26 - 26. kirken
1. den universelle kirke, som kan kaldes usynlig, når det gælder helligåndens og nådens indre gerning, består af alle guds udvalgte, alle dem som tidligere er blevet, som nu er og som siden skal samles til ét under kristus, som er hovedet. den universelle kirke er bruden, legemet, fylden af ham, som fylder alt i alle. 1

2. alle mennesker i hele verden, som sandt bekender troen på evangeliet og lydighed mod kristus og som ikke ødelægger deres bekendelse ved nogen vildfarelse, der modsiger eller nedbryder evangeliets grundsandheder, eller ved ukristelig livsførelse, er synlige troende og må anses for at være det. 2 sådanne mennesker bør udgøre enhver enkelt menighed. 3

3. selv de reneste kirker under himlen er tilbøjelige til sammenblanding og vildfarelse, 4 og nogle er så frafaldne, at de er ophørt med at være kirker og er blevet satans synagoger. 5alligevel har kristus altid haft og vil altid have – indtil tidernes ende – sit rige i verden, som består af dem, som tror på ham og bekender hans navn. 6

4. herren jesus kristus er kirkens hoved. ved faderens udnævnelse er al magt overdraget ham til på en enestående og suveræn måde at kalde, indstifte, ordne og styre kirken. 7

paven i rom kan ikke i nogen henseende være kirkens hoved, men han er den antikrist, det lovløshedens menneske og fortabelsens søn, som ophøjer sig selv i kirken imod kristus og alt, hvad der hedder gud, ham skal herren tilintetgøre, når han kommer synligt. 8

5. i udførelsen af den myndighed som er overdraget ham, kalder herren jesus alle dem, som er givet ham af faderen, 9 til sig ud af verden ved ordets forkyndelse og ved sin ånd, så de kan vandre for hans ansigt på lydighedens vej, som han har forordnet i sit ord. 10dem, som således er kaldede, byder han at vandre sammen i lokale samfund eller kirker til deres gensidigeopbyggelse og med henblik på den offentlige gudstjeneste, som han kræver af dem, mens de er i verden. 11

6. medlemmerne i disse kirker er hellige, fordi de er blevet kaldet af kristus og fordi de synligt og åbenlyst bevidner deres lydighed mod deres kaldelse ved deres bekendelse og livsførsel. 12 sådanne hellige indvilliger i at vandre sammen efter kristi bestemmelse, idet de hengiver sig selv til herren og til hinanden efter guds vilje i erklæret underordnelse under evangeliets bud. 13

7. til hver af disse kirker, samlet på denne måde efter herrens sind som udtrykt i hans ord, har han givet al den magt og myndighed, som er påkrævet til at udføre den gudstjenesteorden og disciplin, som han har indstiftet for dem at holde. han har også givet alle bud og regler for den passende og rette udførelse af denne magt. 14

8. en lokal menighed, samlet og organiseret på rette måde efter kristi sind, består af embedsmænd og medlemmer. de embedsmænd, kristus har udpeget til at blive valgt og indsat af kirken, er tilsynsmænd eller ældste og menighedstjenere. disse skal udvælges til at administrere de særlige nådemidler, herrens nadver og dåben, samt til at udøve lederrollen og de særlige tjenester som undervisning og kirketugt, som herren har betroet dem og kaldet dem til. dette mønster for kirkens opbygning skal fortsætte indtil verdens ende. 15

9. den måde kristus har fastsat til at kalde en given mand, som er kvalificeret og ved helligånden udrustet til embedet som tilsynsmand eller ældste i en kirke, er, at han skal vælges ved fælles overenskomst og valg af kirken selv. 16 en sådan mand skal højtideligt indsættes med bøn og faste og ved håndspålæggelse af ældsterådet i kirken (hvis der allerede er en eller flere udpegede ældste). 17 måden kristus fastsatte for kaldelsen af en menighedstjener er, at han også skal vælges ved fælles overenskomst og af kirken og indsættes med bøn og ved håndspålæggelse. 18

10. da pastorers arbejde består i at hengive sig selv uophørligt til kristi tjeneste i hans menighed ved ordets forkyndelse og bøn og ved at våge over deres sjæle, da de skal stå til regnskab for kristus, 19 har kirkerne, som de tjener, en alvorlig forpligtelse til at give dem ikke bare tilbørlig respekt, men også en del af deres materielle indtægt, alt efter hvad de evner. 20

det bør gøres på en sådan måde, at pastorerne bliver forsørget, så de undgår trængsler, smerter og modgang, og så de undgår at blive opslugt af denne verdens anliggender, 21 og så de har overskud til at vise gæstfrihed mod andre. 22 alt dette kræver naturen, og det bliver udtrykkeligt påbudt af vor herre jesus kristus, som har forordnet, at de, der prædiker evangeliet, skal leve af evangeliet. 23

