1 - 1. den hellige skrift
1. den hellige skrift er den eneste tilstrækkelige, sikre og ufejlbarlige anvisning til al frelsende kundskab, tro og lydighed. 1

selv om naturens lys og skaberværket og forsynet viser guds godhed, visdom og magt så klart, at mennesket er uden undskyldning, er de ikke tilstrækkelige til at tilvejebringe den kundskab om gud og hans vilje, som er nødvendig for frelse. 2 derfor behagede det herren mangfoldige gange og på mangfoldige måder at åbenbare sig selv og gøre sin vilje kendt for menigheden. 3 siden behagede det herren at lade hele sin åbenbarede sandhed nedskrive for bedre at bevare og udbrede sandheden og for at grundfæste og styrke kirken, så den kan bevares fra menneskers idéer og satans og verdens ondskab. derfor er den hellige skrift absolut nødvendig, da de måder, gud førhen åbenbarede sig på, nu er ophørt. 4

2. under overskriften den hellige skrift eller skriften er nu indeholdt alle følgende bøger fra det gamle og nye testamente:

det gamle testamente

første mosebog, anden mosebog, tredje mosebog, fjerde mosebog, femte mosebog, josvabogen, dommerbogen, ruths bog, første samuelsbog, anden samuelsbog, første kongebog, anden kongebog, første krønikebog, anden krønikebog, ezras bog, nehemias’ bog, esters bog, jobs bog, salmernes bog, ordsprogenes bog, prædikerens bog, højsangen, esajas’ bog, jeremias’ bog, klagesangene, ezekiels bog, daniels bog, hoseas’ bog, joels bog, amos’ bog, obadias’ bog, jonas’ bog, mikas bog, nahums bog, habakkuks bog, sefanias’ bog, haggajs bog, zakarias’ bog, malakias’ bog.

det nye testamente

matthæusevangeliet,markusevangeliet,lukasevangeliet,johannesevangeliet, apostlenes gerninger, paulus’ brev til romerne, paulus’ første og andet brev til korinterne, paulus’ brev til galaterne, paulus’ brev til efeserne, paulus’ brev til filipperne, paulus brev til kolossenserne, paulus’ første og andet brev til thessalonikerne, paulus’ første og andet brev til timotheus, paulus’ brev til titus, paulus’ brev til filemon, brevet til hebræerne, jakobs brev, peters første og andet brev, johannes’ første, andet og tredje brev, judas’ brev, johannes’ åbenbaring.

alle disse bøger er indblæst af gud og givet af ham som retningslinje for tro og livsførelse.5

3. bøgerne, kendt som apokryferne, er ikke indblæst af gud og er ikke en del af skriftens kanon eller forskrift og har derfor ingen autoritet over guds kirke, ej heller skal de anerkendes eller anvendes på nogen som helst anden måde end ethvert andet menneskeskabt skrift. 6

4. den hellige skrifts autoritet, som gør at man bør tro på den, afhænger ikke af noget menneskes vidnesbyrd eller nogen kirkes vidnesbyrd, men udelukkende af gud som dens forfatter (han som er sandheden). derfor bør den modtages og adlydes, fordi den er guds ord. 7

5. vi kan bevæges og påvirkes af guds folks vidnesbyrd, så vi får en ophøjet og ærbødig opfattelse af den hellige skrift. vi kan på lignende måde påvirkes af skriftens udstråling: indholdets himmelske karakter, lærens kraft, stilens ophøjethed, de forskellige deles fuldkomne overensstemmelse, skriftens rækkevidde: nemlig at give al æren til gud, den fuldendte redegørelse for menneskets eneste vej til frelse foruden en lang række andre helt usammenlignelige og helt igennem fuldkomne egenskaber. ved al dette vidnemateriale giver skriften klart bevis for at være guds ord.

ikke desto mindre er vores fulde overbevisning og forsikring om skriftens ufejlbarlige sandhed og dens guddommelige autoritet givet ved helligåndens virkning i vort indre, idet han bærer vidnesbyrd gennem ordet og sammen med ordet i vore hjerter. 8

