22 - 22. tilbedelse og sabbatsdagen
1. naturens lys viser, der er en gud, som har herredømme og suverænitet over alle, som er retfærdig og god og som handler godt imod alle. derfor bør enhver frygte ham, elske ham, prise ham, påkalde ham, stole på ham og tjene ham af hele sit hjerte og af hele sin forstand og hele sin styrke. 1men den gudvelbehagelige måde at tilbede den sande gud på har han selv indstiftet, 2 og derfor er den måde, vi tilbeder på, afgrænset af hans åbenbarede vilje. han må ikke tilbedes efter menneskers fantasi og idéer, ej heller efter satans tilskyndelser. han må ikke tilbedes ved hjælp af synlige gengivelser eller på nogen anden måde, som skriften ikke foreskriver. 3

2. tilbedelse skal gives til gud faderen, sønnen og helligånden og alene til ham, 4 ikke til engle, helgener eller nogen anden skabning. 5 og efter faldet bør tilbedelse ikke gives uden en formidler, 6 og ikke gennem nogen anden formidler end kristus. 7

3. bøn sammen med taksigelse er en del af naturlig tilbedelse, og dette kræver gud af alle mennesker. 8 men for at den kan blive modtaget skal den bedes i sønnens navn, 9 ved åndens hjælp 10 og efter guds vilje. 11 den skal bedes med forstand, ærbødighed, ydmyghed, inderlighed, tro, kærlighed og udholdenhed; og fællesbøn skal bedes på et kendt sprog. 12

4. bøn skal bedes for lovlige ting og for alle slags mennesker, som er i live nu og lever i fremtiden, 13 men ikke for de døde, 14 og heller ikke for dem, om hvem det vides, at de har syndet ’synden til døden’. 15

5. at læse skriften, 16 at prædike og høre guds ord, 17 at lære og formane hinanden i salmer, hymner og åndelige sange, at synge med tak i hjertet til herren 18 og ligeledes at forvalte dåben 19 og herrens nadver 20 er alt sammen dele af tilbedelsen af gud. disse bør udføres i lydighed mod ham med forstand, tro, ærbødighed og gudsfrygt. herudover bruges ved særlige anledninger alvorsfuld ydmygelse, faste 21 og taksigelse 22 på en hellig og ærbødig måde.

6. under evangeliets tidsalder er hverken bøn eller nogen anden del af gudstjenesten bundet til eller gjort gudvelbehagelig på grund af stedet, hvor det udføres eller hvor det er rettet imod. gud skal tilbedes alle steder i ånd og sandhed, 23 hvad enten det er dagligt 24 i private familier, 25 i lønkammeret for hvert enkelt individ 26 eller højtideligt i de offentlige menighedssammenkomster. disse bør ikke tankeløst eller med vilje forsømmes eller svigtes, når gud ved sit ord og sit forsyn kalder os til dem. 27

7. ligesom det er naturens lov, at en vis del af tiden ved guds beslutning skal sættes til side til tilbedelsen af gud, sådan har han også i sit ord givet et udtrykkeligt, moralsk og vedvarende bud, der er bindende for alle mennesker til alle tider til dette formål. han har særligt udvalgt én dag af syv som en sabbatsdag, der skal holdes hellig for ham. 28 fra verdens begyndelse og indtil kristi opstandelse var den ugens sidste dag, fra kristi opstandelse blev den ændret til ugens første dag og kaldt herrens dag. 29 denne skal fortsætte indtil verdens ende som den kristne sabbatsdag, idet overholdelsen af ugens sidste dag er afskaffet.

8. sabbatsdagen bliver holdt hellig for herren af dem, der efter nødvendig forberedelse af deres hjerter og tilrettelæggelse af deres hverdagsforetagender inden holder hele dagen som hellig hvile fra deres egne gerninger, ord og tanker om deres verdslige arbejde og beskæftigelse, 30 og hengiver sig til offentlig og privat tilbedelse hele dagen og udfører barmhjertigheds- og nødvendighedsgerninger. 31



 


 jer 10,7; mark 12,33.
 5 mos 13,1.
 2 mos 20,4-6.
 matt 4,9-10; joh 4,23; matt 28,19.
 rom 1,25; kol 2,18; åb 19,10.
 joh 14,6.
 1 tim 2,5.
 sl 95,1-7; 65,3.
 joh 14,13-14.
 rom 8,26.
 1 joh 5,14.
 1 kor 14,16-17.
 1 tim 2,1-2; 2 sam 7,29.
 2 sam 12,21-23.
 1 joh 5,16.
 1 tim 4,13.
 2 tim 4,2; luk 8,21.
 kol 3,16; ef 5,19.
 matt 28,19-20.
 1 kor 11,26.
 est 4,16; joel 2,12.
 2 mos 15,1-19; sl 107.
 joh 4,21; mal 1,11; 1 tim 2,8.
 matt 6,11; sl 55,18.
 apg 10,2.
 matt 6,6.
 hebr 10,25; apg 2,42.
 2 mos 20,8.
 1 kor 16,1-2; apg 20,7; åb 1,10.
 es 58,13; neh 13,15-22.
 matt 12,1-13.