
 Hej.  

Jeg er rigtig forvirret omkring den her dreng, den her helt fantastiske og perfekte dreng.. Den her dreng jeg er rigtig forelsket i. Jeg er lige begyndt på en ny skole, så snakker ikke med så mange endnu, og mine veninder går på en anden så de er heller ikke altid til at få fat i.   

Men, jeg har forelsket mig bundløst i den her dreng, han er alt jeg ønsker lige i tiden, den eneste dreng der er rigtig og gør det som jeg gerne vil have det.  

Vi fik en lille ting kørende i starten af sommerferien, og dum som jeg er havde vi sex første aften, vi var alene, men vi har dog kendt hinanden igennem to år og snakket sammen flere gange i ugen.  

Men vi havde den her skønne sommer flirt, alt var en dans på roser, vi var sammen 1-2 gange i ugen, og skrev sammen hver dag i hvert fald.  

Men da jeg skulle starte på en ny skole efter ferien, spurgte jeg hvor vi stod i forhold til hinanden og det vi havde gang i, men han sagde meget ærligt det ikke ville kunne gå da han har en meget stram hverdag og det ville være svært at få tid til hinanden, men jeg skulle ikke misforstå ham fordi han elsker mig, og jeg er den første pige han nogensinde har haft så mange følelser for og det er rigtig svært for ham.  

  

Jeg blev selvfølgelig rigtig ked af det, havde nok ærligtalt håbet jeg havde betydet nok til han ville prøve eller vi kunne snakke om en løsning, men jeg valgte egentlig bare at acceptere det, da jeg ikke ville få ham til at føle sig presset. Men efter jeg begyndte i skole, har vi været sammen tre weekender hvor vi lavede ting som vi plejer, gå ture, ligge i ske, se film, kysse, have sex og spise sammen.  

Men når hverdagen kommer igen, så snakker vi sjældent sammen og hvis vi gør så er det ALTID mig der skal skrive til ham. Han har før sagt han ikke er så god over sms, han er bedre direkte, men jeg mener alle kan vel skrive et hej indimellem.  

Det irritere mig, forvirre mig, gør mig ked af det og vred, fordi jeg vil så gerne han bare prøver og giver det en chance, bare en lille en. Men han fortæller ikke hvad han vil, hvad han føler eller hentyder til det, jeg føler mig som en lille dukke der altid er klar når han vil og har lyst.  

Men da jeg havde fødselsdag for nogle uger siden havde han købt en forsinket fødselsdags gave til mig som jeg fik i weekenden, det var to rigtig flotte sølv ringe med sten i. Hvilket der forvirre mig mere.  

  

Jeg ved ikke om jeg er en han vil have som mere end ven, eller om jeg bare er en ven med fordel.  

Jeg vil nemlig ikke være en ven med fordel, jeg vil være hans eneste og jeg vil have han skal være min eneste, at vi skal være hinandens. Jeg ved ikke om jeg skal lade tiden vise hvad det er eller om jeg skal mande mig op og spørger ham. Ulempen ved at lade tiden vise det er at jeg bliver mere og mere glad for ham, og hvis han slet ikke vil have der kommer noget med tiden, så bliver jeg jo rigtig ked af det.  

  

Jeg føler lidt han er bange for at knytte sig til en anden og forelske sig, fordi han er rigtig svær at åbne op og komme indtil, men det kan også være fordi jeg ligger mere i det end ham.  

Og han er selv rigtig forvirret omkring hvad han føler og ved ikke hvad han vil.  

  

Jeg har skrevet til ham at vi skulle snakke sammen, jeg vil rigtig gerne snakke med ham omkring det her, så jeg kan få et klart og tydeligt svar, så jeg ikke behøves at bruge alle mine kræfter på at tænke på det og prøve at regne ham ud, han er som en uendelig labyrint..   

Men jeg er meget genert og klodset når det handler om at snakke om måske enden og jeg for aldrig åbnet munden og så begynder jeg at græde, så har i nogle gode råd og hvad burde jeg sige og undlade at sige?  

