
 Hejsa :)  

Jeg går på efterskole, og siden uge 1 har jeg haft en allerbedste ven(dreng) som jeg har det fantastisk med! Han er så sød, sjov og god til alt stort set, han er lige sådan en alle vil være venner med! I 4. uge af skoleåret fik han en flirt, som endte med at blive ret alvorligt, men de nåede dog aldrig at blive officielt kærester.   

I de første par uger fik han masse drengevenner, og han trives virkeligt godt kunne man se. Men i takt med at hans flirt blev mere seriøs, faldt vennerne fra. Hans gode humør og glæde forsvandt ligesom, og det var så trist at se på. Han blev ikke inviteret til festerne mere, da han faktisk ikke havde nogle drengevenner, eller pigevenner ud over mig tilbage. Når han var sammen med hans "kæreste", lavede de ikke andet end at se film, kysse og sove. Han fortalte mig hvor træt af det han var, og selvom han prøvede på at lave andet, var det som om hun ikke gad.   

Til en fest hvor både ham og jeg fik rigeligt at drikke, fortalte jeg ham at jeg synes han skulle slå op med hende, og få sig nogle drengevenner, og få et pisse fedt år på efterskole, i stedet for at se tilbage på et år hvor han kunne have gjort så meget bedre, og ikke bare ligge i en seng hele dagen.   

Jeg pressede sådan på, og forsøgte virkeligt at få ham til at stoppe det med hende. Jeg kunne se at han manglede nogle drenge i hans hverdag, og da jeg var en smule fuld, var jeg på ingen måde nænsom med at sige det.   

Et par dage efter festen, sluttede det i mellem dem. Allerede en uge efter, havde han fået stortset alle sine drenge tilbage, og hans humør var højt igen. Pigen fandt sig forholdsvis hurtigt en anden, og virkede stort set ikke rørt af situationen.  

  

Mit spørgsmål er, gjorde jeg det forkerte i at presse ham så meget i den retning, at jeg faktisk næsten tog beslutningen for ham? Selvom jeg havde ret i, at det ville gøre ham meget gladere. Kan jeg tillade mig at rode så meget i et forhold som jeg ikke er en del af?  
Han manglede drengevenner
=========================



 Kære Olivia.   
Personlig synes jeg ikke at man presser et par til at slå op, men du nævner også at han siger at han er træt af det, og han prøvede på at lave andet, men det var hun ikke interesseret i, og der synes jeg det er okay, at du siger at det ikke går. I er bedste venner, og din bedste ven vil helt klart lytte til dig. Du kan jo se det hele fra sidelinjen. Som du nævner har han fået det langt bedre, efter han kunne hænge ud med sine venner igen, så det er jo kun godt. Så jeg synes ihvertfald det er okay, at du har fortalt ham, hvad du synes.   
Med Venlig Hilsen Majbrit.  

 Hej Olivia :)  
  
En ven er en, der støtter og giver gode råd, og er der hvis det går helt galt - men selvom man som ven siger sin mening, skal man også passe på at man ikke går ud over den grænse. Jeg synes det er fint at du udtrykker din mening, men at du presser ham fordi *du* synes det er bedre for ham, er ikke fair. Det er hverken fair for ham, hans kæreste eller dig selv. Hvis han er letpåvirkelig kan det jo ødelægge et forhold, som måske ikke skulle være ødelagt, og så kan det jo også ende med at han bliver vred på dig. Men han er sin egen person, og de beslutninger han tager må han stå ved - for du tvinger ham trods alt ikke.   
  
Så det jeg prøver at sige er at du måske har begået en fejl, men at du ikke skal bekymre dig mere om det. Du kan jo bare tage det med dig til næste gang at du måske bare skal passe på hvor meget du er involveret :)  
Knus, Josefine  
  
 