe dig mere, end hverken en ven eller dine forældre vil kunne, for psykologen vil have masser af erfaring og forståelse for, hvad du føler og oplever, og vil kunne give dig bedre metoder til at håndtere dine følelser - så du ikke selvskader mere. Derudover vil en psykolog lytte til dig og være der for dig, og det har vi alle brug for, når vi har det svært :-)

Du kan evt. få en henvisning til en psykolog hos din læge, således at du får noget tilskud til at betale for psykologen. 

Så tal med dine forældre om det og find derefter en psykolog, som du kan tale med.

Jeg håber, at du kan bruge mine råd, og at du får det meget bedre snart. Du er altid velkommen til at skrive igen. Held og lykke!  


Hilsen Iben

 










Hey du!



 

Det lyder virkelig
som en svær situation, som du står i. Derfor er det virkelig godt, at du rækker
hånden ud efter hjælp - som du gør til din bedste ven og som du gør ved at
skrive herind. Det er nemlig ikke meningen, at du skal klare det her alene. Vi
har alle brug for hjælp i ny og næ til at komme igennem de svære perioder. 



 

Det først jeg vil
råde dig til er, at du skal have noget hjælp. Som jeg skrev, så er det her ikke
noget, som du kan eller skal klare selv. Det første skridt kunne være, at du
snakkede med dine forældre. Fortæl dem, hvordan du har det, og at du gerne vil have
hjælp til at få det bedre. Jeg kan sagtens forstå, at det kan virke skræmmende,
men husk på, at vi alle kan få det dårligt. Hvis det virker svært at starte
samtalen, så kunne du vise dem dit brev her. Så har i noget, som i kan tale ud
fra. Hvis du ikke føler, at du kan eller vil starte med dine forældre, så snak
med en lærer, en vens forældre, din læge eller lignende. 



 

Det næste jeg vil
råde dig til er, at du måske skal give din bedste ven en lille pause. Dermed
ikke forstået, at du ikke skal dele ting med ham, at du ikke skal fortælle ham,
hvordan du har det eller lignende. Men det lyder til, at du lidt bruger ham som
din psykolog. Det ikke er ham, der kan hjælpe dig til at få det bedre. Du
bliver nødt til at søge hjælp et andet sted. Du kan så bruge ham til at være
støtte i din rejse, til at få din opmærksomhed væk fra de svære ting for et par
timer og generelt bare være en ven. 



 

Det hele virker
måske sort lige nu, men du kan komme ud af det. Det er ikke noget, du kan eller
skal klare alene, men lige nu er mit bedste råd, at du fortsætter med at række
hånden ud efter hjælp. 



 

Jeg håber, at du kan
bruge mit svar :) al held og lykke herfra! :)


VH.


Gustav 





  
 