  

Skal jeg evt. bringe op hvordan vi kunne få det til at fungere? Hvad jeg føler for ham? Hvordan jeg har det omkring hvad der foregår? Skal jeg fortælle ham at det gør mig ked af det?  

Jeg spurgte ham 2 gange i sommerferien om hvad han ville, men anden gang blev han lidt sur i det fordi det havde han svaret på og så var der ingen grund til at spørger en anden gang.  

Så er bange for han bliver irriteret og lukke af igen, eller han føler jeg ligger ordne i munden på ham.  

Jeg forventer jo ikke han skal sige vi bliver kærester, men at han vil prøve at få det til at fungere eller at der slet ikke skal være noget, og han misforstår nemt sådanne ting.  

  

Hvad synes i omkring det hele?  

Har i nogle gode råd?  

Kan i hjælpe med nogle af de ting jeg skal sige og undlade?  

Har i prøvet lignende?  

Hvordan kan jeg få ham til at åbne op og ikke være stædig og sige i nej, med frygten om hvad der kan ske?  

  

Knus fra mig, undskyld hvis det hele er meget forvirrende.  


Forelsket i en drøm eller virkelighed
=====================================



 Hej den uheldige.  
Jeg synes at du skulle prøve at forstå, at det ikke bliver dig og ham.   
Jeg ville sige til det hele, at du skulle beskytte dig selv lidt og prøve at finde hvem du er som en single pige. Du skal bestemt ikke føle dig som en dukke, men en pige som har ret til at elske og at blevet elsket tilbage igen. Han har sagde no go, så kom videre med dit liv.  
Jeg synes at du skal prøve at stoppe kontakten imellem jer to. Der er en masse fyre, som ville værdsætter dig som du er og ikke lade dig være en muligvis ven med fordel. Det er under dig værdighed som kvinde.  
Han vil sikkert ringe eller skriv at han har dummet sig og vil gerne have dig tilbage, men hvis jeg var i dine sko havde jeg ikke gået tilbage.  
Be strong and stray strong.   
Kram Karen  

 Hej du!  
Først og fremmest vil jeg huske dig på, at hvis du virkelig er forelsket, må du aldrig give op. Det er en fantastisk følelse, og det er som regel en fantastisk person, man er forelsket i - og det må man ikke give slip på, før man har kæmpet til det sidste. Selvom der er modgang, endda en masse modgang, skal man huske på alt det gode, som kommer til en, når man er forelsket. Jeg synes, du skal blive ved med at holde fast i, at I skal snakke sammen. Det kan godt være, han bliver irriteret over, at du vil snakke om de ting, som I har snakket om før - men I har tydeligvis ikke fundet en løsning, I begge kan leve med, og dermed er sagen ikke lukket.    
Derudover kan jeg sagtens forstå, hvis du er ved at give op. Det er rigtig svært, at man bliver ved og ved, og man ikke føler, at man får noget igen. Men jeg synes helt sikkert, du skal fortæller ham, hvordan du har det med ham. Det kan være, han føler det akavet at sige, at han er glad for dig, hvis han tror, at du ikke er vild med ham. Når det så er sagt, tror jeg slet ikke, du skal være i tvivl om, om han er vild med dig på den måde. En fyr køber ikke smykker til en pige, medmindre han føler lidt for hende - det er helt sikkert.   
Jeg synes egentlig, at du bare skal fortsætte som du gør - fortæl ham, at du rigtig gerne vil have, at I får snakket det her igennem, fordi du virkelig har nogle stærke følelser for ham. Dermed vil han nok også forstå, hvorfor det er så vigtigt for dig at få det snakket igennem. Det gør ingenting, hvis du begynder at græde, det er der slet ikke noget galt i. Det åbner måske bare hans øjne endnu mere for, at du virkelig gerne vil ham hele tiden - og ikke kun i weekenderne. Jeg håber, I får snakket det igennem, og at I finder frem til en løsning, som I begge er fuldtud tilfredse med :)  
- Line.  