
Hej brevkassen

  
Jeg står i den situation, at min kæreste og jeg mødte hinanden på en højskole for 8 måneder siden, hvor vi faldte pladask for hinanden. Hun stammer fra Aalborg og jeg bor pt. ved min søster i Aalborg. Forskellen på min kæreste og jeg er, at jeg er meget introvert, og hun er ekstrovert. Grundet studiestart går hun rigtig meget i byen, og jeg vil gerne holde de sociale arrangementer nede på 1 gang på ugebasis. Jeg har i tidligere forhold oplevet, at mine ekskærester har været mig utro (faktisk op til 12 gange), og det giver mig en stor uro i kroppen i forbindelse med, at hun går i byen. Når vi er sammen, begynder vi at diskutere, da jeg ikke føler hun sætter sig ind i min situation, og giver mig mere anerkendelse m.m. ifm. byture. Hun har mange drengevenner, og det giver mig en øget problemstilling. Dog er hun ikke "byens billige tøs".

Jeg har flere gange overvejet, at slå op, da vi er for forskellige! Dog føles mit hoved som en rustjebane, der konstant skelner mellem, at hun godt må gå i byen 3-4 ugentligt - samt det vil jeg ikke finde mig i, hvis vi skal være sammen. 

Håber I kan hjælpe mig

  
  


 
Hvad gør jeg?
=============












Hey du!



 

Det lyder som en ret
svær og forvirrende situation, som du står i. 



 

Som jeg forstår dit
brev, så kommer din kæreste til at trigge din usikkerhed, fordi hun tager i
byen og har drengevenner.



 

Jeg synes først og
fremmest, så skal du adskille tingene. Det her lyder som noget, der handler om
din usikkerhed, der kommer af din fortid. Du kan og skal ikke bestemme over,
hvem din kæreste er venner med eller hvor tit hun går i byen. Jeg synes i stedet,
at du bør prøve at rette blikket indad, for det lyder som om, at du måske har
nogle ting, som du ikke har fået bearbejdet. 



 

Det betyder ikke, at
du ikke skal vær ærlig overfor din kæreste med, hvordan du har det. Men hold
den på din banehalvdel: "Jeg ved godt, at du ikke gør noget forkert, men
på grund af min fortid, så trigger det simpelthen en usikkerhed/uro i mig. Det
er noget, som jeg arbejder på at kommer." Din kæreste skal selvfølgelig
være lyttende og give rum for dine følelser. Her skriver du, at du ikke føler,
at hun ikke sætter sig ind i din situation og ikke er mere anerkendende. Nogle
gange er kærlighed lidt som at tale et sprog, og hvis man ikke taler samme
sprog, så opstår misforståelserne. Det kan være, at den måde din kæreste viser
anerkendelse ikke er den måde, som du ønsker og har brug for. Har du prøvet i
stedet at fortælle hende præcist, hvad du godt kunne tænke dig? Som fx
"Jeg kunne godt tænke mig, at vi brugte mere tid sammen" eller
"Jeg har brug for, at du lytter til mig, når jeg fortæller om, hvordan jeg
føler". 



 

Ligesom
din kæreste selvfølgelig skal være lyttende og rumme dine følelser, så synes
jeg måske også, at du skal få bearbejdet den usikkerhed. Det kan godt være
svært alene, men jeg ved, at der er en række tilbud i Aalborg, som kunne være
relevante for dig. Der er fx Aalborg Studenterterapi: <https://aalborgstudenterterapi.dk/> og Headspace: <https://www.headspace.dk/aalborg>. Her kan du
møde en, som du kan tale med og hjælpe dig til at få bearbejdet denne
usikkerhed, som du går rundt med. 



 

Så for at opsummere,
så kan jeg ikke sige, om du skal slå op eller ej. Men for mig lyder det her som
om, at din fortid blander sig for meget i dit forhold og påvirker dit syn på
tingene. Så derfor synes jeg, at du skal tage et skridt tilbage og se indad.
Samtidig, så prøv at ændre din kommunikation til din kæreste, så du holder
bolden på din banehalvdel og er mere præcis med, hvad du godt kunne tænke dig. 


Men uanset hvad, så
synes jeg, at du skal prøve at se på, hvordan du kan få bearbejdet denne
usikkerhed.



 

Jeg håber, at du kan
bruge mit svar :) Al held og lykke herfra!


VH.


Gustav 



 

 



 