6. hele guds råd om alt, der er nødvendigt til hans ære, menneskets frelse, tro og liv, er enten udtrykkeligt nedfældet eller kan selvklart udledes af den hellige skrift. til skriften må intet tilføjes på noget tidspunkt, hverken ved ny åbenbaring fra ånden eller ved menneskers traditioner. 9

ikke desto mindre anerkender vi guds ånds oplysning som nødvendig for en frelsende forståelse af, hvad der er åbenbaret i ordet. 10

der er nogle omstændigheder angående guds tilbedelse og kirkens ledelse, der er fælles for alle menneskers aktiviteter og samfund, og som bør indrettes efter sund fornuft og kristen omtanke efter ordets generelle retningslinjer, som altid skal følges. 11

7. alt i skriften er ikke lige klart i sig selv, ej heller lige klart for alle, 12 dog er det, der er nødvendigt at kende, tro og følge for frelse, så tydeligt fremhævet og åbenbaret flere steder i skriften, så ikke kun de uddannede, men også de ikke-uddannede kan opnå en tilstrækkelig forståelse ved brug af almindelige midler. 13

8. det gamle testamente på hebraisk (som var modersmålet for guds folk i tidligere tid) 14og det nye testamente på græsk (som, da det blev skrevet, var det mest almindeligt kendte sprog internationalt) var direkte udåndet af gud og blev bevaret rene igennem de efterfølgende tidsaldre ved hans enestående omsorg og forsyn. de er derfor pålidelige, så at kirken i alle læremæssige uenigheder skal appellere til dem som endegyldige. 15

men fordi hele guds folk ikke forstår disse oprindelige sprog – om end de har ret til og har en interesse i skrifterne og er påbudt at læse 16 og ransage dem 17 i gudsfrygt – derfor må skrifterne oversættes til de almindelige sprog, der tilhører ethvert folk, de når til, 18 så at mennesker, når guds ord bor rigt iblandt dem, kan tilbede gud på en måde, der behager ham, og ved den udholdenhed og trøst, som skriften giver, leve i håb. 19

9. den fuldkomne regel for at udlægge skriften er skriften selv, og derfor når som helst der opstår et spørgsmål om den sande og fulde betydning af en hvilken som helst del af skriften (som ikke er mangfoldig, men én), bør den ransages i lyset af andre skriftsteder, der taler tydeligere. 20

den højeste dommer – ved hvem alle læremæssige uenigheder vil blive afgjort og ved hvem alle forordninger ved kirkemøder vil blive prøvet, såvel som oldtidens forfattere og enkeltindividers læresætninger – kan umuligt være anden end den hellige skrift, udtalt ved helligånden. og i skriftens domsafsigelse bør vi hvile, fordi det er i skriften givet ved helligånden, at vores tro har sit endelig og fast grundlag. 21



 

 2 tim 3,15-17; es 8,20; luk 16,29-31; ef 2,20.
 rom 1,19-21 etc.; rom 2,14-15; sl 19,2-4.
 hebr 1,1.
 rom 15,4; 2 pet 1,19-20.
 2 tim 3,16-17.
 luk 24,27 & 44; rom 3,2.
 2 pet 1,19-21; 2 tim 3,16; 1thess 2,13; 1 joh 5,9.
 joh 16,13-14; 1 kor 2,10-12; 1 joh 2,20 & 27.
 2 tim 3,15-17; gal 1, 8-9.
 joh 6,44-45; 1 kor 2, 9-12.
 1 kor 11,13-14; 1 kor 14,26 & 40.
 2 pet 3,16.
 sl 19,8.
 rom 3,2.
 es 8,20.
 apg 15,15 & 17,11.
 joh 5,39.
 1 kor 14,6 & 9 & 11-12 & 24 & 28.
 kol 3,16; rom 15,4.
 2 pet 1,20-21; apg 15,15-16.
 matt 22,29-32; ef 2,20; apg 28,23.