11. selv om en forpligtelse er pålagt de ældste eller pastorerne til ivrigt at forkynde ordet i kraft af deres embede, så er ordets forkyndelse ikke udelukkende begrænset til dem. derfor må og bør andre, som også er kvalificeret og udrustet af helligånden til denne gerning og som er anerkendt og kaldet af kirken, udføre den. 24

12. alle troende er forpligtede til at blive en del af en lokal menighed, når og hvor de har mulighed for det, og alle, som bliver optaget til at tage del i en menigheds privilegier, er også under den kirkes retledning og styre, sådan som kristi lov er. 25

13. intet medlem i menigheden må på grund af en forsyndelse, der er begået imod ham af et andet medlem, når han har gjort den pligt, der er foreskrevet ham over for den, der har forsyndet sig, på nogen måde ødelægge kirkens ro og orden eller forblive borte fra kirkens møder eller kirkens fællesskab omkring sakramenterne på grund af en sådan forsyndelse. tværtimod bør de vente på kristus i kirkens videre håndtering af sagen. 26

14. hver enkelt menighed og dens medlemmer er forpligtede til at bede uophørligt om fremgang og velsignelse for alle kristi menigheder alle vegne 27 samt at hjælpe enhver fremad på vejen, som kommer til deres område eller ind i deres arbejdsliv, ved at bruge deres givne nådegaver i forhold til disse.

det er en selvfølge, at når kirker er plantede ved guds godhed, så bør de også holde fællesskab med hinanden for hermed at fremme fred og forøge kærlighed og gensidig opbyggelse, når og hvor de nyder den mulighed at kunne gøre det til deres fordel. 28

15. i situationer med vanskeligheder eller modsætninger, hvad enten det gælder lære eller embedsudførelse, der er relateret til menighederne generelt eller til en enkelt menighed og som påvirker deres fred, enhed og opbyggelse, og i situationer hvor eksempelvis et medlem i en kirke er krænket på grund af en eller anden disciplinær handling, som ikke er ifølge guds ord eller er ukorrekt udført, så er det rigtigt og ifølge kristi sind, at et flertal af menigheder, der deler samme forståelse af guds ord, mødes gennem udpegede repræsentanter for at overveje sagen og give råd om emnet, der er uenighed om, og rapportere til alle de menigheder, der er indblandet i sagen. 29

det skal dog understreges, at når disse repræsentanter er samlet, er de ikke overdraget nogen kirkelig myndighed eller givet nogen domsret over de menigheder, involveret i problemet. de kan ikke udøve nogen form for censur over menigheder eller personer ej heller pålægge menighederne eller deres tilsynsmænd deres afgørelse. 30



 


 hebr 12,23; kol 1,18; ef 1,10 & 22-23; 5,23-32.
 1 kor 1,2; apg 11,26.
 rom 1,7; ef 1,20-22.
 1 kor 5; åb 2 & 3.
 åb 18,2; 2 thess 2,11-12.
 matt 16,18; sl 72,17; sl 102,29; åb 12,17.
 kol 1,18; matt 28,18-20; ef 4,11-12.
 2 thess 2,3-9.
 joh 10,16; 12,32.
 matt 28,20.
 matt 18,15-20.
 rom 1,7; 1 kor 1,2.
 apg 2,41-42; 5,13-14; 2 kor 9,13.
 matt 18,17-18; 1 kor 5,4-5 & 13; 2 kor 2,6-8.
 apg 20,17 & 28; fil 1,1.
 apg 14,23.
 1 tim 4,14.
 apg 6,3-6.
 apg 6,4; hebr 13,17.
 1 tim 5,17-18; gal 6,6-7.
 2 tim 2,4.
 1 tim 3,2.
 1 kor 9,6-14
 apg 11,19-21; 1 pet 4,10-11.
 1 thess 5,14; 2 thess 3,6 & 14-15.
 matt 18,15-17; ef 4,2-3.
 ef 6,18.
 rom 16,1-2; 3 joh 8-10.
 apg 15,2-6 & 22-25.
 2 kor 1,24; 1 johs 4,1.