
Hej,

  
Jeg har været sammen med min kæreste i 7 år. Vi har været fra hinanden i et halvt års tid, da jeg simpelthen ikke tændte på ham og havde en lyst til at skrive med andre fyre. Ikke at jeg som sådan har haft lyst til sex med andre, men har bare en trang til opmærksomhed. Hænger nok sammen med, at min kæreste arbejder rigtig meget og tvivler stærkt på vores forhold på sigt.

Og den trang er kommet igen. Han er verdens bedste kæreste og fortjener kun det bedste. Jeg har så dårlig samvittighed. Har flere gange fortalt ham, at jeg ikke synes, at vi skal være sammen mere, men han får mig altid talt fra det. Jeg har ikke lyst til at have sex med ham - skal siges, at jeg aldrig har haft den store sexlyst. 

Har gået med tankerne i lang tid, om det skulle være os. Men grunden til, at jeg tror, at jeg er sammen med ham er, fordi jeg er en tryghedsnarkoman og jeg er virkelig tryg med ham. Jeg har haft det utroligt dårligt med det og har en skyldfølelse.

Har svært ved at finde ud af, hvad jeg vil og hvad der er bedst for mig. 

HJÆLP.

  


 
Skal vi stadig være sammen?
===========================



 Hej. 

  
Lad mig starte med at sige hvor utroligt meget selvindsigt du tydeligvis har. Du er i stand til at sætte ord på mange af dine følelser og kan også indrømme over for dig selv at der muligvis kunne lægge motiver bag nogle af dine handlinger som ikke alle sammen er hæderlige. 

  
Du skriver at du gerne vil have hjælp til at finde ud af hvad der er "bedst" for dig. Hvis jeg forstår dig ret, så handler det om at selvom du tydeligvis sagtens kan finde ud af hvad dine følelser handler om og hvilke motiver der ligger bag dine handlinger, så kan det være svært at finde ud af hvordan man bruger den information til så at finde ud af hvad der er rigtigt og forkert i denne her situation, hvor det gælder kærlighed. Og det er selvfølgelig også et stort spørgsmål.

  
Når jeg nærlæser det du skriver, lægger jeg mærke til noget der går igen i den måde du beskriver dine følelser på. Du skriver at du "er" tryghedsnarkoman og at du "har" brug for opmærksomhed. Behovet for at være tryg og for at være anerkendt og elsket af andre er selvfølgelig helt grundlæggende menneskelige behov. Og når disse behov kommer i konflikt med andre lige så grundlæggende behov, som fx at ville behandle en sød fyr man har kendt længe ordentligt, så kan det være svært at finde ud af hvad det rigtige at gøre er. Men selvom disse behov er grundlæggende, og selvom vi hverken kan eller burde kontrollere vores følelser helt, så kan vi dog godt kontrollere hvordan vi handler. Du skriver at du skammer dig, og jeg tror netop at skam er en følelse der handler om at man har kommet til at handle lidt for hurtigt på en meget stærk følelse. Du må endelig ikke misforstå mig - det er ikke sundt at undertrykke sine følelser. Jeg tror det er vigtigt at være i kontakt med sit følelsesliv. Men selvom vi anerkender at vi har følelser, behøver vi ikke lytte til følelserne når de prøver at overbevise os om at der kun er en ting at gøre i den givne situation. 

  
Så når fx behovet for opmærksomhed melder sig, og du får trang til at skrive med andre fyre, så kunne man i stedet for stoppe op og spørge sig selv om der er andre måder at tilfredsstille behovet. Hvis det er et behov der opstår på trods af at du allerede er i et forhold, kan det være at forholdet måske ikke er så "nyt og spændende" som det var lige da i var nyforelskede. Men i stedet for så at skrive med andre fyre, kunne du spørge din kæreste om han også havde det sådan. Så er det selvfølgelig ikke sikkert at han siger ja. Eller endnu værre; det kan være han bliver fornærmet. Det er den risiko man løber når man er ærlig om den slags ting. Men til gengæld tror jeg ikke det er noget man skal skamme sig over. Selv hvis din kæreste misforstår dig og bliver fornærmet, er han nødt til at respektere at du har været ærlig. 

  
Og jeg tror egentlig at det gælder alle de følelser vi har; det er altid det letteste at handle på dem hurtigt, så de hurtigt går væk. Men at prøve at stoppe op engang og tænke, eller at prøve at åbne sig op over for andre, det er altid sværere. Men det er nok stadig det råd jeg vil give dig. For jeg tror at det er svaret på dit spørgsmål om hvad der er bedst for dig. Selvfølgelig vil man meget hellere hygge eller grine med sin kæreste. Og der kan komme en mærkelig stemning, hvis man pludselig siger at man savner opmærksomhed eller at man ikke har den store sexlyst. Og det kan være at der kommer stor diskussion, hvor din kæreste bringer det på banen at han tvivler på forholdet på sigt, som du nævner at du har fornemmet han gør. Og hvis du fornemmer at det er sådan han har det, så har du selvfølgelig også lyst til at være ekstra varsom med at begive dig udi skænderi med ham. Men jeg tror på at det styrker et forhold i længden, hvis man tør have diskussioner en gang imellem. For ellers tror jeg at frustrationen vil komme til udtryk på den måde som du beskriver - i form af adfærd man senere skammer sig over.

  
Håber det hjalp. Skriv endelig til os igen, hvis du har brug for det.

  
mvh Markus

  
  
  
  
 

 Hej du

Jeg kan 100% godt forstå din tvivl.  
  
Jeg har faktisk selv haft det præcis på samme måde, så jeg kan virkelig godt sætte mig ind i det.  
Jeg havde selv en kæreste i 3 år, hvor jeg det sidste år fik en lyst til lige pludselig at svare fyre der skrev til mig, selvom jeg før altid ignorerede det - og også efter byture havde nedtur over, at jeg ikke kunne flirte med de fyre der snakkede til en.  
  
Jeg gik som sagt 1 år med det her, og jeg kan nu se tilbage på det, at jeg bare skulle være gået fra min kæreste med det sammen jeg fik det sådan, da det ikke blev bedre af at vente og se om disse ting stoppede af sig selv, for det gjorde de ikke.  
Så jeg følte til sidst jeg spildte min tid og at min kæreste fortjente bedre og fortjente en der 100% ville ham og forholdet.  
  
Så mit råd ville være til dig, at gå fra ham. Han fortjener bedre og når du selv har det sådan, så stop det mens legen er god, for du vil til sidst kunne ende med at føle du har spildt din tid og skulle have slået op for længst.  
  
Men det er selvfølgelig altid svært at gå fra en man har været sammen med i så lang tid, men hvis du virkelig holder af ham, så gør det inden du evt. laver en fejl.  
Jeg tror også det er pga. den der tryghedsfornemmelse at det ikke har lykkedes dig at gå fra ham. Det var selv grunden til jeg selv dengang var 1 år om at slå op med min egen kæreste.  
Det bliver ikke bedre af at vente, tværtimod bliver det værre og sværere for dig.  
  
Så hvis du haft haft følelsen af at være interesseret i andre i et stykke tid, så er det måske ikke "meant to be".  
Men ellers tag en føler og find ud af om det også bare kunne være i en periode at du finder andre fyre interessante, eller om det er "permanent".  
  
Håber mit råd er til hjælp - ellers er du meget velkommen til at skrive herind igen. :-)  
  
M.v.h. Line

 