
 hej thelove   

jeg er en pige på 16 og er ret forviret   

jeg ved ikke hvorfor me jeg er et meget stor problem   

der gør jeg at ikke sove pga jeg tænker hele tiden ved ik hvordan jeg skal komme væk fra det igen alle siger jeg skal slappe af og tænke på noget andet men der hjælper mig ikke jeg har været på børnesyg og du siger jeg skal tage det rolig og tænke på nget andet men når jeg gør det kommer der nogle tanker jeg ikke kan li og de gør noget ved mig og kan ikke klare det mere jeg græder hele tiden kan ikke magte min skole kan ikke lide mig selv jeg skære i mig selv og kan ikke komme væk igen men kæmper imod gang på gang det er svært når jeg gerne vil væk   

hjælp mig kan ikke klare at det skal forsætte sådan med mit liv   

det har stået på i over 1 år nu 
selvmord
========



 Kære Mie.   
Det er godt nok forfærdeligt at læse. Jeg synes du skal gå til lægen, som har tavshedspligt, også kan lægen sende dig videre til en psykolog. Du skal have noget hjælp i en fart. Har du en god veninde eller ven, som du måske kan snakke med om hvordan du har det? Eller hvad med dine forældre? Kan de måske hjælpe dig? Det er ikke rart at stå med sådanne tanker, og føle man er alene i verden. Det kan også hjælpe rigtig meget, at du hver morgen når du vågner tænker "i dag vil jeg have en god dag" og hvis du kommer i tanke om noget dårligt, så tænk straks på noget godt. Jeg har været igennem noget lignende, og det varede også i næsten et år, og det hjalp mig. Kæmp for dit liv, jeg ved du kan. Stay strong!   
Du må hjertens gerne oprette en profil herinde, så vil jeg rigtig gerne hjælpe dig yderligere, det ville være skønt. Jeg håber du kan bruge mit svar, også håber jeg på en lys fremtid for dig.   
Mange tusinde kram Majbrit Gensch 

 Kære Mie  
  
Når du skriver børnesyg går jeg ud fra at du mener Børn og unge afdelingen på psykiatisk afdeling og det er det denne besked handler om.  
  
Jeg ved ikke hvad din diagnose er ( Hvis du har en diagnose ) men jeg er temmelig sikker på at jeg ved hvordan du har det !  
  
Da
 jeg var 15-16 år Gik jeg hen og blev meget syg og efter at ha været 
indlagt på først E3 som er den lukkede afdeling i Esbjerg og derefter på
 Børn og ungdoms afdelingen fik jeg stillet Diagnosen som Parnoid 
Skizofren.  
Dengang fik jeg og vide at jeg aldrig nogensinde ville 
blive rask igen og altid ville hører stemmer og hvad sygedommen nu 
ellers indebære, men allerede der var jeg fast besluttet på at jeg ville
 kæmpe mig tilbage så jeg igen ville kunne være ligesom alle andre.  
  
De
 første 3 år af min sygedom var virkelig et helved, hvor jeg oplevede 
ting som jeg på ingen måde ønsker at andre mennesker vil opleve i deres 
liv, og hvor jeg virkelig ikke havde lyst til at være på denne jord 
mere, fordi det simpelthen var så hårdt og jeg følte mig utrolig meget 
alene og ikke mindst følte jeg ikke at jeg var ligesom alle andre !  
Ligemeget
 hvor svære nogle perioder var så havde jeg altid i baghovedet at jeg 
simpelthen blev nød til at kæmpe og aldrig nogensinde måtte give op, 
både for min families skyld men allermest for mig selv, for at bevise at
 jeg godt ville kunne komme tilbage på enten den ene og den anden måde.  
  
Jeg
 begyndte og prøve en hel masse forskellige ting for at se om jeg på en 
eller anden måde kunne aflede mine stemmer oppe i hovedet, og jeg fandt 
efter lang tid nogle metoder som jeg brugte for at kunne få mine tanker 
hen på noget andet og det var:  
1. Ligge mig ned i sengen, lukke øjnene og slappe af imens jeg havde et headsæt på med noget glad og positivt musik.  
2. Sætte en film på som jeg kunne grine af.  
3. Dyrke en form for motion.  
  
Idag
 går jeg stadig til kontrol engang imellem, men jeg har det simpelthen 
så fantastisk dejligt ! Jeg mærker ikke noget til min sygedom mere og 
lægerne siger at jeg er 96 % Rask og at når jeg bliver 23 vil jeg være 
100% Rask MEN det kræver at jeg stadig arbejder og kæmper hårdt for at 
nå mit mål !  
  
For mange er det her total ligegyldig viden om mig, MEN
 jeg fortæller dig det her for at du skal vide at der virkelig er lys i 
den anden ende af tunnelen os ligemeget hvor svært og håbløst det hele måtte se ud !  
Måske prøv de ting som hjalp mig, de hjælper måske os dig :)  
  
Mie du må aldrig nogensinde give op, du skal kæmpe selvom det er skide hårdt, Og Mie tag imod ALT den hjælp fra alle de utrolig dygtige mennesker fra psykiatisk afdeling som du overhovedet kan få !  
  
Mie bliv ved med at kæmp, jeg er sikker på du nok skal klare det og få det bedere for du er virkelig stærkere end du tror!  
Så længe du tror på det skal alt nok gå HUSK DET mie ! :)  
  
  
De bedste ønsker  
Jesper Holmegaard Jensen  
 