20 - 20. evangeliet og nådens udstrækning
1. da gerningspagten blev brudt ved synden og liv ikke kunne opnås ved den, behagede det gud at love kristus, kvindens sæd, som midlet til at kalde de udvalgte og til at frembringe tro og omvendelse i dem. 1 i dette første løfte blev evangeliets kerne åbenbaret og vist som værende virkningsfuld til synderes omvendelse og frelse.

2. dette løfte om kristus og frelsen, som kommer ved ham, er kun åbenbaret gennem guds ord. 2 den skabte verden og forsynet med naturens lys åbenbarer ikke kristus eller hans nåde, selv ikke på en generel eller dunkel måde. 3 derfor kan de, der er uden åbenbaringen om kristus ved løftet eller evangeliet, meget mindre nå til en frelsende tro eller omvendelse ved naturens lys. 4

3. evangeliets åbenbaring til syndere, givet på forskellige tidspunkter og i mange forskellige dele med løfter og forskrifter om dets modtagelse, er blevet givet til folkeslag og individer alene efter guds suveræne og gode vilje.

den blev aldrig givet dem på grund af deres løfter eller fremvisning af gode hensigter om at indvie deres liv til det rette og forbedre deres liv, ledt af sund fornuft alene; for der er ingen, der har lovet noget sådant under disse vilkår, ej heller er der nogen der kan det. 5

derfor er evangeliets forkyndelse til alle tider blevet givet til individer og folkeslag i et stort eller begrænset omfang (med væsentlige forskelle) efter guds viljes beslutning.

4. selv om evangeliet er det eneste ydre middel til at åbenbare kristus og den frelsende nåde og som sådan er helt tilstrækkeligt til at gennemføre dette, er der alligevel mere, der er nødvendigt, hvis mennesker, der er døde i overtrædelser, skal fødes på ny, bringes til live eller genfødes. det er nødvendigt, at helligåndens virkningsfulde, uovervindelige gerning i hele sjælen skaber et nyt, åndeligt liv i dem. 6 uden denne gerning vil intet andet middel bevirke deres omvendelse til gud. 7



 


 1 mos 3,15.
 rom 1,17.
 rom 10,14-17.
 ordsp 29,18; es 25,7; 60,2-3.
 rom 1,18-32.
 sl 110,3; 1 kor 2,14; ef 1,19-20.
 joh 6,44; 2 kor 4,4-6.